buna, tpu, am fost îndrăgostită de un băiat 4 ani la care am fost împreună cu el 6 luni și mi- a adus suferință, de curând mi- a spus doamna psiholog sa- mi caut sufletul pereche sau persoana...? (mai mult)
buna,tpu,am fost îndrăgostită de un băiat 4 ani la care am fost împreună cu el 6 luni și mi-a adus suferință, de curând mi-a spus doamna psiholog sa-mi caut sufletul pereche sau persoana potrivită. dupa 14 februarie cand spuneam ca nu mai vreau dragoste toata viața mea, m-am indragotit fără să vreau de un coleg de la mine din clasă, horia, am început să mai vorbesc puțin cu el si este distant in preajma mea, mă ignoră și vreau sa va spun că mă miră faptul că am gasit persoana potrivită in clasă mea.suntem aceeași persoană, avem aceleași interese și calități comune. faza e că nu mă place persoana potrivită cu toate ca abia vorbim.ce sa fac? sa-l uit? vreau un sfat va rog din suflet, pentru prima oara simt ca viata tine si cu mine.
spune-i ce simți pentru el cu adevărată mergi la el cu curaj spune-i dacă nici atunci nu se lega nimic sa fi fericita :)
E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta. buna ziua. am dezbatut aceeasi problema cu sotul timp de 2 ani. ne doream o casa, dar parca nu-mi venea sa vand nici apartamentul. ce am observat eu: mama are casa undeva la munte, iar pentru copii este o fericire sa aiba o curte numai a lor. am tinut-o pana la 4 ani acolo, dar cand am adus-o in bucuresti era un fel d tarzan. nu stia sa imparta o jucarie, sa se joace, sa socializeze.am prietena care avand fetita de o seama cu fetita mea cea mica, s-a mutat la casa, iar ei fiindu-i foarte greu sa mearga zilnic intr-un parc, fetita s-a inchis foarte mult in ea. am vazut ca nu sunt putini cei care au vile, vin cu biciclete, troinete etc, intr-un parc din bucuresti. dar acest lucru este destul de greu de facut in cazul in care conduce doar tata, sau exista o singura masina in familie. pe de alta parte la bloc esti cumva constrans, nu poti sa petreci un week-end cuprietenii la u gratar, copiii ot felul de jocuri etc, pentru ca nuiti permite nici spatiul si nici legile (in ce priveste gratarul). noi ne-am mai ghidat dupa ceva...daca sotul este plecat in delegatii, workshopuri, team-bildinguri etc, cat este de sigura zona. sunt multi factori de care trebuie a ti cont, dar acestia difera de la familie la familie. mai am o prietena care desi are bani de o casa, au amandoi masini, prefera apartamentul.pt ca acesta este stilul lor, mai lejeri. imi spunea ca nu-i trebuie bataie de cap in fiecare primavara cine face curat in curte, apoi intretinuta, dupa o iarna grea vezi daca au rezistat jgheaburile, daca nu a patit ceva burlanul etc. pe de alta parte, finii ostri si-au cuparat un teren in mogosoaia, si si-au facut o casuta micuta, din povesti, iar partea din fata a curtii este exclusiv pentru copii, iar in parta din spate au pus rosii, ardei, castraveti etc. sunt tare impiniti acolo si spun ca nu s-ar mai muta la bloc niciodata. dar ei avand un ajutor din partea bunicilor, ies mereu cu copilasii in parcul din apropiere. dar (si acesta este un mare dar), au mai pastrat apartamentul mamei lui in bucuresti. aveau pregatit planul b.asa ca puneti pe o hartie avantaje si dezavantaje, si in functie de cum stiti ca sunteti si cum v-ati plia pe situatie, alegeti...mult succes!!! salut! mai esti in cautare de coleg? concret, ce experienta ati avut? voi pregati o analiza pe blogul meu in legatura cu acest subiect in iulie. intrebarea principala este ce tip de investitor sunteti. aceleasi medicamente nu functioneaza pentru toti pacientii. 

in orice scenariu, din cauza perioadei turbulente prin care trecem, v-as sugera ca cel putin 30-50% din capitalul dumneavoastra sa ramana la banca, intr-un depozit de 3-6 luni. 

exista optiuni pentru investitii imobiliare, actiuni sau alte tipuri de investiti si daca imi dati mai multe detalii despre profilul investitiilor dumneavoastra va pot da mai multe propuneri. 

spre exemplu: 
cautati o investitie ce va poate asigura un venit stabil - atunci o proprietate mai mica care genereaza venituri este ceea ce cautati. 
sunteti in cautare de proprietati cu apreciere viitoare - va puteti indrepta spre piata de terenuri etc. 

nu exista o regula de baza pentru toata lumea. 

voi pregati o analiza a fiecarui tip de profil de investitor si o voi publica pe blogul meu, insa ar trebui sa consultati si pe cineva (si sa-l platiti) pentru a va putea pregati propriul plan unic, conform cerintelor dumneavoastra personale. nu stiu exact! o secunda va rog, sa pocnesc din degete si sa va spun! daca nu, putem apela la un magician indian, care va dansa dansul imaginar al evaluarii (similar cu dansul ploii) si el va veni cu raspunsul la intrebarea dvs. de ce nu deveniti mai serios? este vorba despre banii dvs. , despre viitorul dvs. dvs. chiar va asteptati sa primiti un raspuns adecvat online? daca da, atunci mult noroc si cumparati destule servetele pentru a plange dupa aceea! cere-i un act de proprietate si un act de identitate! sau mergeti impreuna la un notar public si va ajuta el! Salut! Mă numesc Andrei și sunt relativ noob pe Duolingo. M-am alăturat comunității pe data de 13.12.2013 și pot să spun că e cam addictive, în sensul că în fiecare zi trebuie să intru și să exersez cât mai mult. Eu inițiam am dorit să învăț doar limba spaniolă, dar pe parcurs am decis că și franceza (pe care am studiat-o în gimnaziu) merită studiată, iar apoi am sărit și la limba italiană (pe care o studiez în prezent la facultate). Pe scurt, Duolingo mi-a dat o șansa foarte mare de a învăța noi limbi străine într-un mod foarte prietenos, limbi care cu siguranță îmi vor fi utile în viitor.


Vreau să urez un călduros „La mulți ani!!!!” echipei Duolingo și implicit a moderatorilor noștri de la cursul de limba engleză pentru vorbitorii de limba română. Spor la treabă în continuare și numai bine! :) dacă ați observat că există oameni buni aici care vă dau sfaturi corecte, atunci mult noroc! eu v-aș sugera să plătiț un expert pentru a vă oferi consultanță dar sunt sigur că veți prefera să plătiți pentru prosti și apoi să regretați banii pierduți, decât să plătiți un consultant și să vă protejați. eu cred ca ar trebui sa fixati un termen mai scurt de un an pentru plata celei de-a doua rate sau sa gasiti un alt cumparator.