cat dura un an pe vremea celor cu varste exagerate din biblie? 365.25 zile? pe vremea aia nu cred ca erau oameni de stiinta, cel putin crestini.se stie ca cei din mesopotamia "ardeau" si cu astronomia,...? (mai mult)
cat dura un an pe vremea celor cu varste exagerate din biblie? 365.25 zile? pe vremea aia nu cred ca erau oameni de stiinta, cel putin crestini.se stie ca cei din mesopotamia "ardeau" si cu astronomia, dar nu cred ca au masurat anul.
părerile sunt împărțite. eu cred că un an era un ciclu complet al lunii, adică 30 de zile. cel mai bătrân om din vechiul testament a trăit aprox. 900 de luni, adică 75 de ani, ceea ce era foarte mult pentru vremea aceea.
in primul rand acesta este un risc pe care vi-l asumati atunci cand cumparati un apartament vechi. expertii spun ca ciclul de viata al unei cladiri este de 40 de ani, asa ca va puteti imagina ca sunt multe care au depasit perioada de valabilitate. am scris mult despre acest subiect pe blogul meu, daca ma contactati si imi dati emailul dumneavoastra, va pot transmite link-urile. 
cum afli viata cladiri inainte sa o cumperi? simplu, platind expertii. cu o renovare-consolidare adecvata ciclul de viata poate fi prelungit la sute de ani. insa, din pacate, in majoritatea cazurilor proprietarii refuza sa investeasca in propriile proprietati si apoi dau vina pe stat pentru orice problema care apare). E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta. Cea mai mare temperatura, medie anuala? sau lunara sau pe timpul unei zi? E o diferenta destul de mare.  

  

Totusi, raspunsul anterior se refera la cea mai mare atinsa pe timpul unei zi, in Libia, la El Azizia, aproximativ 58 de grade Celsius, si da este in desert. Viteza de curgere a timpului pe Pământ este dată de viteza relativă a pământului la soare, galaxie, respectiv univers (media deplasării relative la galaxiile îndepărtate) şi de masa de repaus a pământului, ambele în sensul scăderii relativ la poziţia relativ nemişcată în vidul interstelar, la o distanţă suficient de mare de orice corp masiv.  

  

Viteza de curgere a timpului pe pământ a crescut numai dacă masa pământului sau viteza relativă a pământului au scăzut. Din câte ştim viteza pământului a variat, dar masa lui a crescut constant, însă nesemnificativ, deci am putea presupune mai degrabă că viteza de curgere a tipului a scăzut uşor dar insesizabil.  

  

Aici nu am luat în considerare viteza de curgere universală a timpului, pentru că am folosit-o ca referinţă.  

  

Probabil că intenţionai să te referi la viteza timpului percepută, subiectivă.  

  

În acest caz, odată cu avansarea în vârstă, procesele memoriei şi atenţiei, simultan cu frecvenţa scăzută de apariţie a situaţiilor noi, duce la o percepţie a accelerării curgerii timpului relativ la copilărie. Din amalgamul de raspunsuri mi-am facut si eu o parere.

  

 Daca Dumnezeu exista si cei care nu cred in el vor avea de suferit la judecata de apoi, atunci cei care au fost buni cerdinciosi toata viata si au murit de cancer, impuscati, boli incurabile, sau luand-ul exemplu pe Stephen Hawking care a suferit o viata intreaga in cel mai barbar mod posibil ( e si normal sa aiba o anuimta ciuda pe Dumnezeu)   acestia nu ar merita sa-l stranga de gat pe Cel de sus cand vor fi primiti in imparatia cerului ???

 La polul opus daca ar exista iadul, voi chiar credeti ca ar merita cineva sa traiasca in suferinta o vesnicie pt o fapta comisa pe pamant ?

 Cati dintre voi puteti spune ca nu a gresit niciodata cu nimic ? Sunteti voi in stare sa judecati ce fapta e mai grava ? Nu cred. Dupa cum spune si zicala cel fara de pacat sa arunce prima piatra ! 

  

 Potrivit ecuatiei lui Drake in galaxia noastra ar trebui sa fie circa 50.000 de civilizatii inteligente cel putin de nivelul nostru. Asta ar insemna ca universul ar avea miliarde de civilizatii . Credeti ca vom trai cu totii dupa moarte la un loc ?

