dincolo de succesele sale militare a fost napoleon un om bun?
un om bun nu se poate declara "împărat al republicii" și nu poate omorî milioane de francezi în campanii militare desfășurate prin toată europa. numai un psihopat poate face astfel de lucruri.
o tara civilitata are oameni civilizati, seriosi,responsabili.
ne-am invatat sa dam vina pe altii, uitind ca si noi traim in aceasta tara. E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta. va multumesc mult pentru urare dle walsh , stati linistit ca deja am emigrat si va spun sincer ca este mult mai bine . credeti ca in rom. nu regleaza statul tot? vorbiti asa pentru ca probabil aveti o proprietate , dar la cei care nu au si probabil ca nu vor avea niciodata o casa din cauza salariului de mizerie de 1000 lei net pe care il iau dupa o luna de zile de munca v-ati gandit? nu este vorba de nici-un comunism dar daca stau bine si gandesc cred ca era mai bine pe vremea lor, cel putin nu erau atatia oameni aruncati in strada, sa nu mai vb despre faptul ca toti primeau case de la locul de munca. nu vi se pare totusi ca preturile la locuinte sunt exorbitante in raport cu salariul care abia ajunge de azi pe maine?
 daca nu , mai ganditi-va . cu respect. Doligo e cel mai bn.. de asta am note bune! Se intamplase ca intr-un mic orasel de provincie,sotia unui om putred de bogat se imbolnavi grav,aceasta avea o singura fica pe care o povatui sa aiba un suflet bun.


Femeia isi mai saruta copila odata pe frunte si muri incet.Inca nu se termina bine acea iarna cu pricina ca barbatul isi alese alta nevasta.Noua sotie era vaduva,acesta mai avea inca doua fice nespus de frumoase,dar pe atat de rele la inima.Odata ce fetele isi cunoscusera sora vitrega (Cenusareasa) incepu sa se iveasca zilele pline de amaraciune.


Fetele ii spusera Cenusaresei ca ,daca are de gand sa doarma in asternuturi curate si sa manance trebuie sa munceasca in schimb.


Ca alta pedeapsa fetele ii lua Cenusaresei hainele cele frumoase si in schimb o imbracasera intr-o rochie cenusie in niste papuci de lemn.


Surorile vitrege ale Cenusaresei o lua in ras si o batjocorisera.


Aceste o imbrancira pe Cenusareasa pana la bucatarie,unde o puneau sa munceasca de dimineata pana seara:sa care apa, sa faca mancare si sa spele vasele.Ca si cum acestea nu ar fi fost de ajuns, surorile aruncau lintea si mazarea bob cu bob in cenusa,iar Cenusareasa trebuia sa le stranga pe toate,bob cu bob.


Seara fata cadea franta de oboseala,deoarece muncea toata ziulica. Prin faptul ca Cenusareasa nu avea pat,se cuibarea in cenusa, langa vatra.Pana si somnul acesteia era chinuitor.Deoarece era mereu mereu corpul murdar de cenusa ,ii spusera in batjocura Cenusareasa.


Intr-o zi,tatal celor trei fete plecase la iarmaroc.Acesta le intreba pe cele doua fice vitrege.


Prima a spus ca ar dori rochii frumoase.


A doua marturisi ca doreste margaritare si nestemate.


Intr-un sfarsit tatal intreba si pe biata Cenusareasa ce isi doreste


Cenusareasa spuse ca isi doreste prima ramurica care se va agata de palaria tatalui sau.


La iarmaroc, omul avu grija sa indeplineasca cerintele celor doua fete.In drum spre casa omul isi agatase palaria pe o crenguta de alun,dupa care isi aduse aminte de dorinta Cenusaresei.


Cand ajunse acasa omul le darui fetelor rochile si bijuteriile promise,iar Cenusaresei crenguta de alun.Fata ii multumi din suflet si,pe seara merse la mormantul mamei sale.Cenusareasa planse amarnic,udand crenguta care se transforma intr-un copac mare si frumos.


Imparatul trimise scrisoare tuturor fetelor sa vina la petrecerea printului care se pregatea sa-si gaseasca o sotie frumoasa si cu o inima de aur.


Surorile vtrege plecasera la petrecere .Cenusareasa nu fu invitata si ea,adica fu invitata dar mama vitrega nu o lasa sa vina.


Cenusareasa ceru unei pasari  albe,care venea mereu pe crenguta alunului sa poata merge si ea la petrecere.


Pasarea ii dadu o rochie si o pregati de petrecere,dar ii spuse ca atuci cand va suna orologiul ora 12, aceasta va fi imbracata din nou in hainele sale zdrenturoase.


La petrecere Cenusareasa dansa cu printul care se indragosti de ea.


Orologiul suna 12,Cenusareasa fugi in graba spre casa.Alergand pe scara Cenusareasa scapa unul dintre pantofi de clestar.


Printul o vazu fugind si o avertiza de pantof,dar aceasta nu auzea spusele acestuia.


In orasel se dadu sfoara ca toate fetele sa probeze pantoful de clestar.Ba ca era prea mare,ba ca era prea mic.


Veni randul surorilor vitrege si al Cenusaresei.Surorile vitrege incerca dar fara raspuns.Cenusareasa fu incuiata intr-o odaie,ca aceasta sa nu poata sa probeze pantoful.


Intr-un sfarsit Cenusareasa proba pantoful,care i se potrivea. Cenusareasa era viitoarea sotie a printului. succes! multumesc frumos! când spuneți că vreți sa vă ajute cineva să vindeți, vă referiți la servicii gratuite? ca un fel de serviciu voluntar în folosul comunității? e bine. sunt sigur că veți găsi mulți voluntari. mult noroc! Nu cred ca e vorba de intelegenta modului in care a fost pusa intrebarea, ci de faptul ca acest tip de subiect mereu suscita dezbateri aprinse.  

  

Partea proasta este toti ies dintr-un astfel de razboi asa cum intra. Nimic nu se schimba, nimeni nu castiga.  

  

Stiu ca exista si momente de iluminare, de ambele parti, cand credinciosi ajung sa priceapa ca Dzeu e o idee fara suport in realitate care vine din preistoria omului ori cand atei devin brusc constienti de existenta divinitatii. Cred ca ar fi interesanta o asfel de poveste de auzit aici.  

  

Poate autorul se gandeste ca a sosit momentul pentru a alege cel mai bun raspuns - chiar sunt curios care-i ala, desi banuiesc de care parte! - pentru ca discutia va continua la nesfarsit fara niciun rezultat concret. salut, claudiu aici. sunt membru de ceva timp, dar nu am fost prea activ pe forum. dacă aveți întrebări specifice vă pot răspunde cu mare drag. până atunci pot zice doar că abilitățile de om tehnic sunt extrem de bine-venite în administrația locală, acolo unde totul se bazează pe hârtii plimbate din…