Danmarks største fagforbund, 3F, har åbnet valgkampen med en video, som den seneste uge har fyldt meget på sociale medier. Fredag havde den rundet over to millioner visninger på Facebook og var blevet delt næsten 3.000 gange.

Videoen, »Og det var Daaanmark, uligheden er blevet uanstændig«. tager udgangspunkt i begivenhederne, da Danmark blev europamestre i fodbold i 1992.

Berlingske har bedt den uafhængige tænketank Kraka om bistand til at faktatjekke de otte påstande, som videoen indeholder.

Scenen i kampagnefilmen er en tribune fyldt med begejstrerede rød-hvide roligans. Danmark har på ny scoret ved EM, og de rød-hvide på tribunen jubler.

Første påstand

Skuespilleren Jesper Christensens sprøde speak lyder ind over billederne:

»Kan du huske det. Det var Danmark. Hele Danmark. Det var rengøringsassistenter, direktører, chauffører, fabriksarbejdere, arbejdsmænd og embedsmænd.«

Spørgsmålet er, om erhvervssammensætningen på tilskuerpladserne har ændret sig siden 1992?

Kraka har ikke kendskab til grundige analyser af, hvem der ser sport på TV eller som tilskuere til landskampene.

Et pejlemærke kan dog være, hvor mange der ser fodbold i det hele taget. Her viser tallene, at flere danskere fulgte EM 1992 end de seneste slutrunder i fodbold.

Semifinalen og finalen ved EM i 1992 er med over 2,6 millioner seere på top fem over de højeste seertal i Danmarks TV-historie.

Dengang gik vi så også hele vejen til finalen. Mere rimeligt er det derfor at sammenligne seertallet til Danmark-Kroatien i ottendedelsfinalen ved VM i 2018 med ottendedelsfinalen mellem Danmark og Nigeria ved VM 1998.

Førstnævnte blev set af 2,1 millioner seere, mens sidstenævnte havde 2,2 millioner. Altså omtrent halvdelen af Danmarks voksne befolkning.

»Det er svært at argumentere for, at der skulle være sket et markant nybrud i sammenhængskraften i forbindelse med store sportsbegivenheder,« siger senioranalytiker Niels Storm Knigge fra Kraka.

Anden påstand

Herefter lyder speaken videre i 3Fs video:

»Her stod vi side om side, røde og hvide, og blå, det var fandme Danmark.«

Sammenligningen er fortsat det Danmark, som eksisterede i 1992. Kraka har undersøgt den såkaldte sammenhængskraft i Danmark i en måling i forbindelse med projektet »Small Great Nation«.

Og sammenhængskraften er svækket ifølge danskerne selv, men det er stadig forholdsvist begrænset, hvor meget den er svækket. Syv ud af ti danskere mener, at sammenhængskraften er svækket over de seneste ti år. De fleste mener dog, at dette er sket i mindre omfang.

I international sammenhæng er de mål, vi opfatter som vigtige for sammenhængskraften, dog høje i Danmark, påpeger Kraka.

Tredje påstand

Speaken lyder:

»Ved du, hvad der er blevet af Danmark? Danmark er blevet et land, hvor det er blevet sværere at trække sig tilbage, når kroppen siger stop. Det rammer ham, der murer dit hus, og hende, der sørger for at få din gamle far i bad.«

Pensionsalderen er ganske vist steget, påpeger Kraka, men danskerne har generelt udsigt til et længere otium end nogensinde.

En gennemsnitlig 60-årig kunne i 2018 se frem til næsten 20 år på pension. I 1992 var det under 13 år.

Ifølge den velfærdsaftale, som et politisk flertal har vedtaget, skal tallet på langt sigt ned på 14,5 år. Restlevetiden for en 60 årig er steget markant for alle indkomstgrupper siden 1996.

»Forskellen er altså ikke umiddelbart forstærket siden midten af 1990erne og dermed næppe heller siden 1992,« vurderer Niels Storm Knigge.

