de unde vine expresia "mama" cand esti uimit ..intelegeti
ce poveste are..de ce se zice mama?
e o expreis luata de la italieni: mama mia! in termeni destul de lascivi s-ar traduce: pe viata mamei mele nu am mai vazut asa ceva!
cred ca "thak you" este "multumesc" iar "thanks" ,"mersi"............ Datinile si obiceiurile isi au originea in umanitate din tipuri imemoriabile si continua si astazi.  

  

Vin din necunoastere naturii si salbaticia stramosilor nostri si continua astazi in ignoranta societatii actuale un raspuns excelent, multumesc mult pentru informatii. <http://www.youtube.com/watch?v=BE2OP0Ovxhc> cea mai proasta secventa ![smiley](http://www.scientia.ro/qa/qa-plugin/wysiwyg-editor/plugins/smiley/images/regular_smile.gif "smiley")hahaha Situatii in care am trait aceste emotii:  

-Bucuria: Sarbatorirea zilei de nastere, obtinerea unui premiu, primirea unui cadou, lauda din partea cuiva asupra performantelor mele, afectiunea primita din partea cuiva drag etc.


-Tristetea: sentimentul de singuratate (atunci cand simti ca nu ai niciun prieten aproape), lipsa suportului familial, esecuri in plan scolar, moartea unui animal drag, dorul de familie si imposibilitatea de a fi langa ea (ex: copiii care au parintii plecati in strainatate), cand o persoana primeste doar critica din partea celorlalti etc.


-Teama: cand risti sa fii atacat de un animal salbatic sau de oameni inarmati, cand ai o anumita fobie, teama de esec etc.


-Furia: cand exista o nedreptate, cand nu ti s-a indeplinit ce ti-ai dorit, cand ai facut o greseala care iti va schimba viata ta sau a celorlalti


-dezgustul: Exemplu de situatie: Cand nu exista egalitate intre drepturile oamenilor. Acum cativa ani am stat la rand pentru a-mi face un abonament. Eram foarte multi oameni care asteptam nerabdatori sa ne facem abonamentele pentru autobuz. Fara niciun fel de rusine, un baiat sfideaza tot randul si se baga in fata, iar casiera accepta sa ii faca abonamentul spre nemultumirea tuturor. In acel moment am avut aceasta emotie de dezgust fata de casiera si acel baiat.   

Alt exemplu: cand cineva este rasist priveste cu dezgust anumite minoritati  

*dezgustul se confunda cu dispretul, insa dezgustul este o emotie mult mai puternica  

* La celelalte poti da tu exemple de situatii din viata ta Salut !



  



 Intai de toate, de acord cu Adi, trebuie definiti termenii - de pilda eu inteleg *minte=cerebel*, *ratiune = procesele decizionale ale cerebelului*, *"suflet" = subrutina componenta a ratiunii care guverneaza interactiunile cu alte fiinte*.



  



 Eu unul, nu vad niciun mister, ceea ce numesc indeobste oamenii "suflet" este un proces cerebral cu rol in special social - dezvoltat evolutionist tocmai pentru ca s-a dovedit un avantaj pentru noi, ca specie sociala. Deci, prin prisma intrebarii tale, cred ca rolul decisiv o sa-l aiba neurologii, stabilind mecanismele aparitiei "sufletului" si ariile cerebrale implicate.



  



 - Daca stam putin sa analizam, "sufletul", ca pozitionare fata de celelalte fiinte, are la baza tot una din cele 3 legi ale Viului - AUTOPREZERVAREA - si iti dau niste exemple proverbiale: *"De ce sa planga mama mea cand poate sa planga mama ta"; "Frate-frate, dar branza-i pe bani"*, etc. Adica, sunt sufletist, altruist, dar numai pana cand imi sunt afectate interesele proprii !



  



 - Doi la mana: cel mai "sufletist" esti cu copiii tai, apoi cu membrii familiei tale, apoi ai comunitatii, etc. Transpare aici a doua lege a Viului - AUTOREPRODUCEREA, si de cele mai multe ori esti atat de "sufletist" incat te sacrifici pentru generatia urmatoare - dupa cum se vede si legile Viului au o ierarhie, intocmai cu legile asimoviene ale robotilor.



  



 Inca un exemplu: cainii sunt draguti si ii iubim (probabil mostenire ancestrala a relatiei reciproc avantajoase om-caine), DAR numai pana cand imi musca copilul ! Atunci, iau parul si-i ucid  "ca un om fara suflet" !



  



 - Ca "sufletul" nu este decat o rutina cerebrala ca si multe altele (am citit recent depre rutina care defineste Eu-ul, foarte interesant !) o dovedesc si cazurile unor persoane cu accidente cerebrale masive - se intampla ca dupa o refacere dificila sa ramana sechele neasteptate - atunci se spune ca "si-a pierdut sufletul", fiind "alt om" ! Pai da, pentru ca s-a defectat "hardware-ul" care sustine procesul cerebral numit suflet !



  



 - Inca ceva: oamenii isi pun frecvent intrebarea daca **Masinile o sa aiba vreodata suflet** - multi fiind convinsi ca nu. Pai cred ca astia din urma au dreptate, dar nu din cauza pe care o preconizeaza ei: nu avem nevoie de Masini cu suflet, este contraproductiv. Dar daca se va urmari asta, in scop experimental, DA o Masina va putea avea suflet, adica un anumit comportament dictat de o ordine a prioritatilor - asa cum are Viul. Asta in prima etapa, cine stie cum ar putea sa evolueze si Masinile .. functie de prioritatile care le anima.



