Kolonialbutikken

Historien om hvordan Felix Tschudi ble "Kongen av Kirkenes" er uten sidestykke i moderne norsk historie.

Publisert: Publisert: 12. mai 2012

Tschudi-saken handler ikke om 6 millioner kroner fra Utenriksdepartementet til et forskningssenter, men om millarder. Og juvelen i Felix Tschudis krone er dypvannshavnen han sikret seg i Kirkenes, mener Morten Strøksnes. Foto: Scanpix

Morten Strøksnes

Denne artikkelen er over åtte år gammel

file62ighgxk8vciwdeeacg.jpg

Mandag denne uken måtte Jonas Gahr Støre forklare seg for Stortingets kontroll— og konstitusjonskomité. Slike høringer minner om den amerikanske kongressen, men i parodiens form. Hvem er utenriksministeren best venn med? Kronprinsen eller Felix Tschudi? Og hva er egentlig omstendighetene når Støre besøker Tschudi hver 17. mai, i nitiden på kvelden? Aha, vanligvis er det 25 personer til stede, ikke 40, som tidligere antatt. Slike mistenkelige svar fikk Anders Amundsen (Frp) til å heve øyenbrynene, mens Per Kristian Foss senket den ene munnviken. Alle skjønte at de var på sporet av noe virkelig substansielt. Kunne det ha å gjøre med selve menyen?

Det er så flaut å høre på at det gjør fysisk vondt.

Ingen politikere synes å ha den minste interesse av hva saken egentlig dreier seg om. Det er ikke millioner, men milliarder. Det er ikke snakk om parallellklasser på barneskolen, eller 17. mai-middager, men om den industrielle framtiden i Nordområdene.

Der sitter Felix Tschudi nå "som en rotte på flesket", for å låne en formulering fra Knut Hamsun. Og historien om Tschudi minner vagt om August-triologien, "Børn av Tiden" eller "Segelfoss by".

Musikken lyder igjen

I forrige uke var jeg tilbake i min gamle hjemby, Kirkenes. Togene fra gruvene i Bjørnevatn er tilbake i drift. Mange tusen tonn jernmalm kjøres rett ned til sentrum av Kirkenes. Hele den industrielle musikken fra barndommen, lyden av lokomotiver og stein som blir knust, har gjenoppstått som i en drøm.

Felix Tschudi kjøpte Sydvaranger for 102 millioner kroner, noen måneder etter at barndomsvennen Støre holdt sin viktige Nordområdetale i Tromsø. Gruva har malmreserver til en anslått verdi av 150 milliarder kroner. Med på kjøpet fikk Tschudi mesteparten av Kirkenes – til sammen 25.000 mål, med store bygningsmasser, inkludert grunnen rådhuset ligger på, ifølge lokale kilder. Men juvelen i kronen er dypvannshavnen. Tschudis havn er, ifølge UD, den eneste i Øst-Finnmark som «oppfyller de krav som stilles til ilandføringsanlegg og petroleumsanlegg».

Den gamle kanalsvømmeren fra Oslo Vest har posisjonert seg for ilandføring av olje, oljeomlastning, logistikk og sjøtransport gjennom Nordøstpassasjen. Allerede i 2010 sendte han bulkskipet "Nordic Barents" fra Kirkenes til Kina med 41.000 tonn jernmalm, fulgt av en russisk atomisbryter. Dette var bare begynnelsen. Om den globale oppvarmingen fortsetter, kan Nordøstpassasjen bli den viktigste transportåren til og fra Østen i sommerhalvåret.

Tschudis neste skritt er å bygge Kirkenes Logistic Area (KILA), et næringsområde på størrelse med 200 fotballbaner.

Verdien kan ikke måles i penger

Selvsagt hadde Tschudi klart seg godt uten de seks millionene han fikk av Støre til sitt Senter for Nordområdelogistikk. Også senteret blir forresten butikk for Tschudi, siden det skal selge eksklusive konsulenttjenester.

Den virkelige verdien ligger et annet sted, nemlig i legitimiteten og intimiteten Tschudi får til norske myndigheter, og derfra videre til de russiske og kanskje kinesiske. Utenriksminister Støre stiller opp på hans konferanser for å fronte selskapets interesser, også overfor andre lands myndigheter. Verdien av dette kan ikke måles i penger.

Industriutvikling på dette nivået er aldri løsrevet fra politikk. Det er umulig å si hvor det ene begynner og det andre slutter. Støre og Tschudi tenker identisk om industriutvikling i Nordområdene. De har tegnet kartet sammen, i detalj og over lang tid. Og nå sitter Tschudi ved enden av regnbuen.

Fikk god behandling

Hvilket annet sted ville man fått spesialtillatelse av Klima- og forurensningsdirektoratet til å dumpe en hel laksefjord full av gift, på tvers av retningslinjene, etter seriøst press fra regjeringen og LO sentralt? Gruveselskapet (der Tschudi nå bare eier 20 prosent) truet med masseoppsigelser og konkurs om tillatelsen ikke ble innvilget. Men driften går allerede med store overskudd (12 millioner dollar i årets første kvartal, ifølge Dagens Næringsliv). Selskapet er dessuten registret i Australia, og gir nesten ingenting tilbake til lokalsamfunnet. Arbeidsplasser? Jo, men det fantes ikke arbeidsledighet i Kirkenes før gruva åpnet.

Mens turistoperatørene ikke får kjøre snøscooter av miljøhensyn, kan gruveindustrien utslette store landskap i samme område.

For Gud og sivilasjonen

Da Sydvaranger gikk på børs i Australia uttalte Tschudi: "Det har vært en utrolig innsats med fantastisk lokal støtte, teamet har nesten vært som en sekt, 'On a mission from God'."

Kolonisatorer er alltid på oppdrag for Gud og sivilisasjonen. Lokalpolitikerne er hypnotisert. I intervjuer tenker de på sine oldemødre. De sier at Tschudi og Støre har "satt Kirkenes på kartet", og gitt byen "fred i sjelen". Det er så flaut å høre på at det gjør fysisk vondt.

Mens resten av Norge, Europa og Vesten har gått over til en kunnskapsbasert økonomi, minner Nordområdene om Afrika mot slutten av 1800-tallet. Råvarekjøret er uten like, enten det er snakk om gruvedrift, industrielt fiske eller utvinning av olje og gass, også utenfor Lofoten og Vesterålen. Helt egne regler gjelder. Det er som om Nordområdene er en fjern og folketom planet.

"Mulighetens landsdel"

Legg merke til at jeg verken har kalt Tschudi eller Støre for skurker. Jeg har truffet begge ved flere anledninger, også sammen. Tschudi er en sjarmerende mann, dannet, nyssgjerrig og energisk. Støre er i mine øyne vår mest begavede politiker. Men de to vennene har virkelig bevist det sørnorske strateger har sagt i snart hundre år. Nord-Norge er ”mulighetenes landsdel”.