 Sau dc am fi noi mai presus decat plante si animale. Adica ele sa nu ajunga in rai. Daca am gandii invers si ar ajunge toata planeta in rai asta ar insemna ca acolo ar fi identic ca pe pamant. Atunci care ar mai fi scopu raiului daca ar fi acelasi ca pe pamant ? De ce nu am trai aici in continuare ?  Se pot formula sute de ipoteze care sa arate ca existenta unei entitati sau a unui loc dupa moarte este absurda dpdv stiintific. Eu sunt de aceeasi parere cu asexe: un computer depinde de o minte umana ca sa fie alimentat cu informatii si programe. Are viteza de procesare mai mare decat a creierului uman si poate inmagazina mai multe date; dar, daca e adevarata chestia cu utilizarea a doar 10% din capacitatile creierului, la dimensiunile pe care le are... va dati seama ce eficienta presupune asta? Un calculator, daca vrei sa ii cresti performantele, trebuie sa il perfectionezi, sa il miniaturizezi... De fapt, el a fost creat in scopul de a-l ajuta pe om, nu de a-i fi egal (nicidecum superior). Si haideti sa nu ne gandim numai la chestii "tehnice": omul este creativ, in toate sensurile acestui cuvant; un calculator nu va fi in stare sa scrie o poezie, sa picteze un tablou, sa compuna o piesa de teatru sau un concert... nu va fi capabil sa gaseasca solutia cea mai buna intr-un caz de forta majora (daca nu are incarcat programul corespunzator sau daca programatorul nu a intuit necesitatea unei anumite optiuni... face si calculatorul ce poate!). Apoi, un calculator este static si dependent de curent. Eu cred ca ar trebui luate in calcul mai multe aspecte, ca sa putem decide daca ar fi mai "eficient". Probabil ca, la un moment dat, va fi posibila crearea de cyborg-i. Dar noi inca nu suntem capabili sa gasim solutii la probleme cotidiene cu care ne confruntam de multi ani... iar stiinta este in permanenta miscare... Cine stie ce se va mai descoperi? Poate ca va veni ziua in care - vorba lui Iosif - ne vom planta placute in cap, sa ne intensifice activitatea cerebrala; si, atunci, robotii vor fi iarasi devansati... :)  

  

Oricum... ar fi bine ca aceasta inteligenta artificiala sa nu scape de sub controlul omului, ca am putea avea mari belele... Si sa nu imi spuneti ca am vazut prea multe filme SF... lucruri care in urma cu vreo cateva zeci de ani parea de-a dreptul imposibile, azi fac parte din viata celor de gradinita... ;) depinde de laptop. Astea mai noi de 3-4 ani incoace, au sistem de protectie a bateriei. Odata ce bateria este incarcata circuitul se va face direct catre laptop si nu prin baterie. Aceasta ramanand rece si incarcata. Deci e bine cand stai la laptop sa fie bagat mereu in priza.

 Daca descarci bateria de 5 ori pe zi in maxim 1-2 ani poti sa o arunci la gunoi.

 Bateriile de laptop sunt destul de firave si o buna pastrare a autonomie este destul de complicata. Sunt destul site-uri unde poti citi despre asta. nu neaparat intarzie ci trece printr-o verificare. estimez undeva la 15-20 minute. Depinde de context, dar de obicei nu e pleonasm. Dacă vă spun că, pentru deplasarea mea de două zile în alt oraș, la întoarcere *mi s-a plătit o diurnă de X euro*, ce înțelegeți? Că atît a fost în total? Sau că atît a fost pe zi? Eticheta *diurnă* pusă pe o sumă de bani nu e suficientă.  

  

 Cuvîntul *diurnă* include într-adevăr sensul „pe zi” (de la origine), dar într-un mod mai puțin direct decît în cuvinte ca *ziar* sau *cotidian*. Mai exact, *diurnă* poate să însemne fie o sumă de bani pentru o zi, fie o sumă de bani pe mai multe zile calculată cu o valoare zilnică fixă. De aceea apare ambiguitatea de mai sus.  

  

 Ne putem imagina formule cu acest cuvînt care ar fi pleonasme. De exemplu *diurnă zilnică* e pleonasm pentru că din cele două sensuri ale lui *diurnă* se înțelege că e vorba de primul, în care sensul „pe o zi” e direct, deci suprapunerea inutilă de sensuri e evidentă.  

  

 O observație de  final. Multă lume, mai ales în România, crede că pleonasmul e neapărat o greșeală. Școala ne-a dresat să evităm toate pleonasmele, ceea ce e ca și cum ai sufla în orice fel de mîncare, inclusiv în iaurt. În alte țări nu se bate nici pe departe atîta monedă cu pleonasmele astea; sînt privite cel mult ca stîngăcii de exprimare, dar nu se învață la școală, tot așa cum nu se învață nici despre cacofonii sau dezacorduri. În România s-a născut o obsesie pentru vorbitul corect, ca și cum asta ar fi prima grijă atunci cînd ne exprimăm, iar adevăratele priorități sînt neglijate. Mai rău, chiar și cu obsesia asta pentru corectitudinea de formă, românii nu vorbesc neapărat mai corect decît alte nații, ci parcă dimpotrivă. Salut.Daca ai fi pus si nota zero as fi dat zero.Sau zero barat.Au furat de-au rupt si nu face nimeni o zi de puscarie(Doar Bombonel 2 ani din care va face doar 1 si il scot astia afara pe motiv de buna purtare sau ca nu suporta regimul de detentie sau pe caz de boala).pa