  



 In fine, despre **relatia cu religia**: ziceam ca rutina numita "suflet" ne traseaza un anumit comportament social. Intersectia cu Religia apare pentru ca aceasta doreste  SA SCHIMBE/INFLUENTEZE acest comportament social prin anumite metode (psihologice). Evident este ca Religia are un aliat puternic in insusi instinctul de conservare al Omului (autoprezervarea de care ziceam) confruntat cu iminenta disparitiei - dovada ca bisericile sunt pline de batrani, tinerii fiind o exceptie. Buna dimineata !



 Sunt cateva chestiuni de punctat la aceasta problema:



 - intai si intai, trebuie sa acceptam ca inca **antropologia inca nu a dat raspunsul final** privind arborele genetic si evolutia hominidelor. Procesul este schita in mare, dar din cand in cand mai apar elemente noi.



 - esential este de mentionat ca exista doua teorii concurente, cea **policentrica** (conform careia omul modern s-a format in mai multe centre raspandite pe glob) si cea **monocentrica** (stramosul comun al omului a plecat din Africa Centrala, cu o statie importanta in Orientul Apropiat) - care este **teoria acceptata de mare parte din specialisti;**



 - in mod cert ca toti oamenii au **acelasi stramos** (ca doar avem acelasi stramos si cu euglena verde)- intrebarea este cat de departat este acela si de unde provine ca zona de formare. Un studiu recent bazat pe **ADN**-ul **mitocondrial** si **cromozomul Y** a stabilit ca "**Eva**" (mama tuturor populatiilor actuale) are varsta de **160.000 de ani**, iar "**Adam**" numai **60.000 de ani** (semn ca au mai fost si alte variatii genetice, azi disparute) - amandoi provenind din **Africa**.



 - **traseele ulterioare** ale urmasilor acestora sunt disputate, dar este de mentionat  ca **aici este sursa "raselor" umane**, deci a**ceasta speciatie are radacini destul de adanci in timp**, nu devii brunet cu parul cret doar in cateva generatii de stat in soarele Africii !



 - privind rasele, se accepta 3 principale: **Leucoderma** (europeoida), **Xantoderma** (mongoloida) si **Melanoderma** (negroida). Fiecare rasa se diferentiaza la nivelul diverselor populatii. 



 - raspunzand direct la intrebarea pusa, **cauza acestor diferentieri este izolarea geografica acestor populatii pe perioade mari de timp (zeci de mii de ani).**



 In incheiere, va reamintesc ca la nivel genetic **diferentele dintre rase sunt infime**. Ceea ce **deosebeste** major diversele populatii umane sunt **caracteristicile social-culturale**. Parca v-am mai amintit de poveste unui Mowgli real, un copil pierdut in jungla si regasit dupa cativa ani: se deplasa utilizand toate cele 4 membre, nu vorbea ci doar scotea strigate guturale si isi arata coltii, etc. Si totusi era fratele nostru... E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta. este o întrebare interesantă, dar ar trebui adresată unui avocat. când aflați răspunsul, vă rog să ni-l spuneți și nouă. sunt curios … Știința etimologiei este foarte complexă și foarte riguroasă (dacă e practicată corect, ceea ce nu e întotdeauna cazul). Realitatea este că stabilirea originii unor astfel de cuvinte e foarte dificilă, pentru că indiciile ne lipsesc aproape cu desăvîrșire. Informațiile cît de cît certe pe care le avem despre limba dacă sau limbile trace sînt extrem de sumare, reducîndu-se la nume de locuri, de persoane, de plante etc. Nu există nici un text de o lungime suficientă pentru a permite descifrarea sau pentru a trage vreo concluzie despre morfologia și sintaxa acestor limbi. Chiar și despre lexic avem atît de puține informații încît nu știm nici măcar cîte limbi trace existau, dacă limba dacă se înrudea îndeaproape cu ele (sau era una din ele) și în ce măsură se înrudeau cu alte limbi din zonă sau din alte părți.

  
În mod tradițional la școală ni se spune că în română există vreo 100  sau cîteva zeci, sau cîteva sute  de cuvinte de origine dacă, dar lucrurile sînt departe de a fi clare.

  
Pentru fiecare cuvînt din cele patru (și din întreaga listă pe care o citați) există mai multe teorii privind etimologia, fără ca vreuna din teorii să aibă șanse mari să ajungă certitudine.

  
La DEX online găsiți și *Dicționarul etimologic român*, al lui Alexandru Ciorănescu, în care se expun nu doar teoriile autorului, ci și ale altor etimologi. Vă veți putea face astfel o idee privind complexitatea problemei, la fiecare cuvînt în parte.

  
Pentru istoria veche a cuvintelor, din limbi din care ne-au rămas foarte puține izvoare, așa cum e cazul aici, de obicei nu există dovezi ferme, ci doar presupuneri. Dar ele nu sînt tocmai „simple presupuneri”, pentru că se bazează pe reguli stricte ale etimologiei: pe de o parte reguli care privesc procesele fonetice prin care trec cuvintele de-a lungul secolelor, iar pe de alta reguli care privesc transformările de sens. Foarte adesea necunoscătorii au impresia greșită că etimologia se stabilește pe bază de simplă asemănare între forma cuvintelor.

  
Există posibilitatea că nu vom afla niciodată de unde vin aceste cuvinte și că va trebui să ne mulțumim cu ipoteze. La urma urmei tot e ceva și atît, pentru că de-a lungul mileniilor au existat o sumedenie de limbi despre care azi nu știm absolut nimic.  
  
*Scientia.ro: Răspunsul este din arhiva Q&A, secţiunea "Limba romana" (vechiul QA, acum inaccesibil).*