cum vedeti viitorul omenirii? prin intelepciune si unitate omenirea are sanse sa aiba un viitor mai bun, totul depinde de noi.
ai foarte mare dreptate, sunt f multi oameni buni, dar sunt si mai multi oameni rai, ca viitorul omenirii sa fie mai bun trebuie schimbata conceptia si gandirea acelor oameni, trebuie schimbat comportamentul lor ceea ce cred eu ca e imposibil
o tara civilitata are oameni civilizati, seriosi,responsabili.
ne-am invatat sa dam vina pe altii, uitind ca si noi traim in aceasta tara. Intai de toate, cred ca niciodata nu poti dispune de resurse nelimitate instant, totdeauna va exista notiunea economica de "**cost**" – numai magia are cost zero. Una din componentele pretului este **disponibilitatea** – daca nu este Acum si Aici cand ai nevoie, apare un cost iar daca apare, cineva tot il va achita cumva !



  



 Referitor la conflicte (armate si ne-armate), parerea mea este ca ele **vor ramane** cel putin pe termen mediu, oamenii raman diversi ca structura si aspiratii macar prin prisma variabilitatii biologice, totdeauna se vor gasi unii care sa vrea mai mult, sa vrea altceva, sa vrea sa-si impuna ideile "bune" asupra celorlalti, etc. Probabil ca se vor rari agresiunile brutale asupra semenilor, dar ciocniri de interese vor exista mereu.



  



 Privind mai departe in viitor, resursele energetice abundente vor produce **expansiunea speciei umane in spatiu**, apoi adaptarea la medii diferite va produce speciatia – separarea in specii diferite, iar de aici si alte conflicte potentiale.



  



**PS:** Eu mi-am pus o varianta a intrebarii tale in legatura cu evolutia speciei umane (si in general, a speciilor initial biologice). **Evolutia biologica se va termina la un moment dat** si ne vom transfera "constintele" in suporturi tehnologice. Presupunand ca in acel moment am avea acces cvasi-nelimitat la energie si alte resurse, **care oare vor fi mobilurile/comportamentul unei astfel de fiinte ??** 



 Caci subzistenta n-ar mai fi amenintata (virtuala viata vesnica) iar inmultirea n-ar mai fi o problema (oare ar mai fi urmarita ca scop ?). Singurul scop pe care mi-l imaginez ar fi **informatia** – acumularea de cat mai multa informatie despre (multi)Univers. Dar poate ca si informatia este finita, atunci ce ar mai fi de facut ? Cred ca in cele din urma ar urma **BIG-BORE** – Marea-Plictiseala, cum ziceai tu ...![smiley](http://www.scientia.ro/qa/qa-plugin/wysiwyg-editor/plugins/smiley/images/regular_smile.gif "smiley") In principiu nu l-as intreba nimic.  

  

Conform doctrinei, Dumnezeu e in tot si in toate sau cum spune o melodie a celor de la Vama Veche: "Mai baiete esti netot? Dumnezeu e peste tot." Asa ca, de cate ori cineva isi pune o intrebare, putem zice ca o pune si lui Dumnezeu.  

  

O alta motivatie a faptului ca nu l-as intreba nimic, este ca avem toate capacitatile necesare pentru a afla raspunsul singuri la orice intrebare. Poate nu imediat, dar pe masura ce omenirea evolueaza isi raspunde intrebarilor pe care si le-a pus de-a lungul timpului.  

  

Cred ca uneori asteptam prea multe de la "zei" cand de fapt raspunsurile sunt in noi insine. Salut prieteni !



  



 Acum ca s-a precizat la care amenintare se refera Negura (deci excludem catastrofe naturale si alti factori externi), putem face cateva aprecieri.



  



 Sa privim situatia naturalist: ce face o specie cand resursele mediului sunt epuizate? **Dispare**, **migreaza** sau **se transforma** astfel incat sa consume alt tip de resurse. "Smecheria" este sa aiba timp/conditii pentru variantele 2 si 3, deci asta inseamna fie:



 - tehnologie pentru viata extraterestra (in spatiu sau planetele Sistemului Solar, caci alte variante par acum de neatins)



 - transformare intr-o fiinta tehnologica care poate subzista in conditii de mediu terestre radical inrautatite sau extraterestre - desi unii pot sa o priveasca ca fiind sfarsitul umanitatii.