Niels Storm Knigge, tænketanken Kraka »Hvis der stod 40.000 på et forboldstadion i 1992, så ville i gennemsnit omkring 4400 af dem være arbejdsløse.«

Fjerde påstand

I speaken hedder det herefter:

»Gennem de sidste to årtier har Danmarks rigeste fået langt flere penge mellem hænderne. Mens de allerfattigste har fået færre.«

Ifølge Kraka er det korrekt, at indkomstuligheden er steget, og at de rigeste har haft den største indkomstfremgang i de seneste 20 til 25 år.

Det er dog faktuelt forkert, at de fattigste er blevet decideret fattigere siden 1992, såfremt man antager, at de fattigste er den tiendedel, der har de laveste indkomster – enten lønindkomst eller overførsler.

Siden 2005 er det gået en smule tilbage for denne lavestlønnede tiendedel – ikke mindst som følge af ydelser som starthjælp og integrationsydelse. Det er i høj grad grupper af flygtninge og indvandrere på overførselsindkomster, der udgør de fattigste. Så hvorvidt de fattigste er blevet fattigere afhænger af, hvilket år man anvender som udgangspunkt, påpeger Niels Storm Knigge.

Femte påstand

Speakeren siger:

»Danmark er et land, hvor højtuddannede lever længere end de ufaglærte, helt op til syv et halvt år længere.«

Kraka finder udsagnet korrekt. Med den tilføjelse, at levetiden er steget generelt for alle siden 1992. Og at der er en tendens til, at forskellen i levetid mellem højt- og kortuddannede er vokset. Forskellen i levealder skyldes først og fremmest de såkaldte KRAM-faktorer – kost, rygning, alkohol og motion. To tredjedel af forskellen mellem kortuddannede og personer med en lang uddannelse kan ifølge Statens Institut for Folkesundhed forklares alene af rygning og alkohol. Det er derfor svært at argumentere for, at dette først og fremmest skyldes hårdt fysisk arbejde.

Sjette påstand

Speakeren fortsætter:

»Og Danmark, Danmark er blevet et land, hvor der er flere fattige børn. De sidste to år er tallet steget fra 43.000 til over 64.000.«

Udsagnet er ifølge Kraka korrekt, men udelukkende såfremt man benytter en bestemt definition af fattigdom, nemlig den relative fattigdom, som måler, hvor stor en andel af befolkningen, der har en indkomst under 50 procent af medianindkomsten.

Da medianindkomsten er steget betydeligt, er indkomstgrænsen for, hvornår man er fattig, det også. Ser man på den absolutte fattigdom, er det imidlertid tvivlsomt, om der er flere fattige børn i dag i forhold til 1992.

Syvende påstand

Herefter siger speaken:

»Det er Danmark. Ulighed har vi altid haft. Men nu er den blevet uanstændig.«

Uligheden er steget målt ved gini, det er indiskutabelt, siger Kraka. Fra 1994 til 2015 er gini-koefficienten, som måler ulighed i et samfund, steget betydeligt. Sammenlignet med andre lande er den fortsat lav i Danmark. Vi er dog ikke længere nummer et og dermed heller ikke det land i OECD med størst lighed. Danmark er røget ned ad listen. Om dette er »uanstændigt«, er en politisk vurdering, påpeger Kraka.

Ottende påstand

Til slut lyder speaken:

»Skal vi ikke stå lidt mere side om side igen. Valget er dit.«

Stod vi mere side ved side i 1992? Hvordan skal man måle det, spørger Kraka? Den indkomstmæssige lighed var større, men anvender man arbejdsmarkedet som indikator, kan udsagnet virke falsk.

Hvis der stod 40.000 på et fodboldstadion i 1992, så ville i gennemsnit omkring 4.400 af dem være arbejdsløse. Ledigheden dengang var på over 310.000 og mere mere end 11 procent.

I dag vil der med samme tilskuertal i gennemsnit kun være være cirka 1.000 ledige på tribunerne.

Det var også Danmark.