ce schimbari s-ar produce in viata societatiidaca toti oamenii l-ar adora cum se cuvine pe dumnezeu?
ar fi pace in lume, armonie, zambete sincere si profunde si inocente, imbratiasari mai multe si mai emotionate intre oamenii care nu se cunosc, mai multa iubire si mult roz peste tot.
Din amalgamul de raspunsuri mi-am facut si eu o parere.

  

 Daca Dumnezeu exista si cei care nu cred in el vor avea de suferit la judecata de apoi, atunci cei care au fost buni cerdinciosi toata viata si au murit de cancer, impuscati, boli incurabile, sau luand-ul exemplu pe Stephen Hawking care a suferit o viata intreaga in cel mai barbar mod posibil ( e si normal sa aiba o anuimta ciuda pe Dumnezeu)   acestia nu ar merita sa-l stranga de gat pe Cel de sus cand vor fi primiti in imparatia cerului ???

 La polul opus daca ar exista iadul, voi chiar credeti ca ar merita cineva sa traiasca in suferinta o vesnicie pt o fapta comisa pe pamant ?

 Cati dintre voi puteti spune ca nu a gresit niciodata cu nimic ? Sunteti voi in stare sa judecati ce fapta e mai grava ? Nu cred. Dupa cum spune si zicala cel fara de pacat sa arunce prima piatra ! 

  

 Potrivit ecuatiei lui Drake in galaxia noastra ar trebui sa fie circa 50.000 de civilizatii inteligente cel putin de nivelul nostru. Asta ar insemna ca universul ar avea miliarde de civilizatii . Credeti ca vom trai cu totii dupa moarte la un loc ?

 Sau dc am fi noi mai presus decat plante si animale. Adica ele sa nu ajunga in rai. Daca am gandii invers si ar ajunge toata planeta in rai asta ar insemna ca acolo ar fi identic ca pe pamant. Atunci care ar mai fi scopu raiului daca ar fi acelasi ca pe pamant ? De ce nu am trai aici in continuare ?  Se pot formula sute de ipoteze care sa arate ca existenta unei entitati sau a unui loc dupa moarte este absurda dpdv stiintific. Daca ne-ai invitat sa avem fantezii, pai, asta ar putea fi unele dintre ele:  

  

Am avea mai multe variante: .  

  

Cu bani poti incepe multe grupuri care devin apoi culte sau grupuri spirituale.  

  

1.Am putea propavadui transhumanismul,  atingerea nemuririi trecand constiinta dupa un suport biologic pe unul cibernetic, desi, atingerea scopului tine de evolutia tehnologica a umanitatii nu a unui grup mic sau mediu. Cel putin ar da un sens vietii si ar lipi grupul, membrii laici ar avea un anume profil, in nici un caz babe cu batic.  

  

2. Alta varianta: Daca am avea ceva bani, putem avea o zona in camp langa orase cu un fel de baza cu cabane ieftine, membrii sa aiba siguranta ca in caz de viata ii aduce la ruina, grupul ii ofera pt. ceva timp un adapost si sprijin pana se recupereaza. Membrii sa aibe obligatia morala sa invete pe altii meseria lor, deci, prin rotatie va trebui sa fii ucenic la mai multi sa te invete o meserie. (mecanic, ceasorinicar, lutier, pictor etc)  

  

3. Daca am avea un grup de membrii de unde am primii mici cotizatii in loc sa avem preoti inutili,  am avea diaconi provenind  dintr-un barou de avocati, ceva psihologi si profesori, la fiecare 70 de membrii un diacon care sa-i indrume calificat in tot. Oamenii simplii au nevoie de cineva cu autoritate sa-i indrume in micile lor probleme.  

  

4. Dogma de baza a noului cult ar fi "Daca cineva vrea sa fie un membru implinit, trebuie sa citeasca multe carti, 100-500 , un om instruit poate ajuta mai mult decat unul neinstruit. Nestiinta nu-i nevinovata , avand multa informatie poti sfatui calificat aproapele"  

  

5. daca am avea multi bani am face publicitate ca sa unim intr-un grup exotic, acei putini indivizi sau cupluri din tara cu o personalitate si minte deschisa care ar accepta ca pe langa copii lor biologici1-2, sotia sa mai faca unul cu material genetic de la cei mai eminenti studenti de la matematica,(se poate cumpara cu bani) se stie ca inteligenta este in mare parte genetica, ca sa nu mai spunem ca embrionul sa nu fie al sotiei, ci al unei femei cu un inalt IQ. Exista cupluri unde sotul nu are material suficient , deci oricum apeleaza la o banca specifica pt. un asemenea scop, dar aici diferenta este ca grupul il ajuta sa faca rost de un material exceptional. Un asfel de grup, proportional ca nr. de indivizi, ar fi mult mai util societatii decat orice alt grup religios, oricate fapte bune ar face ei. In principiu nu l-as intreba nimic.  

  

Conform doctrinei, Dumnezeu e in tot si in toate sau cum spune o melodie a celor de la Vama Veche: "Mai baiete esti netot? Dumnezeu e peste tot." Asa ca, de cate ori cineva isi pune o intrebare, putem zice ca o pune si lui Dumnezeu.  

