---
tags: epidemiologi
title: Oro med R0
author: Karl Pettersson
lang: sv
---

Det (ännu) till Kina centrerade utbrottet av det nya coronaviruset
2019-nCoV har de senaste dagarna fått allt större uppmärksamhet i
media världen över i takt med allt fler fall rapporterats.
Bedömningarna av hur stor risken är för en allvarlig pandemi med detta
virus varierar en hel del. I diskussionerna har det figurerat olika
uppskattningar av smittans R~0~-värde. R-värdet, reproduktionstalet,
är generellt det genomsnittliga antalet nya fall en smittad person ger
upphov till. Om R-värdet sjunker under 1, tenderar smittan att dö ut.
Specifikt används ofta R~0~-värdet, som är det genomsnittliga antalet
fall som genereras i en befolkning som tidigare inte stött på
sjukdomen.

I lördags hänvisade en twittrande epidemiolog till uppskattningar av
R~0~-värdet för 2019-nCoV till 3,8 och kallade det för "thermonuclear
pandemic level bad" [@dingtw200125]. Nu varierar uppskattningarna
av R~0~ en hel del: snart kunde han t.ex.\ själv hänvisa till nya
siffror på 2,6  [@dingtw200125a]. Men generellt kan det
vara befogat att fråga sig hur relevant R~0~-värdet är när det gäller
risken för storskalig spridning av en viss smitta. Viruset 2019-nCoV
är ganska nära släkt med det virus som orsakade utbrottet av SARS
2002–03. För denna infektion har R~0~ uppskattats till 2–4
[@hdl10665-70863], ett intervall som inkluderar de båda nämnda
värdena för 2019-nCoV. Men SARS var relativt lätt att kontrollera:
i april 2003 hade R-värdet sjunkit till 0,4, och antalet sannolika
fall världen över stannade på drygt 8000, utan något vaccin.

@Biggerstaff2014 ger uppskattningar av R-värden (både R~0~ och
effektiva R-värden, där befolkningarna antas vara delvis immuna) för
olika influensor. Medianen ligger på 1,8 för pandemierna 1918 och
1968, 1,65 för pandemin 1957, 1,46 för pandemin 2009 och 1,28 för
säsongsinfluensor. Uppskattningarna verkar inte skilja sig mycket
beroende på om det är R~0~ eller effektiva värden. Pandemin 1918 är
troligen den värsta som drabbat mänskligheten i termer av antalet döda
världen över inom loppet av några månader, trots att letaliteten
verkar ha varit lägre än för SARS. Alla fyra pandemierna drabbade
flera procent av jordens befolkning inom en sådan tidsram och kunde sedan
dessutom etablera sig som säsongsinfluensor decennier framöver.
Driftade varianter av pandemivirusen 1968, A(H3N2), och 2009,
A(H1N1)pdm09, cirkulerar fortfarande runt världen. Varför har
influensorna varit så framgångsrika trots att de, sett till R-värdena,
inte är speciellt smittsamma jämfört med t.ex.\ SARS?

Under 1900-talets influensapandemier var möjligheterna till
övervakning sämre än 2003, vilket kan ha gjort smittspridningen
svårare att begränsa på ett relativt tidigt stadium. Men inte heller
spridningen av A(H1N1)pdm09 2009 kunde stoppas, och vi känner omvänt inte
till några pandemier, jämförbara med de ovannämnda influensorna, under
1900-talet, eller tidigare, orsakade av coronavirus, eller andra
luftvägsvirus, utom just influensa A.^[Någon gång måste rhinovirus,
coronavirus, RS-virus, influensa B etc.\ ha kommit in i den mänskliga
populationen. Det ligger för långt tillbaka i tiden för att vi skall
kunna säga mycket om hur spridningen av dessa initialt artade sig.]

@Li2011 tar upp olika problem med beräkning av R~0~ och tolkning av
detta. R~0~ går generellt inte att beräkna direkt utan måste uppskattas
med olika matematiska metoder, och olika metoder kan ge olika resultat för
samma underliggande modell. Instabila jämviktstillstånd kan göra att en
smitta fortsätter spridas, även om R~0~ är under 1. Kriterier utöver R~0~
är avgörande för sannolikheten att en smitta skall få fotfäste i nya
grupper utöver de initialt drabbade.

Utmärkande för SARS är att smittsamheten verkar ha varit som störst sent
i förloppet. @hdl10665-70863 rapporterar att det inträffat få sekundära
fall när drabbade isolerats inom 5 dagar efter att sjukdomen börjat, och
att utsöndringen av virus från luftvägarna når en topp efter ca 10 dagars
sjukdom. Detta kan jämföras med influensa, där virusutsöndringen verkar
vara som högst de första sjukdomsdagarna [@Suess2012]. Detta, i förening
med att det kan vara en större andel influensasmittade som får inga eller
lindriga symptom, kan innebära att risken för smittspridning till nya
grupper ute i samhället är mycket större för influensa än för SARS.
Nu har det rapporterats att 2019-nCoV "kan" smitta under inkubatiostiden.
Om smittan sprids effektivt innan sjukdomen brutit ut, är det illavarslande
för möjligheterna att kontrollera den, men Folkhälsomyndighetens Anders
Tegnell säger att dessa uppgifter närmast är på "ryktesnivå" [@Aro200127].
Den senaste rapporten är att någon i Tyskland, som inte varit i Kina, smittats
av en person därifrån som inte börjat utveckla symptom förran under
hemresan dit [@wiki:wuhancoronatime938017362]. Vi får hoppas att sådan
smittspridning förblir undantagsfall.

## Referenser
