eu nu înțeleg cum naibii unii care nu au avut în viața lor o gagica, prieteni, anturaj, nu cad în depresie, sunt bine merci, iar alții care au avut gagici, prieteni, viața socială au cazut...? (mai mult)
eu nu înțeleg cum naibii unii care nu au avut în viața lor o gagica, prieteni, anturaj, nu cad în depresie, sunt bine merci, iar alții care au avut gagici, prieteni, viața socială au cazut in depresie si unii nici după ani de zile nu si-au revenit. care sa fie cauza? unii au văzut doar în filmele xxx femei dar nu au nici pe dracu, se duc și la serviciu. asta arată că, deși au o viață nesemnificativă, totuși nu s-au îmbolnăvit de depresie, vorbesc de o categorie nu generalizez că nu toți care nu au avut ce am menționat mai sus nu s-au îmbolnăvit. 
să nu dea naibii de îmi spuneți de unde știi tu ca nu au, pai știu fiindcă nu poți lucra când ai depresie sau sa funcționezi ca unul care nu are. ești făcut praf, cu moralul la pământ de abia îți vine să te ridici din pat. 
care e explicația logica? să fie vorba de vulnerabilitate genetica? 
Încă o chestie ce am remarcat-o e că nu am văzut niciodată un om prost sa se îmbolnăvească de depresie, o alta enigma.
rog seriozitate în raspunsuri, nu sarcasm fiindcă reflecta realitatea ce am relatat eu. acord funda celui mai bun răspuns.
de fapt, fiind tânăr, ai pus întrebarea greșit. corect, ar fi, de ce au exploda cazuri de depresie, sinucidere în ultimii 20 de ani, mai ales? priviți cazul de la craiova, în care un tânăr sinucigaș, a distrus o familie, chiar astăzi.
răspunsul este evoluția tehnologică, care a condus la un fenomen mondial: izolare socială, ruperea de realitate reală, nu cea virtuală, relații online, care în realitate, este un dezastru. 
care mai au bunici, care vor să asculte interviuri ale unor celebrități în etate, vor afla un lucru: înainte de anii 2000 copii aveau copilĂrie adevărată. nu exista iphone, tabletă, "influencer", "bloger", și alte categorii.
atunci era ulița satului, curtea școlii, mingea, jocurile copilăriei. acum, copii care nici nu știu să mea, au telefonul în mână ca să tacă. odată se juca, alerga, părinții citeau povești.
dar, mai grav, odată eram generația "cu cheia de gât", dar aveam părinții, bunicii lângă noi! 
acum a apărut generația "diaspora", cei crescuți fără părinții alături de ei, doar de bunici. generația buling, generați lui eu am iphone 8, eu am iphone 10, eu am bmw, tu ai logan.
pe scurt, depresivii sunt în general cei crescuți fără părinți, obișnuiți numai cu acceptări, nu cu refuzuri, care necitind, cred că pot fi stăpâni pe o fată. 
ei nu au fost educați că în viață nu există doar soare, lumină. mai există și întuneric, eșecuri, iar când se confruntă cu partea întunecată, mulți clachează.
stai linistita ca te consumi degeaba pentru ca nu ii pasa nimanui ca la un moment dat nu o sa mai poti sa-ti platesti ratele, ba chiar cu atat mai bine pentru ei, ca ramai si fara bani si fara casa. internet-ul si toata mass-media nu informeaza omul de rand, ci lucreaza pentru bancheri publicand articole de manipulare. traim in tara in care fiecare doar pentru el. lumea ii blameaza pe cei de la conducere ca sunt lacomi si egoisti, dar toti sunt la fel. E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta. Din amalgamul de raspunsuri mi-am facut si eu o parere.

  

 Daca Dumnezeu exista si cei care nu cred in el vor avea de suferit la judecata de apoi, atunci cei care au fost buni cerdinciosi toata viata si au murit de cancer, impuscati, boli incurabile, sau luand-ul exemplu pe Stephen Hawking care a suferit o viata intreaga in cel mai barbar mod posibil ( e si normal sa aiba o anuimta ciuda pe Dumnezeu)   acestia nu ar merita sa-l stranga de gat pe Cel de sus cand vor fi primiti in imparatia cerului ???

 La polul opus daca ar exista iadul, voi chiar credeti ca ar merita cineva sa traiasca in suferinta o vesnicie pt o fapta comisa pe pamant ?

 Cati dintre voi puteti spune ca nu a gresit niciodata cu nimic ? Sunteti voi in stare sa judecati ce fapta e mai grava ? Nu cred. Dupa cum spune si zicala cel fara de pacat sa arunce prima piatra ! 

  

 Potrivit ecuatiei lui Drake in galaxia noastra ar trebui sa fie circa 50.000 de civilizatii inteligente cel putin de nivelul nostru. Asta ar insemna ca universul ar avea miliarde de civilizatii . Credeti ca vom trai cu totii dupa moarte la un loc ?

 Sau dc am fi noi mai presus decat plante si animale. Adica ele sa nu ajunga in rai. Daca am gandii invers si ar ajunge toata planeta in rai asta ar insemna ca acolo ar fi identic ca pe pamant. Atunci care ar mai fi scopu raiului daca ar fi acelasi ca pe pamant ? De ce nu am trai aici in continuare ?  Se pot formula sute de ipoteze care sa arate ca existenta unei entitati sau a unui loc dupa moarte este absurda dpdv stiintific. Situatii in care am trait aceste emotii:  

-Bucuria: Sarbatorirea zilei de nastere, obtinerea unui premiu, primirea unui cadou, lauda din partea cuiva asupra performantelor mele, afectiunea primita din partea cuiva drag etc.


-Tristetea: sentimentul de singuratate (atunci cand simti ca nu ai niciun prieten aproape), lipsa suportului familial, esecuri in plan scolar, moartea unui animal drag, dorul de familie si imposibilitatea de a fi langa ea (ex: copiii care au parintii plecati in strainatate), cand o persoana primeste doar critica din partea celorlalti etc.


-Teama: cand risti sa fii atacat de un animal salbatic sau de oameni inarmati, cand ai o anumita fobie, teama de esec etc.


-Furia: cand exista o nedreptate, cand nu ti s-a indeplinit ce ti-ai dorit, cand ai facut o greseala care iti va schimba viata ta sau a celorlalti


-dezgustul: Exemplu de situatie: Cand nu exista egalitate intre drepturile oamenilor. Acum cativa ani am stat la rand pentru a-mi face un abonament. Eram foarte multi oameni care asteptam nerabdatori sa ne facem abonamentele pentru autobuz. Fara niciun fel de rusine, un baiat sfideaza tot randul si se baga in fata, iar casiera accepta sa ii faca abonamentul spre nemultumirea tuturor. In acel moment am avut aceasta emotie de dezgust fata de casiera si acel baiat.   

Alt exemplu: cand cineva este rasist priveste cu dezgust anumite minoritati  

*dezgustul se confunda cu dispretul, insa dezgustul este o emotie mult mai puternica  

* La celelalte poti da tu exemple de situatii din viata ta Mihai, mai stii gluma aia de pe vremuri " *sampania este o bautura fina pe care o bea clasa muncitoare. Prin **reprezentantii** sai* !"



 Ei bine, cam asta este si cazul tau !![smiley](http://www.scientia.ro/qa/qa-plugin/wysiwyg-editor/plugins/smiley/images/regular_smile.gif "smiley") Traiesti intr-un regim numit "democratic", dar asta este doar o caracteristica generala, in fapt exista foarte multe tipuri de sisteme de guvernare (auto)calificate drept "democratice" ! Pai si regimul Ceausescu era democratic !



 Mai serios vorbind, in lumea moderna, majoritatea sistemelor democratice SUNT DE TIP **REPREZENTATIV**(cu diverse nuante) ! Adica da, conduci, decizi, DAR PRIN **REPREZENTANTI** (parlament, presedinte si alte variatiuni pe aceste teme !).



 Se intalnesc rar si sisteme democratice **DIRECTE** (asa era cea ateniana !), un exemplu interesant fiind **Elvetia**. Caracteristic pentru acest tip de democratie sunt REFERENDUMURILE mult mai dese, de pilda **prin referendum poate fi anulata o lege nepopulara !**



 Noi romanii suntem si usor de guvernat, pentru ca suntem individualisti si ne-solidari. Ati vazut cum sta treaba, la cate o campanie pe net gasesti si zeci de mii de"like"-uri, dar cand este sa iesi la un protest, mai raman 3-4 !



 Referitor la problema **FMI**, sa nu cadem in **populism**, **FMI iti da imprumuturi cu dobanda redusa avantajoase, cu conditia sa te incadrezi in niste cifre bugetare**, exact cum iti verifica o banca comerciala bugetul cand ceri un credit !



**FMI NU ITI IMPUNE MASURI ECONOMICE !** Guvernul este cel care stabileste masurile ! Si atunci ori creste veniturile (creste impozitele), ori taie din cheltuieli (taie salarii, alte ajutoare sociale, etc). Ideal ar fi o crestere economica, dar in vremurile astea globalizate esti "cuplat" la economia mondiala (europeana, etc), scade ea, scazi si tu... Dragostea are simultan următoarele proprietăți potrivite pentru cîntece:  

  

- Poeții și textierii sînt motivați, prin propria lor experiență, să scrie despre dragoste. Chiar și atunci cînd acele experiențe personale de dragoste sînt triste, o parte din amintirea lor este plăcută, nostalgică.  