  

O alta motivatie a faptului ca nu l-as intreba nimic, este ca avem toate capacitatile necesare pentru a afla raspunsul singuri la orice intrebare. Poate nu imediat, dar pe masura ce omenirea evolueaza isi raspunde intrebarilor pe care si le-a pus de-a lungul timpului.  

  

Cred ca uneori asteptam prea multe de la "zei" cand de fapt raspunsurile sunt in noi insine. Nu cred ca e vorba de intelegenta modului in care a fost pusa intrebarea, ci de faptul ca acest tip de subiect mereu suscita dezbateri aprinse.  

  

Partea proasta este toti ies dintr-un astfel de razboi asa cum intra. Nimic nu se schimba, nimeni nu castiga.  

  

Stiu ca exista si momente de iluminare, de ambele parti, cand credinciosi ajung sa priceapa ca Dzeu e o idee fara suport in realitate care vine din preistoria omului ori cand atei devin brusc constienti de existenta divinitatii. Cred ca ar fi interesanta o asfel de poveste de auzit aici.  

  

Poate autorul se gandeste ca a sosit momentul pentru a alege cel mai bun raspuns - chiar sunt curios care-i ala, desi banuiesc de care parte! - pentru ca discutia va continua la nesfarsit fara niciun rezultat concret. va rog eu oameni buni ganditi !
1) nimeni de pe acest pamant nu are cum sa iti interzica construirea unui acoperis deasupra capului !
2) atata timp cat tu nu ai nici o treaba cu societatea, nu te incadrezi in societate, mai exact, iti gasesti o bucata de pamant la "cucuietii din valea mare" ( nu stiu pe unde e asta) :) , ai tot dreptul din lume sa iti construiesti o casa, de ce?
pentru ca acest gogoloi(planeta pamant) pe care traim cu totii nu e al nimanui, mai exact, e impartit in 7 miliarde de oameni si toti au acelasi drept pe el (cine esti tu sa imi zici ca nu am voie sa imi construiesc o casa in varful muntelui? mai ales daca acel teren e al meu si ti-l pot dovedi cu acte)
dezavantajele sunt ca nu poti avea nici o utilitate a societatii (gaze, electricitate , apa )
nici o problema , energie eoliana , izvor , soba pe lemne sau butelie.. deci?
cui i mai trebuie societatea? pana si netul il poti capta independent :)

pace voua si multa sanatate ! daca ar fi totusi sa fac un pro si contra pt fiecare in parte, as zice:
drumul sarii: e mai sigur si mai curat
eroii revolutiei: calitatea aerului mai buna, mai multe magazine si variante de recreere, mai multe gradinite/scoli/spitale/policlinici. o tara civilitata are oameni civilizati, seriosi,responsabili.
ne-am invatat sa dam vina pe altii, uitind ca si noi traim in aceasta tara. Intai de toate, cred ca niciodata nu poti dispune de resurse nelimitate instant, totdeauna va exista notiunea economica de "**cost**" – numai magia are cost zero. Una din componentele pretului este **disponibilitatea** – daca nu este Acum si Aici cand ai nevoie, apare un cost iar daca apare, cineva tot il va achita cumva !



  



 Referitor la conflicte (armate si ne-armate), parerea mea este ca ele **vor ramane** cel putin pe termen mediu, oamenii raman diversi ca structura si aspiratii macar prin prisma variabilitatii biologice, totdeauna se vor gasi unii care sa vrea mai mult, sa vrea altceva, sa vrea sa-si impuna ideile "bune" asupra celorlalti, etc. Probabil ca se vor rari agresiunile brutale asupra semenilor, dar ciocniri de interese vor exista mereu.



  



 Privind mai departe in viitor, resursele energetice abundente vor produce **expansiunea speciei umane in spatiu**, apoi adaptarea la medii diferite va produce speciatia – separarea in specii diferite, iar de aici si alte conflicte potentiale.



  



**PS:** Eu mi-am pus o varianta a intrebarii tale in legatura cu evolutia speciei umane (si in general, a speciilor initial biologice). **Evolutia biologica se va termina la un moment dat** si ne vom transfera "constintele" in suporturi tehnologice. Presupunand ca in acel moment am avea acces cvasi-nelimitat la energie si alte resurse, **care oare vor fi mobilurile/comportamentul unei astfel de fiinte ??** 



 Caci subzistenta n-ar mai fi amenintata (virtuala viata vesnica) iar inmultirea n-ar mai fi o problema (oare ar mai fi urmarita ca scop ?). Singurul scop pe care mi-l imaginez ar fi **informatia** – acumularea de cat mai multa informatie despre (multi)Univers. Dar poate ca si informatia este finita, atunci ce ar mai fi de facut ? Cred ca in cele din urma ar urma **BIG-BORE** – Marea-Plictiseala, cum ziceai tu ...![smiley](http://www.scientia.ro/qa/qa-plugin/wysiwyg-editor/plugins/smiley/images/regular_smile.gif "smiley") preturile de acum incolo vor scadea masiv din motive lesne de inteles: saracia!!! E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta.