Den 23. juni 1988 var NASA-forskeren James Hansen indkaldt til at vidne foran den amerikanske kongres. Kloden var ved at blive varmere, forklarede han, og det skyldtes med »99 procents sikkerhed« udledningen af drivhusgasser.

»Global Warming has begun, expert tells senate,« stod der dagen efter på forsiden af The New York Times. I dag betragter mange James Hansens tale som dag nul i kampen mod klimaforandringerne.

30 år senere mener James Hansen, at der kun er én tænkelig løsning på klimakrisen: atomkraft. Det er den »eneste realistiske vej fremad« i den kamp, som han og tre prominente forskerkolleger formulerede det i The Guardian i 2015.

Atomkraft udleder nemlig ingen CO2, og bidrager altså ikke til klimaforandringerne. Det er på sin vis en ’ren’ energikilde.

Alligevel taler vi kun sjældent om atomkraft som en del af løsningen på klimakrisen. Miljøorganisationer som Greenpeace fastholder, at det er farligt og snavset. Og mange af os forbinder helt intuitivt de store, dampende betonsiloer med det moderne samfunds værste sider. Med hæmningsløs vækst, rovdrift på naturen og alt det, der har ført os ud i klimakrisen.

1956 Vestens første civile atomkraftværk åbner i Storbritannien. Året efter følger Shippingport-reaktoren i USA. Forhåbningerne til den nye energiform er enorme. »Vores børn vil nyde godt af energi, som er for billig til, at det kan svare sig måle forbruget,« som formanden for den amerikanske regerings atomkraft-kommission formulerede det.

Før James Hansens tale, og før det stod klart, at klimaforandringerne var verdens uden sammenligning største miljøproblem, var store dele af miljøbevægelsen mobiliseret omkring modstanden mod atomkraft. En sommerdag i 1978 fik frygten for katastrofale nedsmeltninger og bekymring over det radioaktive atomaffald 50.000 danskere til at marchere i protest mod atomkraft.

Spørgsmålet er, om vores forestillinger om atomkraft er forvredet af ideologisk arvegods fra dengang. Om overdrivelser og misforståelser om de risici, der er forbundet med atomkraft, har ført til folkelig modstand og politisk berøringsangst.

Det mener James Hansen.

»Hvorfor lod vi de gamle stivstikkere tvinge os til at opgive teknologien, når vi kunne have forbedret den, ligesom vi har forbedret sol-, vand- og vindenergi?« skriver han i en mail til Information.

Noget tyder på, at atomkraftens tidsalder er ved at være forbi. I hvert fald i den velstående del af verden.

I Danmark sagde Folketinget nej tak til atomkraft allerede i 1985. Barsebäckværket lukkede i 2005. Siden da har tendensen været den samme i hele Vesten. Atomkraftværkerne lukker.

I 1996 blev 17,5 procent af verdens elektricitet dækket at atomkraft. I 2016 var det 10,3 procent. Når atomkraftværkerne lukker, er kul og gas ofte en del af erstatningen.

I en tid, hvor verden står over for en eksistentiel klimatrussel, kan det virke besynderligt, at vi ikke satser massivt på en velkendt teknologi, der kan producere energi i meget stor skala uden at udlede drivhusgasser.

Grønt er billigst

Helt så simpelt er det imidlertid ikke, forklarer den erfarne klimajournalist Fred Pearce, som i 2018 udgav bogen Fallout: Disasters, Lies and the Legacy of the Nuclear Age.

Det er rigtigt, at atomkraft med al sandsynlighed kommer til at spille en rolle, hvis de globale temperaturstigninger skal holdes under 1,5 eller to grader.

1960 Atomkraft producerer på globalt plan mindre end én gigawatt energi. I 1970 er tallet vokset til 100 gigawatt og opførelsen af adskillige nye værker er på vej

Både FN’s klimapanel og Det Internationale Energiagentur laver løbende modeller for mulige veje til at holde sig inden for klimamålene. Det er en form for potentielle løsningsmodeller på klimakrisen. Stort set uden undtagelser indbefatter de, at produktionen af energi fra atomkraft i 2050 enten er den samme som i dag eller markant større.

Men atomkraft er langt fra den snuptagsløsning på klimakrisen, som nogle prøver at gøre det til, understreger Fred Pearce. Det er for eksempel noget sludder, når den populære intellektuelle Steven Pinker hævder, at modstanden mod atomkraft er »den største hindring overhovedet« for at håndtere klimaforandringer.

Selv hvis man ser bort fra de velkendte problemer med risiko for nedsmeltning og udfordringerne ved at håndtere radioaktivt affald, er atomkraft ikke konkurrencedygtigt. Det er for dyrt. Også dyrere end vedvarende energikilder som vand-, vind- og solenergi.