  



 Dupa cum se vede, cheia este tehnologia (implicit cercetarea stiintifica). Intrebarea este daca dezvoltarea umana va inregistra **punctul de inflexiune** necesar astfel incat tehnologia salvarii sa apara inaintea epuizarii resurselor si/sau distrugerii habitatului terestru. E greu de spus ce ragaz mai avem, Hawking amintea intr-un interviu de vreo 1000 de ani, apoi ar trebui sa "ne mutam".



  



 Chestiunea are si **o dimensiune sociala**, resursele nu sunt repartizate uniform, si e probabil ca in caz de penurie, o anumita parte a populatiei sa fie sacrificata (redusa prin mecanisme naturale sau nu). Apoi, exista teorii cum ca civilizatiile oricum nu au viata lunga, se autodistrug (a se vedea si paralela cu marile imperii).



  



 Eu unul sunt optimist, cred ca ritmul de dezvoltare a stiintei este suficient de accelerat pentru a ne oferi solutii pentru viitor, peste milenii. Riscul ramane tot in sfera social-administrativa, caci am ramas cu instinctele concurentiale ale omului primitiv. Priviti-l pe Putin, vrea sa se imortalizeze ca eroul Marii Rusii, restul nu mai conteaza pentru el ... Din amalgamul de raspunsuri mi-am facut si eu o parere.

  

 Daca Dumnezeu exista si cei care nu cred in el vor avea de suferit la judecata de apoi, atunci cei care au fost buni cerdinciosi toata viata si au murit de cancer, impuscati, boli incurabile, sau luand-ul exemplu pe Stephen Hawking care a suferit o viata intreaga in cel mai barbar mod posibil ( e si normal sa aiba o anuimta ciuda pe Dumnezeu)   acestia nu ar merita sa-l stranga de gat pe Cel de sus cand vor fi primiti in imparatia cerului ???

 La polul opus daca ar exista iadul, voi chiar credeti ca ar merita cineva sa traiasca in suferinta o vesnicie pt o fapta comisa pe pamant ?

 Cati dintre voi puteti spune ca nu a gresit niciodata cu nimic ? Sunteti voi in stare sa judecati ce fapta e mai grava ? Nu cred. Dupa cum spune si zicala cel fara de pacat sa arunce prima piatra ! 

  

 Potrivit ecuatiei lui Drake in galaxia noastra ar trebui sa fie circa 50.000 de civilizatii inteligente cel putin de nivelul nostru. Asta ar insemna ca universul ar avea miliarde de civilizatii . Credeti ca vom trai cu totii dupa moarte la un loc ?

 Sau dc am fi noi mai presus decat plante si animale. Adica ele sa nu ajunga in rai. Daca am gandii invers si ar ajunge toata planeta in rai asta ar insemna ca acolo ar fi identic ca pe pamant. Atunci care ar mai fi scopu raiului daca ar fi acelasi ca pe pamant ? De ce nu am trai aici in continuare ?  Se pot formula sute de ipoteze care sa arate ca existenta unei entitati sau a unui loc dupa moarte este absurda dpdv stiintific. Eu sunt de aceeasi parere cu asexe: un computer depinde de o minte umana ca sa fie alimentat cu informatii si programe. Are viteza de procesare mai mare decat a creierului uman si poate inmagazina mai multe date; dar, daca e adevarata chestia cu utilizarea a doar 10% din capacitatile creierului, la dimensiunile pe care le are... va dati seama ce eficienta presupune asta? Un calculator, daca vrei sa ii cresti performantele, trebuie sa il perfectionezi, sa il miniaturizezi... De fapt, el a fost creat in scopul de a-l ajuta pe om, nu de a-i fi egal (nicidecum superior). Si haideti sa nu ne gandim numai la chestii "tehnice": omul este creativ, in toate sensurile acestui cuvant; un calculator nu va fi in stare sa scrie o poezie, sa picteze un tablou, sa compuna o piesa de teatru sau un concert... nu va fi capabil sa gaseasca solutia cea mai buna intr-un caz de forta majora (daca nu are incarcat programul corespunzator sau daca programatorul nu a intuit necesitatea unei anumite optiuni... face si calculatorul ce poate!). Apoi, un calculator este static si dependent de curent. Eu cred ca ar trebui luate in calcul mai multe aspecte, ca sa putem decide daca ar fi mai "eficient". Probabil ca, la un moment dat, va fi posibila crearea de cyborg-i. Dar noi inca nu suntem capabili sa gasim solutii la probleme cotidiene cu care ne confruntam de multi ani... iar stiinta este in permanenta miscare... Cine stie ce se va mai descoperi? Poate ca va veni ziua in care - vorba lui Iosif - ne vom planta placute in cap, sa ne intensifice activitatea cerebrala; si, atunci, robotii vor fi iarasi devansati... :)  

  

Oricum... ar fi bine ca aceasta inteligenta artificiala sa nu scape de sub controlul omului, ca am putea avea mari belele... Si sa nu imi spuneti ca am vazut prea multe filme SF... lucruri care in urma cu vreo cateva zeci de ani parea de-a dreptul imposibile, azi fac parte din viata celor de gradinita... ;) Din punctul meu de vedere cartile au rolul cel mai important in viata unui om. Fara carti oameni sunt ignoranti, nu-si cunosc rolul vietii.  

In primul rand, educatia primeaza, iar cartile sunt elementele sale fauritoare. Rolul educatiei este de a pregati omul pentru un viitor sigur. Consider ca fiecare persoana este libera sa-si asigure profesia. Depinde de cat de multa prioritate acorda studiului.  

In al doilea rand, omul nu poate exista fara sa nu studieze, fie si la cel mai mic nivel. Avem nevoie de carti, ele ne sunt sursele vietii. Din acestea ne extragem informatiile de care avem nevoie zi de zi.  

In concluzie, rolul cartilor este necesar, nu neaparat obligatoriu. Insa, de cele mai multe ori ele sunt visul fiecarui copil care le intelege valoarea morala, educativa. Cartile sunt comoara cea mai de pret a oricarei natiuni.


*Iti scriu cateva intrebari care te pot ghida in descrierea experientei personale:  

Ce simti cand citesti o carte? Ce fel de gen preferi sa citesti?  

Care e deosebirea dintre un om care citeste carti si altul care le evita?  

Te-au ajutat cartile sa-ti dezvolti un limbaj adecvat, artistic?  

Ce poti poti invata dintr-o carte?  

Atunci cand citesti opera unui autor nu e ca si cum l-ai cunoaste mai bine ca persoana?  

***Intr-un text argumentativ noi ne exprimam opinia intr-un mod organizat si avem nevoie de un limbaj literar. Cand nu ai idei, pune-ti astfel de intrebari, iar apoi asterne-ti gandurile pe foaie. Datinile si obiceiurile isi au originea in umanitate din tipuri imemoriabile si continua si astazi.  

  

Vin din necunoastere naturii si salbaticia stramosilor nostri si continua astazi in ignoranta societatii actuale Desigur. Si sunt si exemple in acest sens. Privind la amenintarea unui asteroid in viitor , una din abordarile oamenilor de stiinta ar fi devierea acestuia "incet dar sigur" folosind asa-numita asistare gravitationala (forta pe care un satelit uman trimis in apropierea unui asemenea corp ceresc pt a-i devia traiectoria e destul de mica, insa pe durata multor ani ea devine considerabila si suficienta). Sau sa luam un alt exemplu. Exista la stadiul de proiect la NASA ideea de a proiecta un satelit sau ceva similar, suficient de usor pt a fi propulsat la viteza maxima pe care o putem atinde cu tehnologia actuala. Ei s-au gandit la o vela solara, care in principiu ar fi accelerata de Soare si/sau un set de lasere de pe Pamant. O astfel de forta este extrem de mica insa se considera ca in timp (mai exact inainte de parasirea heliosferei)  aceasta vela ar putea ajunge la o treime din viteza luminii E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta.