Tio år har gått sedan första fildelningsfallet gick upp i svensk domstol. En 28-årig man dömdes till dagsböter för att ha lagt upp och delat filmen Hipp Hipp Hora. Två år tidigare hade Gottfrid Svartholm Warg och Fredrik Neij startat trackersajten The Pirate Bay som kommit att bli synonymt med fildelning.

2006 knackar polisen på dörren till webbhotellet PRQ:s lokaler i Stockholm och 186 servrar togs i beslag. Startskottet till vad som skulle bli ett av 2000-talets mest uppmärksamma rättsfall hade gått. Och triggade en högljudd samhällsdebatt.

Fredrik Ingblad jobbade under den här tiden som allmän åklagare. I kölvattnet av den debatt som uppstod fanns en uppfattning att immaterialrättsfrågor inte togs tillvara på rätt sätt av åklagare och polis. 2010 startades en gemensam organisation för immaterialrättsliga brott.

– Det skilde mycket i kunskap mellan olika åklagare och än mer mellan poliser. Det var i stort sett straffritt att fildela, även om det inte var det på pappret. Det kom propåer från justitiedepartementet och kammaråklagaren att man borde lösa det här problemet. Två tjänster inrättades. Att jag hamnade här är egentligen en slump, säger Fredrik Ingblad.

Läs mer: Svenska piratjägare sätter hoppet till nya vapen

Nu har det gått några år sedan den första rättegången mot Pirate Bay. Men snart kan vi stå där igen. I december förra året genomförde polisen en husrannsakan mot en serverhall i Nacka, ett stort antal servrar togs i beslag. Då, 2006, var rättsläget fortfarande osäkert. Det fanns vita fläckar och många frågor var oprövade.

– Vi fick indirekt i uppdrag att pröva många av de rättsfrågorna. Vad är egentligen ett tillgängliggörande, räcker det med att länka? Om man säljer något på internet, kan man sälja det innan man gjort kopian? Och mer allmänrättsliga frågor om arbetsfördelning, hur ser det ut när man gör något tillsammans med andra på internet. Hur liten del kan en del vara. För vissa är att göra en hemsida ganska litet, men det kan göra stor skada.

Vad som är ett brott mot upphovsrätten eller ej regleras av EU-rätten som implementerats i svensk lagstiftning. Där skiljer sig upphovsrättsfallen från andra områden inom straffrätten, som i de allra flesta fall är nationell. Utvecklingen har gått från i början ha varit väldigt fokuserad på tekniken men Fredrik Ingblad säger att EU-domstolen där har varit väldigt tydlig.

­– Det handlar om effekten. Om du klickar på den här länken, eller om du lägger upp den här länken. Vad blir effekten? Jo att en person kan titta på filmen, punkt. Sen om den skickas mellan tio olika servrar runt jorden och om det sker med ett visst protokoll eller viss teknik – det är inte betydelselöst – men det har ingen avgörande betydelse, säger han.

Medan den materiella lagstiftningen blivit allt tydligare och de vita fläckarna färre har själva rättsprocessen, den processuella lagstiftningen, inte hängt med. Rättegångsbalken är det ramverk som brottsutredare har att utgå ifrån i sitt arbete. Där regleras till exempel vilka tvångsmedelsbeslut åklagare och polis kan ta och hur de ska agera på nätet.

Läs mer: Spred Åsa-Nisse-film - döms till 90 timmars samhällstjänst

Ramen i rättegångsbalken är från 40-talet och har visserligen ändrats och uppdateras i omgångar sedan dess. Men Fredrik Ingblad tycker ändå att det är allt för mycket som fortfarande inte är reglerat och lagstiftningen är otydlig.

– Jag tycker att lagstiftaren, regering och riksdag, är passiv i den frågan. Rättegångsbalken är inte tillräckligt anpassad till internet och där har de lämnat över till oss att se vad som är tillämpbart. Till exempel hur man hanterar beslag på internet. Lagstiftaren bör göra en revision, säger han.