cate dinemsiuni ale universului pot fi percepute de om?
in primul rand, dimensiunile multiple sunt doar in teorie ...si nu este nici o dovada ca ele intr-adevar exista! 
2)...daca este adevarat.atunci oamenii percep o singura dimensiunea (cea in care ne aflam )! 
si acum sa o dam in sf :... unii spun ca exista porti intre dimensiuni care se deschid ocazional pe pamant! *gen triunghiul bermudelor*...dar nu este nimic dovedid! toate sunt speculatii! 
teoretic. sunt 4 dimensiuni *.dar probabil ca numarul lor este infinit, iar ca sunt asemanatoare cu ale noastre.sau ca sunt complet opuse.nu putem stii...*
O sa merg tot pe ideea lui Quark - cu exceptia cazului in care te referi la teoria holografica.



 Uite cum cred eu ca sta treaba:



 - intai ar trebui **sa definim** ce este "**realitatea**". Eu as defini-o ca fiind **totalitatea caracteristicilor Universului**. Problema este ca realitatea absoluta a acestui Univers reprezinta **un volum imens de informatii** - iar din punctul nostru de vedere biologic **nu avem nevoie** (ca sa existam si sa persistam) **decat de o mica parte din aceste informatii** - cel putin in acest punct, pe drumul materiei insufletite de la simplu la complex.



 - **ceea ce percepem** cu organele noastre de simt **este SUFICIENT DE REAL** **pentru scopul vietii si evolutiei** la acest punct pe scara. Adica percepem nici mai mult, nici mai putin decat este **necesar**. La ce bun sa vedem neutrinii cum ne bombardeaza in fiecare clipa ? Ne-ar impiedica vederea inamicilor, de pilda. La ce bun sa auzim radiatia de fond a universului ? Ne-ar perturba alte informatii utile.



 - mai este o problema, pe care am mai abordat-o in alt raspuns, **NU PERCEPEM LUMEA CU ORGANELE DE SIMT, CI CU** **CREIERUL** ! Creierul este o masina biologica cu **slabiciunile** ei, el interpreteaza abstract niste semnale electrice primite de la senzori, comparandu-le cu alte semnale concurente, cu informatiile din memorie, basca perturbatiile de moment - fizice si fiziologice. Sunt nenumarate **experimente neurologice** care demonstreaza **cat de usor poate fi perturbata functionalitatea creierului** (ex: rolul campurilor magnetice in explicarea relatarilor de rapiri extraterestre, tunelul intunecat si lumina in experimentele in preajma mortii, substantele psihotrope, etc).



 - de asemenea, stiu ca exista **un curent filozofic** care afirma ca **nu putem cunoaste realitatea absoluta**, la fel cum o categorie de **agnostici** afirma ca Dumnezeu nu poate fi cunoscut, si este deci inutil a fi cercetat. Eu zic ca **n-are sens sa ne indoim**, **in mod cert percepem o parte a Realitatii,** iar prin masinile pe care le-am creat ne-am extins organele de simt foarte mult. Pe de alta parte, este posibil ca Realitatea Absoluta **sa nu fie efectiv acesibila la nivelul nostru macro-dimensional**, cel putin nu pe termen scurt ... Se aseamana unei holograme datorita naturii fractale dar nu cred ca energia este limitata...

 Orice particula dintr-o hlograma contine intreaga proiectie, astfel orice subsistem din univers ar trebui sa reflecte intregul sistem.

 Stim deja ca Universul reprezinta numai 4 % atomi si un procent de 72% energie...coreland asta cu faptul ca planeta noastra face parte din univers si ca proportia se respecta cand vine vorba de fractali, mai exista dubii cand spun ca suntem mult mai mult decat fizic?

 PS: tot respectul pentru BEST. Am invatat ca in Univers totul este relativ... Miscarea Pamantului o raportam la Soare, miscarea Soarelui la centrul galaxiei etc. Putem raporta miscarea galaxiei la Grupul Local de galaxii din care facem parte, la galaxii sau roiuri de galaxii foarte indepartate etc.



 Dar exista vreo masurare valabila pentru orice corp sau grup de corpuri, mic sau mare, pentru a avea masuratori comparabile intre ele? Ei bine, exista. In mod normal ne-am dori sa ne raportam chiar la spatiu, luandu-l ca sistem de referinta general, numai ca nu putem diferentia spatiul de aici de cel de acolo. Asa ca metoda folosita este raportarea la**radiatia de fond** ce umple tot Universul, care are mici variatii dupa care ne putem ghida pentru a marca o pozitie, si care este relativ statica, deci un bun sistem de referinta. Salut The Best,  

  

Deoarece stiinta afirma despre singularitati doar ca la nivelul lor nu functioneaza legile fizicii, suntem liberi sa facem speculatii. Parerea mea este ca "singularitatea primordiala" a continut toata informatia necesara pentru ca Universul sa existe asa cum este si nu altfel. Acea singularitate concentra toata masa Universului (echivalentul ei energetic), spatiul-timp era acolo in stare potentiala, energia, oricat de "inghesuita", trebuie sa fi fost cuantica. Daca singularitatea nu ar fi continut informatie, Universul nu ar fi fost posibil, pur si simplu. Leibniz spunea (chiar daca intr-un context dogmatic), ca exista cauze suficiente pentru ca lucrurile sa existe asa cum sunt si, tocmai pentru ca exista, aceasta e cea mai buna dintre lumile posibile. Singularitatea nu continea Universul , era  Universul insusi in stare potentiala. As face o analogie, in termeni clasici, cu energia potentiala a unui lac de acumulare. Energia potentiala a apei este finita si calculabila. Proprietatile fizico-chimice ale apei sunt aceleasi si atunci cand curge si cand nu. Trebuie doar sa apara o fisura in baraj, ca ea sa plece la vale . Din amalgamul de raspunsuri mi-am facut si eu o parere.

  

 Daca Dumnezeu exista si cei care nu cred in el vor avea de suferit la judecata de apoi, atunci cei care au fost buni cerdinciosi toata viata si au murit de cancer, impuscati, boli incurabile, sau luand-ul exemplu pe Stephen Hawking care a suferit o viata intreaga in cel mai barbar mod posibil ( e si normal sa aiba o anuimta ciuda pe Dumnezeu)   acestia nu ar merita sa-l stranga de gat pe Cel de sus cand vor fi primiti in imparatia cerului ???

 La polul opus daca ar exista iadul, voi chiar credeti ca ar merita cineva sa traiasca in suferinta o vesnicie pt o fapta comisa pe pamant ?

 Cati dintre voi puteti spune ca nu a gresit niciodata cu nimic ? Sunteti voi in stare sa judecati ce fapta e mai grava ? Nu cred. Dupa cum spune si zicala cel fara de pacat sa arunce prima piatra ! 

  

 Potrivit ecuatiei lui Drake in galaxia noastra ar trebui sa fie circa 50.000 de civilizatii inteligente cel putin de nivelul nostru. Asta ar insemna ca universul ar avea miliarde de civilizatii . Credeti ca vom trai cu totii dupa moarte la un loc ?

 Sau dc am fi noi mai presus decat plante si animale. Adica ele sa nu ajunga in rai. Daca am gandii invers si ar ajunge toata planeta in rai asta ar insemna ca acolo ar fi identic ca pe pamant. Atunci care ar mai fi scopu raiului daca ar fi acelasi ca pe pamant ? De ce nu am trai aici in continuare ?  Se pot formula sute de ipoteze care sa arate ca existenta unei entitati sau a unui loc dupa moarte este absurda dpdv stiintific. Salut adet.Buna intrebare.Sunt mai multe metode:



 -Metoda paralaxă:Matematicianul Frank Bessel a calculat prima paralaxă a unei stele in 1838 si a constatat ca este la o distanta de 10 ani lumina fata de Terra(Nu intru in detalii ca poti gasi pe net si daca dau copy-paste ma raporteaza gogu) Metoda paralaxei este eficienta doar pentru stele aflate pina la o distanta de aproximativ 300 de ani lumina(La o distanta mai mare ungiul format intre raza orbitei pamintului si stea devine prea mic si nu mai poate fi masurat).



 -Pentru distante mai mari se foloseste metoda **observand stele variabile Cefeide si scaderea luminozitatii cu distanta**.Stelele variabile devin mai luminoase, apoi dupa un timp scad in luminozitate, apoi iar devin luminoase si tot asa.Soarele nostru nu variaza in luminozitate mai mult de 0,1% in un ciclu solar(11 ani).Stelele Cepheid-variabile pulseaza regulat si au luminozitate intre vreo 1000 si 10000 ori luminozitatea soarelui nostru.Aceste stele au luminozitate care variaza periodic intre intensitati minime si maxime iar astfel putem calcula distanta pana la acea stea, si deci distanta pina la galaxia din care face parte.



 -Pentru distantele intergalactice se foloseste **Paralaxa fotometrica**-Se observa lumina galaxiilor si cu cat este spre rosu in spectrul electromagnetic(Galaxiile care se indeparteaza de noi tind spre rosu iar cele care se apropie tind spre albastru).Astfel putem calcula distanta cu ajutorul efectului doppler.PA Faptul că universul e în expansiune nu înseamnă că singura mișcare din univers este cea de îndepărtare a corpurilor unul de altul, cum se întîmplă de exemplu la dilatarea unei bucăți de fier. Expansiunea este o mișcare generală, statistică, peste care se suprapun o mulțime de mișcări:  

  

- Luna se rotește în jurul Pămîntului. Pămîntul se rotește în jurul Soarelui.  

  

- Soarele se rotește în jurul centrului Căii Lactee (pentru că așa se cheamă Milky Way în română, d-le Marian Gheorghe) pe o orbită complicată: aproximativ eliptică în planul galaxiei, dar cu oscilații de o parte și de alta a acestui plan.  

  

- Iar Calea Lactee se mișcă și ea în spațiu după cum îi dictează cîmpul gravitațional al celorlalte galaxii.  

  

Dacă singura mișcare ar fi cea de expansiune, atunci ar însemna că în cosmos nu ar exista ciocniri de nici un fel. Dar ele există. Rigoarea stiintifica nu ne lasa decat un singur raspuns: nu. Exista o intreaga serie de observatii si teorii care duc la un punct comun, ca ele exista, dar ne lipsesc doua aspecte pentru a afirma ca sunt incontestabile: experimentul si/sau teoria care sa le explice complet.  

  

Pentru experiment, ar trebui ori sa intram intr-o gaura neagra pentru a o studia si apoi sa iesim si sa spunem si restului lumii rezultatul, ceea ce este imposibil, ori sa ne apropiem indeajuns de mult ca sa studiem o gaura neagra indeaproape, sa vedem daca teoriile noastre se potrivesc cu realitatea, ceea ce inca nu am realizat.  

  

Pentru teoria care sa explice mecanismul unei gauri negre, mi-e teama ca e nevoie de mult visata teorie unificata, inca nepusa la punct, care sa imbine efectele cuantice ce au loc acolo cu rolul important pe care gravitatia il joaca. Fizica gaurilor negre este inca prea complicata pentru a o intelege in totalitate.  

  

Cu toate astea, observatiile ne arata aglomerari imense de materie in spatiu extrem de mic, iar teoria relativitatii, valabila experimental pana in prezent, ne spune ca o atare concentrare de materie este indeajuns de mare ca sa nu scape nimic din ceea ce trece de orizontul evenimentelor. Studierea acestor corpuri aduce destule indicii pentru ca existenta gaurilor negre sa fie, sa zicem, aproape sigura in momentul de fata. O imagine superba, care include Stalpii Creatiei, izolati in imaginea de mai jos printr/un patrat, este cea a Nebuloasei Eagle.



 Dati clic pe imagine pentru o versiune de o mai buna rezolutie.



  



[![](http://scienceblogs.com/startswithabang/upload/2011/08/weekend_diversion_aim_for_the/a806f11bc4.jpeg)](http://scienceblogs.com/startswithabang/upload/2011/08/weekend_diversion_aim_for_the/a806f11bc4.jpeg) Experienta si stiinta? :D