Suomen poliisin aseenkäyttö nousee lähes poikkeuksetta aina otsikoihin. Viimeaikojen puhuttavin tapaus on Porvoon ampumatapaus, jossa kahden ruotsalaismiehen epäillään ampuneen poliisia. Heitä epäillään muun muassa murhan yrityksistä.

Kun poliisi puristaa aseen liipaisinta, asiasta tehdään vähintään esiselvitys, jopa esitutkinta. Sen tarkoituksena on varmistaa ampumisen kohteeksi joutuneen henkilön sekä poliisin oikeusturva ja toisaalta tehdä poliisin työstä läpinäkyvää.

– Poliisin kannalta on iloinen asia, että kaikki tapaukset ovat menneet säädösten mukaisesti, sanoo poliisitarkastaja Ari Alanen Poliisihallituksesta.

Jokaisella poliisilla on perusaseenaan virkapistooli. Ne ovat kaliiperiltaan 9x19, eli yhdeksänmillisiä. Se tarkoittaa aseella ammuttavan luodin halkaisijaa ja hylsyn pituutta millimetreinä. Kuvan ase on uudempaa Walther-merkkiä, joita tulee vanhempien itävaltalaisten Glock-merkkisten tilalle. Antti Haanpää / Yle

Arsenaali vahvistuu

Poliisia kohtaan aseita käytetään yhä useammin. Tapausten määrä on ollut tasaisessa kasvussa jo useita vuosia. Rikolliset ovat myös raskaasti aseistatutuneita, kuten hiljattain United Brotherhood -järjestöön tehdyt ratsiat paljastavat.

Sen vuoksi myös poliisin voimankäyttöä säätelevää poliisilakia on jouduttu rukkaamaan. Yksi esimerkki tästä on poliisin aseistusta koskeva asetus. Aiemmin laki kielsi poliisilta sarjatuliaseiden käytön.

Vuonna 2015 voimaan astuneessa muutoksessa lakitekstiin tuli termi konepistooli. Laki ei siis enää määrittele, saako ase olla kertatuli- tai sarjatuliase. Poliisitarkastaja Alanen kuitenkin sanoo, että muutos on täysin teoreettinen. Hänen mukaansa on äärimmäisen epätodennäköistä, että poliisi tulisi koskaan ampumaan sarjatulta.

Yksi syy siihen on se, että sarjatulella ammuttaessa aseen piippu nousee rekyylin voimasta, jolloin laukaukset eivät osu siihen mihin ampuja tähtää. Koska poliisin aseenkäytön tarkoituksena on oltava aina turvallisuudesta huolehtiminen, on laukausten oltava harkittuja ja tarkkoja.

– Poliisi ei ammu surmatakseen, vaan pysäyttääkseen. Ampuma-aseen käyttö on äärimmäinen voimakeino, johon poliisi saa turvautua vain, jos muu ei auta, poliisitarkastaja Alanen painottaa.

Poliisin uudet tukiaseet ovat tsekkiläisen CZ:n Scorpion Evo -mallisia konepistooleita. Poliisi ei kerro, voiko sen aseilla ampua sarjatulta, vaikka laki sen mahdollistaakin. Aseen kaliiperi on sama kuin virkapistoolissa, 9x19. Česká Zbrojovka

Konepistooli on poliisien niin kutsuttu tukiase. Termillä tarkoitetaan asetta, joka on kaliiperiltaan pistoolia isompi tai on muuten tulivoimaisempi. Tukiaseena oli vuosia saksalaisen Heckler & Kochin valmistama konepistooli. Niitä ollaan vähitellen korvaamassa tsekkiläisellä CZ:n konepistoolilla.

Poliisi ei kerro, voiko uusilla konepistooleilla ampua sarjatulta. Poliisin mukaan aseiden uusiminen ei myöskään liity lakimuutokseen.

– Vanhojen tukiaseiden hankintasopimus päättyi, ja koska aseita hankintaan niin paljon, ne piti kilpailuttaa, poliisitarkastaja Alanen sanoo.

Saksalaisvalmisteinen Heckler & Koch MP5 -konepistooli poistuu vähitellen käytöstä. Syyksi poliisi kertoo hankintasopimuksen umpeutumisen. Jeremias Perätalo / Yle

Harhaluuloja ja väärää tietoa

Poliisin aseistukseen liittyy paljon harhaluuloja ja jopa väärää tietoa. Virheellisiä näkemyksiä poliisin aseistuksesta liikkuu myös tiedotusvälineissa. Esimerkiksi Turun puukotusiskun yhteydessä uutisoitiin poliisin partioivan Turun torilla rynnäkkökiväärein aseistautuneena. Poliisilla ei kuitenkaan ole rynnäkkökivääreitä.

Poliisin aseistus on erittäin tiukasti määrätty laissa. Sen mukaan poliisin aseistukseen kuuluu virkapistooli, sekä "poliisitoimintaa tukeviksi aseiksi" muun muassa kivääri tai haulikko. Haulikoita käytetään esimerkiksi kolarissa loukkaantuneiden hirvien lopettamiseen.

Vääriä käsityksiä syntyy helposti, sillä poliisi ei kerro julkisesti aseistaan tai niiden suorituskyvystä. Tarkat tiedot ovat julkisuuslain nojalla salassapidettäviä.

– Emme tahdo, että vastapuoli saa liian tarkkaa tietoa aseistamme. Esimerkiksi rynnäkkökivääreitä poliisilla ei ole, vaan ne ovat sotaväen aseita. Keskeinen ero armeijan ja poliisin aseenkäytössä on se, että armeija ampuu tuhotakseen ja poliisi pysäyttääkseen, Alanen painottaa.

Liipaisimen puristamiseen liittyy suuri vastuu

Poliisit koulutetaan perusteellisesti aseiden käyttöön. Poliiseilla on myös velvollisuus harjoitella ampumista säännöllisesti ja harjoittelulle on asetettu vähimmäismäärät. Esimerkiksi Hämeen poliisilaitoksella ampumista harjoitellaan enemmän kuin edellytetään.

Koulutusta myös kehitetään jatkuvasti. Poliisin omin termein voimankäyttö "suhteutetaan toimintaympäristön mukaan". Käytännössä se siis tarkoittaa sitä, että poliisin on kouluttauduttava siihen, että rikollisten otteet kovenevat.

– Olemme kehittäneet voimankäyttökoulutustamme, aseistustamme ja muuta välineistöä. Yksi esimerkki tästä on käyttöömme tulleet Hevi-panssariautot, sanoo Hämeen poliisilaitoksen voimankäyttökoulutuksesta vastaava komisario Ari Turunen.

Poliisi saa käyttää ampuma-asetta vain, jos muut välineet eivät riitä. Kuvassa poliisi etälamautin vyöllään. Enja Heikkilä / Yle

Yhteiskuntarauhaa ja työturvallisuutta

Poliisin aseen käytön lähtökohta on siis turvallisuuden takaaminen. Asialla on myös toinen puoli, ja se on poliisien työturvallisuus.

Valtio on työnantajana velvollinen huolehtimaan siitä, että poliiseilla on sellainen varustus, jonka avulla työ kovenevassa maailmassa on mahdollisimman turvallista.

– Joudumme miettimään, millaisia suojavälineitä työntekijämme tarvitsevat, kun huomioidaan tämän päivän maailma ja minkälaisia välineitä ja varusteita meidän vastapuolella on, kertoo poliisitarkastaja Ari Alanen Poliisihallituksesta

– Meidän on myös mietittävä, millaisilla voimankäyttövälineillä pystymme pysäyttämään sellaisen teon, joka on meidän velvollisuutemme pysäyttää, Alanen jatkaa.

Juttua muokattu 16.9.2019 klo 10:02. Korjattu kuvatekstissä tieto aseen kaliiperista.