Știe cineva cum se numește filmul? (se caută pacientul zero care a răspândit un virus prin muscatura care transformă oamenii în vârcolaci)
battledogs (2013)?
https://www.imdb.com/video/vi1750312473?playlistid=tt2457138&ref\_=tt\_ov\_vi
***Viral.*** Cuvîntul acesta e deja... viral, nu mai poate fi împiedicat să se răspîndească (dacă chiar i-a trecut cuiva prin cap să-l împiedice). Sensul din medicină și biologie nu are deloc de suferit, de altfel vorbitorii sînt destul de inteligenți să-și dea seama că sensul legat de virusul biologic e cel propriu, în timp ce sensul legat de internet e metaforic: ceva (un videoclip etc.) este viral dacă se răspîndește rapid, ca virusul unei boli molipsitoare.  

  

 E interesant că propuneți să spunem *popular* în loc de *viral*. În primul rînd, există o diferență de nuanță: *popular* înseamnă „îndrăgit de mulți”, iar *viral* înseamnă că se împrăștie ca o molimă, nu neapărat pentru că ar fi îndrăgit. În al doilea rînd, *popular* cu sensul „îndrăgit de mulți” aproape că dispăruse din română acum cîteva zeci de ani. Lumea nu mai spunea *un om popular*, ca pe vremuri. Dar sensul a reînviat recent, ca traducere pentru englezescul *popular*. Eu unul îl percep ca pe un barbarism, pentru că în copilăria și tinerețea mea nu vorbea nimeni așa, iar acum e din ce în ce mai frecvent, în exact aceleași contexte în care se folosește *popular* în engleză (vorbesc de acest sens particular, nu de toate). Ca urmare am fost surprins că propuneți un barbarism în locul altuia. E drept totuși că nu poate fi clasificat ca barbarism propriu-zis, pentru că sensul acesta a existat ca atare în română și a luat doar o pauză, deci e în același timp barbarism și arhaism.  

  

***Sit.*** Cei mai mulți spun într-adevăr *site* (citit *sait*, că sitele sînt altceva...), dar există și o proporție semnificativă de vorbitori care spun *sit*, eventual *sit de internet* ca să fie și mai clar. Explicația e simplă: anglicismul *site* are de fapt aceeași origine și a avut inițial același sens ca situl nostru. Ei l-au luat pe *site* din franceză (cuvîntul *site*, citit *sit*, de origine latină), iar noi l-am luat pe *sit* tot de acolo și l-am adaptat grafic. Ambele au avut la început sensul „loc”, dar specializat puțin altfel în cele trei limbi. Ce rost are să reîmprumutăm pe ocoliș un cuvînt pe care l-am împrumutat deja o dată? Nu e mai simplu să ne folosim propriul nostru cuvînt, care în plus mai are și avantajul major că e total adaptat fonetic și grafic la limbă? E nevoie doar să-i mai adăugăm un sens, exact cum au făcut de altfel și anglofonii cînd au început să-l folosească pe *site* pentru a denota un loc de pe internet. Dacă ei pot, sigur putem și noi, nu? Eu spun *sit*.  

  

 Grafia *sait* nu e greșită, cum greșit spune Ciprian Constantin, ci doar adaptată la limbă. Dacă adaptarea e o greșeală, atunci și următoarele anglicisme ar fi la fel de greșite: *meci, fotbal, dispecer, gem, pulover, interviu, trening, lider, miting, tramvai, stres*.  

  

***Downloada.*** Mie mi se pare un monstru, atît fonetic cît și grafic, încît nu-l folosesc niciodată. Presupun că lumea îl folosește doar din comoditate sau snobism. Nu cred că dorința de precizie a exprimării poate fi atît de puternică încît să ducă la folosirea unui cuvînt care-ți limbă plimba-n gură. *A descărca* e un termen suficient de precis, mai ales dacă avem și un context. La fel *a încărca* sau *a trimite* pentru *upload*. Este langa coada de mătură.. salut,cum il contactam pe tipul cu 10000mp salut! mai esti in cautare de coleg? înnebunit-o. Împăratul Verde nu are moştenitori şi îi cere fratelui său să i-l trimită pe cel mai vrednic dintre cei trei fii ai săi, căruia să îi lase împărăţia. Fiul cel mare şi cel mijlociu se oferă pe rând dar se întorc umiliţi din drum după ce le iese un urs în cale. Fiul cel mic nu vrea să îşi dezamăgească tatăl şi, la sfaturile unei bătrâne gârbovite (Sfânta Duminică), îi cere hainele, armele şi calul pe care le-a folosit tatăl în tinereţe. Bătrâna îl învaţă pe fiul cel mic cum să îşi aleagă calul: să ducă o tavă cu jăratic în grajd şi să îl aleagă pe cel care va veni să mănânce. Aparent o mârţoagă bătrână, calul care mănâncă jăratic se dovedeşte a fi un armăsar înzestrat cu darul vorbirii şi al zborului. Când să pornească la drum şi fiului cel mic îi iese în cale ursul fioros, care se dovedeşte a fi tatăl deghizat. Mezinul trece testul tatălui, care îi oferă blana de urs şi un sfat important: să se ferească de omul spân şi de omul roş, însă tocmai această învăţătură nu o va putea urma personajul principal: refuză de două ori ajutorul Spânului dar a treia oară, rătăcindu-se în pădure, este nevoit să îl accepte. Spânul îl păcăleşte, îl obligă să devină slujitorul său, numindu-l Harap-Alb, iar el se dă drept nepotul Împăratului Verde. Ajungând în sfârşit în împărăţia acestuia, Spânul încearcă să scape de Harap-Alb, trimiţându-l în misiuni periculoase. Cu ajutorul calului său dar şi al Sfintei Duminici, Harap-Alb reuşeşte să fure salatele din grădina Ursului şi să ucidă cerbul cu diamante încrustate în piele. O ultimă misiune este aceea de a o aduce pe fata Împăratului Roş. Pe drum alege să cruţe o nuntă de furnici şi să ajute un roi de albine. Ca mulţumire pentru bunătatea sa insectele se oferă să îl ajute: îi dăruiesc câte o aripă pe care va trebui să o ardă când va avea nevoie de ele. De asemenea, se întâlneşte cu Gerilă, Fomilă, Setilă, Ochilă şi Păsări-Lăţi-Lungilă, pe care îi ia cu el spre tărâmul Împăratului Roş. Ajunşi acolo trebuie să treacă de anumite probe în care talentele noilor prieteni se dovedesc necesare: să doarmă într-o casă foarte fierbinte, să mănânce şi să bea cantităţi uriaşe de mâncare şi vin, să aleagă macul din nisip (unde îl vor ajuta furnicile), să păzească pe fata Împăratului peste noapte, să o deosebească faţă de sora ei vitregă, ce îi semăna foarte mult (unde îl va ajuta regina albinelor). O ultimă probă este propusă chiar de fata Împăratului Roş: o întrecere între turturica ei şi calul lui Harap-Alb după trei smicele de măr dulce, apă vie şi apă moartă. Calul reuşeşte să îndeplinească şi această ultimă condiţie aşa că Împăratul Roş este nevoit să i-o dea pe fiica sa lui Harap-Alb. Pe drumul înapoi cei doi se îndrăgostesc, fata dă în vileag secretul Spânului şi le spune tuturor că Harap-Alb este adevăratul nepot al Împăratului Verde. Spânul îi retează capul lui Harap-Alb, calul îl omoară pe Spân iar fata Împăratului Roş se foloseşte de smicelele de măr dulce, de apa vie şi apa moartă pentru a îl readuce la viaţă pe iubitul ei. În final se căsătoresc, rămân moştenitori peste împărăţia unchiului şi petrec fericiţi până în momentul de faţă. moderatori nu raspund!!!ei doar se uita nu stiu. ca să puteți posta dumneavoastră această întrebare aici. 1-0. 

(serios vorbind, cred că majoritatea clienților nu își doresc așa ceva …) Salut.Daca ai fi pus si nota zero as fi dat zero.Sau zero barat.Au furat de-au rupt si nu face nimeni o zi de puscarie(Doar Bombonel 2 ani din care va face doar 1 si il scot astia afara pe motiv de buna purtare sau ca nu suporta regimul de detentie sau pe caz de boala).pa