»Hvis vi har et bestemt beløb at investere i nye energikilder, er det stort set ud fra enhver betragtning mere fornuftigt at investere i vedvarende energi end i nye atomkraftværker,« siger Fred Pearce.

Han henviser blandt andet til, at to af de seneste europæiske forsøg på at opføre nye værker i henholdsvis Finland og Storbritannien er endt i et katastrofalt rod med store forsinkelser og massive budgetoverskridelser.

Men man bliver nødt til at dele diskussion om atomkraft i to, mener Fred Pearce. Én ting er, at der ikke er de store perspektiver i at investere i mere atomkraft, forklarer han. I hvert fald ikke med den nuværende teknologi. Men tendensen til, at de demokratiske lande lukker funktionsdygtige atomkraftværker, er stærkt bekymrende. Det betyder nemlig mere kul og mere gas.

Omstilling på pause

De jakkesætklædte mænd i salen brød ud i latter, og Vladimir Putin kunne heller ikke selv lade være med at fnise selvtilfreds af sin egen vittighed.

I 2010 var den russiske præsident til en handelskonference i Berlin. I en futuristisk indrettet sal med turkise neonlys sad han på scenen med en håndfuld tyske erhvervsfolk, da diskussion blev drejet hen på energipolitik.

»Jeg forstår ikke, hvad Tyskland har imod atomkraft?« sagde Putin og løftede sine utydelige øjenbryn. »Nu vil jeg jo nødig kommentere på det,« fortsatte han provokerende, og høstede de første grin.

»Men hvordan har tyskerne tænkt sig at varme deres huse? I vil ikke have vores gas, I vil ikke have atomkraft. Har I tænkt jer at varme op med brænde? Og i så fald slipper I måske alligevel ikke for at importere træ fra Sibiren.«

Klippet blev efterfølgende cirkuleret af de russiske statsmedier.

»Putin trolls Germany,« skrev Russia Insight i overskriften.

1970’erne Spirende folkelig modstand mod atomkraft. Intensiveres efter den delvise nedsmeltning af Three Mile Island-værket i USA. Alene i perioden 1979-1982 opgives konkrete planer om mere end 50 nye værker.

Dengang vidste Vladimir Putin måske nok, at han ramte et ømt punkt. Den tyske regering ønskede at gøre sig uafhængig af russisk energi, mens store dele af befolkningen ønskede atomkraftværkerne lukket. Allerede året efter fik han mere at grine af.

Efter Fukushima-ulykken i Japan, besluttede Angela Merkels regering at udfase atomkraft.

Det har medført en række problemer. I 2018 måtte den tyske regering opgive sin egen målsætning om at nedbringe landets CO2-udledninger med 40 procent i forhold til 1990-niveauet inden 2020. Det skyldes i høj grad udfasningen af atomkraft. I 2000 kom seks procent af Tysklands energi fra vedvarende energikilder. I 2017 var det 36 procent. Alligevel er det ikke lykkedes at nedbringe udledninger markant.

»I Tyskland har udfasningen af atomkraft nærmest sat den grønne omstilling på pause, fordi man har skullet bruge mere kul for at dække energibehovet,« forklarer Jens Hesselbjerg Christensen, der er professor ved Niels Bohr-instituttet og i mange år var en del af FN’s klimapanel.

Mia Mottelson

Også den franske præsident, Emmanuel Macron, har måtte sande, at det er svært at bekæmpe klimaforandringer og atomkraft samtidig. Frankrig er det land i verden, hvor den største del af elforsyningen kommer atomkraft. Macron gik til valg på at videreføre sin forgænger Francois Hollandes ambition om at nedbringe andelen fra 75 til 50 procent inden 2025. Kort efter sin tiltræden trak han imidlertid i land.

»Hvad gjorde tyskerne, da de pludselig besluttede at lukke al deres atomkraft? De har udviklet langt mere vedvarende energi end os, men de har også i stor stil måtte gå tilbage til varme- og kulenergi. De forværrede deres CO2-aftryk. Det var ikke godt for planeten, så det har jeg ikke tænkt mig at gøre,« sagde han til tv-stationen France 2.

I november 2018 besluttede den franske regering at udskyde udfasningen til 2035.

Alle veje åbne

Det er »moralsk forkasteligt,« når klimaforkæmpere udelukker atomkraft som en del af løsningen, mener Glen Peters, som er direktør ved det norske forskningscenter CICERO og en hyppigt anvendt klimaekspert her i avisen.

