Kdo stavka: Vsi, ki delamo v gospodarstvu. Vsi, ki vsak mesec nakazujemo velik odstotek svoje plače v proračun. Vsi, ki nismo zaščiteni s pogodbo za nedoločen čas v javnem sektorju. Vsi, ki nam je mar za Slovenijo. Vsi pošteni delavci in delodajalci zasebnega sektorja.

Proti komu stavkamo: proti neumnosti, nevednosti, arogantnosti, izkoriščanju, neupravičenim zahtevam …

Naše stavkovne zahteve:

– da se javni sektor in še posebej šolniki, nehajo obnašati, kot da so izkoriščani delavci iz 19. stoletja. Nobenega zlobnega kapitalista ni nad njimi. Samo sodržavljani iz gospodarskega sektorja, ki nimajo njihovih privilegijev in ne zmorejo več slediti njihovim zahtevam.

– da javni sektor neha na vsak znak gospodarske rasti čakati, kot požrešna gosenica na prvo solato. Mi bi namreč radi, vsaj prvo glavo, vzgojili za seme.

– če je javni sektor prepričan, da je krize konec in da je treba začeti deliti pogačo, zahtevamo, da smo prvi na vrsti mi, saj smo jo mi pekli.

– zahtevamo, da javni sektor jasno pokaže na najhujše krivice in neha postavljati nerealne vsesplošne zahteve.

– da se takoj odpravijo očitne krivice tako v javnem kot zasebnem sektorju.

– da se šolniki spomnijo na to, da smo šole in vrtce ustanovili zaradi izobraževanja in varstva otrok, ne pa zaradi njihovih plač.

– da sprevidijo, da je sporočilo, ki ga dajejo otrokom, ki so jim zaupani, izjemno ne-vzgojno in otročje. Če ti kaj ni všeč, trmari. Zahtevaj! Izsiljuj! Ne zanima me, kje bomo vzeli. Ne zanima me, da moramo najprej plačati položnice. Ne zanima me, da ima brat že raztrgane čevlje. Jaz hočem!

– če že stavkajo, naj stavkajo tako, da to ne vpliva na nas. Stavka je stvar delavca in delodajalca. Skrajno grdo je v to vpletati naše otroke. Lahko stavkate tako, da zavrnete prekomerno papirologijo, da ignorirate neživljenjske predpise, ki otežujejo vaše delo…

– prav tako nam naj sindikati nehajo pošiljati obvestila preko otrok. Za to so oglasne deske, mediji, pošta… Poniževalno je, da izrabljate naše otroke za brezplačne promotorje svojih sindikalnih organizacij.

– zahtevamo, da šolski sistem uvidi, da je sam del problema. Tega problema, da nismo bolj perspektivna država. Da niso plače enkrat višje. Da je toliko mladih brezposelnih (tudi učiteljev in vzgojiteljev!). Naj najprej pometejo pred svojim pragom in postanejo tudi del rešitve ter začnejo izobraževati kadre, ki jih potrebuje gospodarstvo (in ne šole, da si zagotovijo sredstva). In to kvalitetno, ne tako, da mora delodajalec še leto dni usposabljati človeka, ki pride iz šole.

– zahtevamo, da se na pedagoške fakultete uvede učinkovita državljansko-etična vzgoja, kjer se naj bodoče diplomante pouči o tem, kako deluje država, kako davčni sistem, kaj je v državi javni in kaj zasebni sektor. Tudi kak tečaj v smislu »Nevarnosti sindikalnih manipulacij z nekritičnimi državljani« ali »Čarobna neznana dežela kritičnega razmišljanja«, ne bi bil odveč.

– kot plačniki in naročniki storitev javnega sektorja zahtevamo, da se vzpostavi kontrola nad kvantiteto posameznikovega opravljenega dela v šolstvu. Tisti, ki delajo še popoldne, med počitnicami, ob sobotah, poleti… naj dobijo to pošteno plačano. Tisti, ki tega ne delajo, naj ne dobijo plačano in naj se nehajo sklicevati na tiste, ki to delajo.

– zahtevamo tudi, da se vzpostavi učinkovit sistem nagrajevanja. Dejstvo, da je najlažja pot do večje plače daljša delovna doba, je nestimulativno in nepravično. Predvsem do tistih, ki se trudijo in svoj poklic opravljajo kot poslanstvo. Manj seveda do tistih, ki so svoje delo zreducirali na minimum in ga preložili na mlajše kolege. Še najmanj pa do tistih, ki so si, še ne tako dolgo nazaj, neupravičeno izplačevali dodatke za pripravljenost, danes pa si drznejo stavkati…

– zase zahtevamo znižanje davčne obremenitve plač, ki je med najvišjimi v EU. Za začetek recimo 10%. Ker ne živimo v oblakih, predlagamo postopno zniževanje v naslednjih petih letih in to ne vsepovprek. Naj se najprej zniža obremenitev tistim z podpovprečno plačo, da se povzpnejo nad prag revščine in lažje zadihajo.

– zahtevamo tudi, da država zmanjša birokracijo in ustvari ugodne pogoje za razvoj podjetništva in zaposlovanja.

– naj se ustanovi posebna, nepolitična komisija, sestavljena iz preverjeno izkušenih-sposobnih-poštenih posameznikov, ki bo nadzirala tok proračunskega denarja pri državnih projektih, razpisih, poslih … da sadovi našega skupnega dela nehajo odtekati neznano kam. Rušenje nekaj hišic, odvoz in popravilo asfalta ne more stati 5 milijonov evrov! Tragikomično, toda očitno smo preplačali tudi že maketo drugega tira.

Način stavke: Nikamor ne bomo hodili. Nimamo časa! Tudi se ne pustimo manipulirati raznim sindikalnim karikaturam. Niti nismo pripravljeni biti topovska hrana za politične točke katere koli stranke. Ne potrebujemo govorcev, ki vzklikajo revolucionarna gesla in kujejo svojo priljubljenost. Transparenti in piščalke so brezpredmetni in polni populizma. Mi bomo stavkali drugače. Bolj učinkovito. In nikakor ne zlonamerno.

Kako bomo stavkali? Preprosto bomo v sodelovanju z delodajalci 13.4. zadržali plačilo dela naše plače v proračun. In to tistega dela, ki gre za vaše plače. Odbili bomo tudi dva dneva stavke in plačilo za delo, ki so ga naši otroci neupravičeno opravili kot poštarji obvestil vaših sindikatov.

Zakaj: Ker bi vas radi spodbudili k razmišljanju. Ne h kimanju tistemu, ki vam sadi najlepše rožice. Če so nizko izobraženi delavci Mure pred leti nagnali svoje sindikalne predstavnike, ki so jih vlekli za nos tako dolgo, da je ladja potonila … potem bi lahko tudi vi, ki se tako kitite s svojo izobrazbo, morda vsaj malo pogledali v ozadje in videli, da smo na tem vlaku skupaj. Ustavimo se, poglejmo, kje najbolj škripa in popravimo. Ne, vaš vagon ne more dobiti novih zaves in prevlek, če imajo drugi vagoni še lesene sedeže. Gremo po vrsti in skupaj uredimo vlak. Prosveta je bila vedno vir napredka in cvet inteligence. Naj se nikar danes ne izneveri tej plemeniti zapuščini.

*gre za sarkastično-populistični zapis, katerega namen ni spodbujanje k stavki, pač pa k razmisleku…