  

- Ascultătorii cîntecelor le ascultă și ei cu plăcere, tot pentru că le aduc aminte de întîmplări personale, mai vechi sau mai noi sau chiar curente.  

  

- Dragostea poate avea o mare mulțime de aspecte diferite, de la comic la tragic, de la platonic la sexual etc., deci oferă o mare varietate de moduri de abordare lirică.  

  

- Spre deosebire de multe alte sentimente, dragostea este universală, la fel de valabilă și în Egiptul antic, și în Verona lui Romeo și a Julietei, și în Parisul de ieri, și în Bucureștiul de azi, dincolo de clase sociale, indiferent de avere, inteligență sau cultură.  

  

Există și alte sentimente puternice, de exemplu tristețea produsă de moartea cuiva, sentimentul de nedreptate socială, teama față de ororile războiului, bucuria față de frumusețile naturii etc. Iar poeții scriu și despre ele, compozitorii le pun pe note și cîntăreții le cîntă. Dar astfel de cîntece au în general mai puțin succes, pentru că puțini ascultă cu plăcere cîntece despre moarte, puțini înțeleg nenorocirea unui țăran fără pămînt etc.  

  

Avem poezii despre înțelepciune, patrie, lună și stele, limba română, eroi naționali, cățeluși, întîmplări comice, haiduci, ostași, greieri și furnici, mateloți, mame, învățători, Dumnezeu, păsărele, daci, anotimpuri și așa mai departe. Apoi avem și poezii de dragoste. Dumneavoastră, dacă ați fi compozitor, ce poezii ați alege pentru a face un cîntec de succes? Și nu mă refer neapărat la succesul comercial, ci în primul rînd la bucuria publicului de a vă asculta cîntecul. nu cred ca toti cei ce-si cumpara o locuinta sunt fraieri.sunt persoane care stau cu chirie de ceva vreme si care gandesc ca si peste 10 ani tot cu chirie vor sta si de ce sa nu dea 300 euro pe rata la un apartament de 2 camere, bloc dupa 1980, cand acelasi pret il platesc pentru chirie?? intr-adevar, riscul este pentru toti acelasi, de a ramane someri, de a avea dificultati cu achitarea creditului intr-un moment sau altul.
persoanele care fac credite in 2011, dupa perioada 2008-2009 cand se dadea credit cu buletinul, sigur s-au informat si stiu ce vor, cunosc riscurile si indatoririle si nu trebuiesc convinse de nimeni, banca nu vine acasa sa-ti propuna sa iei credit, tu te duci la ea si ceri bani daca ai proiecte si ai nevoie de finantare.
iar acest program sustine mai ales piata imobiliara normala, mai putin dezvoltatorii care au preturi foarte mari la vanzare, piata ce se desfasoara cu ajutorul creditelor imobiliare dintotdeauna.. practic, se sustine cat de cat mersul firesc al unei piete de consum. în principiu, grecia se află într-un stadiu în care poate plăti doar prin ajutoare. dacă și când țara va da faliment voi putea să îmi exprim opinia săptămâna viitoare sau peste două saptămâni, timp în care așteptăm semnale, decizii etc. personal cred ca indiferent de scenariul urmat, grecia nu va fi lăsată să se prăbușească „fără a se avea controlul situației”, pentru că asta ar cauza un cutremur de 10 grade pe scara richter în economia mondială. 
românia va avea, fără îndoială, probleme dacă grecia cade. nu numai din cauza realțiilor bilaterale ci mai ales pentru că ambele țări se află în balcani și riscul de țară va crește. dar nu cred ca românia va ajunge la faliment din cauza greciei, țara este diferită, cu alte avantaje și dezavantaje. din pacate nu am acest talent, altfel as juca la loto, nu ma descurc bine cu sansele. va urez succes oricum! Problema nu e de corectitudine. Expresia e menționată în așa multe dicționare, uneori cu exemple din literatură, încît nu se pune în discuție dacă e corectă sau nu.  

  

Ea îi deranjează pe mulți vorbitori pentru că e rară și ca urmare sensul ei e insuficient de clar. Unele dicționare spun că e regionalism, dar nu precizează regiunea – un defect frecvent al dicționarelor românești.  

  

Ca urmare sfatul meu legat de această expresie – și de oricare alta care nu face parte din limba comună – este ca ea să fie folosită numai atunci cînd știm sigur că interlocutorul o înțelege. Cînd scriem pentru multă lume, de exemplu în presă, e bine s-o înlocuim cu expresii cunoscute de toți. Există destule.