Man kan ikke på én gang hævde, at klimaforandringerne er verdens mest presserende trussel, alt imens man kategorisk afviser, at en energiform, som både er CO2-neutral og enormt effektiv, kan være med til at løse problemet.

»Deri ligger en implicit forståelse af, at risikoen for atomulykker er en større eller tilsvarende trussel. Og den vurdering deler jeg bestemt ikke,« siger han.

1986 Den hidtil alvorligste atomkraftulykke da Tjernobyl-værket i Ukraine eksploderer og nedsmelter. I dag er et stort område omkring værket ubeboeligt på grund af forurening og baggrundsstråling.

Han understreger, at ingen foreslår, at man stopper med at investere i vedvarende energikilder. Tværtimod. Han har bare svært ved at forestille sig, at vedvarende energi kan levere al den energi, verden har brug for i fremtiden.

Vi har nemlig også brug for energi, når solen ikke skinner, eller vinden ikke blæser.

»Miljøorganisationer og andre hævder, at der vil være 100 procent vedvarende energi i fremtiden, og at det er spild af tid at forske i eller satse på andet. Men vi ved ikke, om det overhovedet er muligt. Hvis de tager fejl, er vi fucked. Og mange forskere vurderer, at de tager fejl,« siger Glen Peters.

Uanset hvad er det nemmere at vinde en fodboldkamp, hvis man har 11 mand på banen i stedet for ni eller ti, tilføjer han. Det er uforsvarligt at tage mulige løsninger ud af spil.

»Hvis vi rent faktisk havde en rationel debat om det her, så tror jeg, vi havde været i gang med at bygge nye atomkraftværker overalt,« siger han. Ikke i stedet for grøn energi, understreger han, men som et supplement.

Forsømt teknologi

I 2013 stoppede James Hansen som chef for NASA’s Goddard Institute for Space Studies for at hellige sig sin klimaaktivisme. Siden da har han været anholdt flere gange, og han har på vegne af sit barnebarn og »fremtidige generationer« indledt et søgsmål mod den amerikanske stat for ikke at beskytte befolkningen mod klimaforandringerne.

For tiden arbejder han på sin nye bog, der blandt andet kommer til at berøre spørgsmålet om atomkraft. Men han har ikke lyst til at lade sig interviewe om emnet nu, skriver han i en mail til Information. Netop det emne er ganske enkelt for tidskrævende at diskutere.

»Med den hær af folk, der voksede op i sidste århundrede og er i mod atomkraft, er det enormt tidskrævende at argumentere for den objektive videnskab,« skriver han.

»Om nogle år vil det måske gå op for dem, hvad de har gjort. På grund af dem har vi ikke højteknologisk, sikker og billig atomkraft, som er klar til det kommercielle marked. Men de kommer nok ikke aldrig til at indrømme det,« fortsætter James Hansen.

En del af baggrunden for Hansens frustration er, at en række amerikanske atomkraftværker er lukket over de seneste år. Ikke som følge af politiske beslutninger som i Europa og Japan, men fordi atomkraftværkerne ikke kan konkurrere med den langt billigere – og mere CO2-udledende – skifergas.

Det står Information frit for at citere fra mailen, skriver han. Men han svarer ikke på opfølgende spørgsmål.

Saglig modstand

Tarjei Haaland er klimarådgiver i Greenpeace. I 1974 var han med til at stifte Organisationen for Oplysning om Atomkraft – dem med det ikoniske motiv af en smilende rød sol, som siger: »Atomkraft? – Nej tak!«.

Han er altså en af de ’gamle stivstikkere’, Hansen henviser til. Dem, der angiveligt har stået i vejen for den videre forskning i atomkraft og på den måde smækket en dør til en mulig udvej fra klimakrisen.

»Det giver ingen mening at investere i en teknologi, som er meget dyr. Det er dyrere end sol og vind og kan altså ikke begå sig på det marked, som man ellers taler om, er så vigtigt at kunne konkurrere på,« siger han.

Noget andet er, at det tager meget lang tid at etablere nye atomkraftværker, forklarer Tarjei Haaland og henviser til, at arbejdet på det finske Olkiluoto-værk begyndte i 2005, men efter flere forsinkelser ikke forventes klar før 2020.

1997 Stadig mere udbredt folkelig modstand, faldende offentlige tilskud og mindre konkurrencedygtige priser i forhold til olie og gas betyder, at der bliver opført meget få nye værker i Vesten og investeret få midler i at udvikle teknologien. På grund af nye værker i Kina producerer atomkraftværker imidlertid 17,5 procent af verdens samlede elektricitet. Den største andel nogensinde.

»Atomkraft står kun for 10 procent af verdens produktion af elektricitet og fem procent af den samlede energiproduktion. Vi skal halvere vores udslip over de næste 10 til 20 år. I de år vil atomkraft ikke kunne levere energi. I stedet skal vi investere i vedvarende energikilder, der kan reducere udslippet på den korte bane,« siger han.

— Hvad med de eksisterende værker? Er det ikke er problem at sætte funktionsdygtige værker ud af drift, når de bliver erstattet af kul og gas?

»Vi mener, at man skal udfase de eksisterende atomkraftværker så hurtigt som muligt. De fleste er pensionsmodne, usikre og producerer farligt, radioaktivt affald. Hver eneste dag producerer kraftværkerne nyt atomaffald, som vi dybest set ikke har fundet nogen sikker måde at deponere. Det er et problem, vi overlader til vores efterkommere at løse.«

— Tyskland har måttet opgive at indfri sine klimamål. Blandt andet fordi landet skulle udfase atomkraft. Er kampen mod klimaforandringer ikke vigtigere?

»Tyskland har haft en regering, som vil udfase atomkraft. Det synes vi er godt. Men regeringen har også villet beskytte kulkraftværkerne og kulminebruddene. Blandt andet fordi der er en masse arbejdspladser forbundet med det. Der er forskellige politiske grunde til, at man ikke har fået den ideelle udfasning af atomkraft i Tyskland. Det er ikke, fordi det ikke kan lade sig gøre.«

— Hvad siger du til dem, der som James Hansen mener, at jeres kritik af atomkraft er ideologisk?

»Jeg synes ikke, at vores argumenter er specielt ideologiske, hysteriske eller følelsesladede. Jeg synes, de er meget saglige. Det handler om et affaldsproblem, der er ikke er løst. Det handler om, at der kan ske reaktorkatastrofer, og det handler om, at det er afsindigt dyrt. Det kan du være uenig i. Men det er ikke ideologi.«

Mytologi

Når nu James Hansen ikke vil uddybe sine anklager mod atomkraftsmodstanderne, vil Kerry Emanuel heldigvis gerne. Han er professor i meteorologi ved Massachusett Institute of Technology og har skrevet flere debatindlæg og erklæringer om atomkraft sammen med James Hansen.

Ligesom Hansen tror han, at atomkraft kunne have været billigere, bedre, renere og mere effektivt i dag. Men vi har forsømt at forske og investere i teknologien på samme måde, som der er blevet investeret i vedvarende energikilder som vind og sol.

Mia Mottelson

Det skyldes først og fremmest en række »mytologiske« misforståelser om atomkraft, der har gjort befolkningen unødigt bekymret og ført til politisk berøringsangst.

»Vi lever desværre i en æra, hvor Oplysningens værdier har trange kår,« siger han over en Skype-forbindelse fra Paris, hvor han er til konference.

»Fukushima-ulykken er et glimrende eksempel på myterne om atomkraft,« mener professoren.

Det bliver betegnet som en atomkatastrofe og fremhævet som et eksempel på de ubegribelige farer ved atomkraft, siger han.

Men mens næsten 19.000 mennesker forsvandt eller døde som følge af den tsunami, der forårsagede ulykken og den efterfølgende evakuering, er der kun registreret ét dødsfald som er afledt af selve nedsmeltningen. Han døde tidligere i år af lungekræft, som han fik af den radioaktive påvirkning.

Også spørgsmålet om farerne ved at håndtere det radioaktive affald er præget af overdrivelser, mener han. Ganske rigtig er affaldsstoffer fra atomkraftværker stærkt miljøskadelige, medgiver han. Det forbliver radioaktivt i mange tusinder af år og skal deponeres dybt i jorden eller langt under havoverfladen.

Ifølge Kerry Emanuel er atomkraft imidlertid så potent en energikilde, at det drejer sig om relativt små mængder affald, som der er tekniske løsninger til at deponere sikkert.

2011 Flere reaktorer på Fukushima-værket i Japan nedsmelter efter et stort jordskælv. Som følge af ulykken beslutter Tyskland at afvikle alle deres atomkraftværker, ligesom de fleste japanske værker lukkes ned.

Når alt kommer til alt, mener Emanuel kun, at der har været én alvorlig ulykke, som kan begrunde den store frygt for atomkraft: Tjernobyl.

»Kigger man på dødsfald per kilowatt-time energi, er atomkraft en ekstremt sikker energiform,« siger Kerry Emanuel.

»Men folk kan også være bange for at flyve, selv om de velvilligt kører tværs gennem landet i et folkevognsrugbrød. Det er ikke rationelt,« siger han.

Atomvækst

Mens atomkraft er under afvikling i mange af de demokratiske og velstående lande, ser billedet anderledes ud i flere lav- og mellemindkomstlande. Tyrkiet, Hviderusland og Bangladesh er ved at opføre deres første atomkraftværker.

Særligt i de store vækstøkonomier Kina og Indien bliver der investeret massivt i atomkraft. Alene i 2017 åbnede tre nye reaktorer i Kina, mens Indien planlægger at udvide energinettet med en række nye atomkraftværker. Et af dem, i kystbyen Jaitapur, bliver formentlig verdens største. Det skriver amerikanske CNBC.

Udviklingslandenes åbenlyse energibehov understreger, at vi bliver nødt til omfavne atomkraft som en del af løsningen på klimaproblemet, siger professor Kerry Emanuel. Han håber, at energiforbruget pr. indbygger stiger i lande som Indien. Det er et spørgsmål om moral. Det er ganske enkelt den mest effektive måde at bekæmpe fattigdom.

»Men hvis den udvikling primært drives af kul – og det er tilfældet nu – står vi med et helt uoverskueligt problem,« siger Kerry Emanuel.

– Men hvorfor investerer de ikke i sol og vind, når det er billigere?

»Fordi det ikke er så simpelt. Lad os tage Indien som eksempel. De har meget sol, og i Nordindien er der gode muligheder for at udvinde vandenergi. Men én ting er, at forudsætningerne – og prisen – for vedvarende energi varierer fra område til område. Noget andet er, at vedvarende energi er billigere indtil et vist niveau. Når eksempelvis sol dækker 30 eller 40 procent af energinettet, bliver det langt dyrere at udvide det derfra,« forklarer Kerry Emanuel.

I hans øjne er det ikke et spørgsmål, om atomkraft kommer til at spille en afgørende rolle. Det valg har Vesten slet ikke mulighed for at træffe. Spørgsmålet er, hvem der kommer til at drive og facilitere udviklingen.

»Og der ville jeg foretrække, også af sikkerhedsmæssige årsager, at det var Vesten og ikke Rusland eller Kina,« siger han.

Nye håb

Til trods for at klimajournalisten Fred Pearce for nylig har skrevet en bog om atomkraftens historie, har han altid frygtet spørgsmålet om, hvorvidt han er for eller imod atomkraft. Det er nemlig »frygteligt komplekst«, siger han. Når han uden tøven konkluderer, at det ikke er løsningen på klimakrisen her og nu, understreger han, at det er en vurdering. Ikke et ideologisk kampråb.

»Jeg er langt mere bekymret for klimakrisen, end jeg er for nedsmeltning og atomaffald. Langt mere. Derfor mener jeg også, man bør holde alle muligheder åbne,« siger Pearce.

Atomkraft er bare for dyrt, og det tager for lang tid at bygge nye værker. Sådan er det i hvert fald lige nu. De seneste år har der været historier om en lang række nye – og angiveligt revolutionerende – teknologiske udviklinger af atomkraft.

2019 Der findes i dag 454 aktive atomkraftværker, som tilsammen dækker mellem 10 og 11 procent af verdens samlede el-forbrug.

Bill Gates har investeret i firmaet TerraPower, der vil udvikle en reaktor som kan lave sit eget affald om til ny energi. Andre taler om at erstatte uran med thorium, som er mindre farligt. Salt-nedkølede reaktorer, eller små, flydende kraftværker, som man mere smidigt ville kunne skrue op og ned for og sætte ind som supplement til vedvarende energi, når solen ikke skinner, eller vinden ikke blæser.

Men som det ser ud lige nu, er de nye typer atomkraft langt fra at kunne levere energi i stor skala. Det er først og fremmest lyserøde fremtidsudsigter.

Og selv hvis der skulle ske et teknologisk mirakel, er det ikke sikkert, vi ville omfavne det.

Med Indien som den store undtagelse, er atomkraft på vej ud i stort set alle de demokratiske lande, hvor det har eksisteret, påpeger Fred Pearce. Det er ikke tilfældigt. Vi er bange for atomkraft.

»Mange forskere peger på, at truslerne fra atomkraft ofte overdrives. Særligt truslerne for det enkelte menneske. Men farerne er også reelle. Det er ikke tilfældigt, at atomkraft forbindes med ødelæggelse og våben. Det er ikke irrationelt at frygte atomkraft.«

77-årige James Hansen har stadig ikke opgivet håbet om atomkraft som løsning på klimakrisen. Den sidste kommentar i hans mail til Information lyder:

»Der er tegn på, at unge mennesker er begyndt at se igennem de gamle stivstikkeres vrangforstillinger.«

Mia Mottelson