va salut prieteni, 

am o mare problema. in prezent locuiesc cu mama mea (58 de ani) si prietena mea (38 de ani) ce este insarcinata in 20 de saptamani :)
eu am 34 de ani.
ne- am dorit un copil si ...? (mai mult)
va salut prieteni,

am o mare problema. in prezent locuiesc cu mama mea (58 de ani) si prietena mea (38 de ani) ce este insarcinata in 20 de saptamani :)
eu am 34 de ani.
ne-am dorit un copil si anul acesta s-a intamplat minunea. am primit rezultatele de la amniocenteza zilele trecute si am aflat ca avem un baietel sanatos, care este jucaus si speram noi cuminte :)
parintii mei au divortat in 1992, dar mama mea niciodata nu a putut trece peste neintelegrile pe care le-a avut cu tatal meu. in prezent imi reproseaza tot ce i s-a intamplat rau de-a lungul vietii, indiferent daca a fost vina mea sau nu. imi arunca mie in fata toate frustrarile ei.
in ultimii 20 de ani am trait alaturi de mama mea si sotul sau, un om extraordinar, cu care per total m-am inteles bine, insa din pacate a decedat anul trecut, dupa o suferinta de 2 ani.
din faptul ca am un respect deosebit fata de acest om, am decis a-i da copilului meu numele tatalui meu vitreg.
doresc sa mentionez ca imobilul in care locuim (o casa cu etaj) este in proprietatea mea. mama mea a considerat ca daca pune acest imobil pe numele meu aceasta nu va intra la succesiune si astfel, in cazul unui deces al sotului ei, nu va trebui sa imparta nimic cu nimeni. eu am nuda proprietate, iar mama mea dreptul de uzufruct. nu putem face nimic unul fara celalalt.
acum ca v-am explicat situatia in care ne aflam, vreau sa adaug ca de cand a aflat ca prietena mea este insarcinata a inceput sa ne jigneasca, blesteeme, o numeste dobitoaca, vaca, pe mine monstru, ne intrerupe gazele, mi s-a intamplat sa ajung acasa si sa gasesc frigiderul scos din priza, iar florile proaspat plantate de catre mine si prietena mea, otravite.
recunosc ca si eu am gresit fata de ea, intrucat am reactionat vulcanic la modul in care pune problema, am numit-o "nenorocita". am gresit si ma doare asta. mi-a sarit tandara, mereu mi-a reprosat aboslut orice, de 20 de ani incoace aud numai cat de mult s-a sacrificat ea pentru mine, asta in timp ce spunea ca toti ceilalti copii ai colegelor ei sunt minunati, iar eu prost, trantator, bun de nimic si putoare, etc.
ea locuieste la etaj, se incuie si incepe sa trosneasca si pocneasca, vorbeste la telefon ore intregi pe zi cu tot felul de necunoscuti. totul este o barfa josnica.
o alta problema este ca eu nu pot aplica la "prima casa" intrucat am o proprietate pe numele meu si voi fi nevoit sa ma mut cu chirie, prietena mea (viitoare nevasta, incepand din iunie). nu stiu ce sa fac, voi pleca din casa pentru a preintampina viitoare probleme si atmosfera negativa in care traim.
vorbeste foarte urat despre copilul nostru nenascut, blesteama si se vede ca este nemultumita ca eu ma inteleg bine cu prietena mea si ca am decis a ne face un viitor impreuna, sa facem un copil si sa ne intemeiem o familie.
nu stiu ce vrea, nu discuta cu mine deloc, niciodata, dar seara se aude clar cum vorbeste la telefon si barfeste la modul urat.
anul trecut imi reprosa ca nu ma mut cu ea, ca nu ma insor si ca nu fac un copil. anul acesta mi-a spus ca nu o intereseaza de copil, a insinuat ca nu ar fi al meu, sa ma rog ca acest copil sa fie al meu si tot felul de josnicii. prietena mea se trezeste la 6 dimineata, face naveta si vine acasa la 19:30. insinueaza ca nu ar munci, ca este lenesa, dobitoaca si alte jigniri.
se lauda la telefon ca "l-am blestemat si ca este putin spus nenorocit". 
alta chestie, vorbeste numai despre bani, proprietati, nu ma mai chemat la nicio pomana/parastas pe care il face pentru fostul sau sot. minte cand spune ca nu am ajutat-o cu nimic dupa moarte acestuia, desi i-am virat intr-un cont vreo 5000 de lei si apoi am efectuat cheltuieli pentru ea de 1000-1500 de lei.
de cand m-am mutat cu ea inapoi (15 martie), crezand ca vom fi o familie, am cheltuit cca. 3000 de lei pe diverse lucruri pentru casa, nu a contat aboslut niciun sacrificiu pe care l-am facut, scandalurile, reprosurile si barfa au continuat.
nu a intrebat-o niciodata pe prietena mea cum decurge sarcina, daca este ok totul. imi arunca in fata ca am facut niste analize ce nu trebuiau facute (amniocenteza), desi prietena mea are 38 de ani, iar aceasta analiza se face la aceasta varsta de cele mai multe femei insarcinate.
am decis sa plec, desi casa este pe numele meu. mama mea are posibilitati financiare mari, nu are probleme cu banii, ar putea intretine lejer casa de 200 de mp, casa ce este pe numele meu.
o sa fac acest pas, insa mi-e frica sa nu innebuneasca, nu are reactii normale, desi in fata celorlalti poate parea super in regula.
credeti ca procedez bine cum doresc sa procedez?
dupa cum se poarta, zici ca esti dusmanul ei cel mai mare.foarte ciudat comportamentul asta pentru o mama.
la varsta ei nu mai poti s-o schimbi, din pacate.dar tu ar trebui sa nu pui la suflet rautatile ei, desi pare imposibil.gandeste-te ca urmeaza sa ai un copil mic si scump, gandeste-te ca ai o logodnica-viitoare sotie care te iubeste si care o sa-ti daruiasca un copil, presupun ca ai un servici destul de bun...deci ai pentru ce sa fii mandru.
sunt tot felul de oameni de nimic pe lumea asta, dar tu nu faci parte din ei.
mama ta iti vrea raul si tu ar trebui sa-i dai peste nas si sa-i arati ca esti fericit.chiar nu are rost sa te stresezi in halul asta pentru ceva care nu merita, ai o viata frumoasa.
multa fericire sa ai si o familie frumoasa si unita.sa-ti traiasca bebele!
buna ziua. am dezbatut aceeasi problema cu sotul timp de 2 ani. ne doream o casa, dar parca nu-mi venea sa vand nici apartamentul. ce am observat eu: mama are casa undeva la munte, iar pentru copii este o fericire sa aiba o curte numai a lor. am tinut-o pana la 4 ani acolo, dar cand am adus-o in bucuresti era un fel d tarzan. nu stia sa imparta o jucarie, sa se joace, sa socializeze.am prietena care avand fetita de o seama cu fetita mea cea mica, s-a mutat la casa, iar ei fiindu-i foarte greu sa mearga zilnic intr-un parc, fetita s-a inchis foarte mult in ea. am vazut ca nu sunt putini cei care au vile, vin cu biciclete, troinete etc, intr-un parc din bucuresti. dar acest lucru este destul de greu de facut in cazul in care conduce doar tata, sau exista o singura masina in familie. pe de alta parte la bloc esti cumva constrans, nu poti sa petreci un week-end cuprietenii la u gratar, copiii ot felul de jocuri etc, pentru ca nuiti permite nici spatiul si nici legile (in ce priveste gratarul). noi ne-am mai ghidat dupa ceva...daca sotul este plecat in delegatii, workshopuri, team-bildinguri etc, cat este de sigura zona. sunt multi factori de care trebuie a ti cont, dar acestia difera de la familie la familie. mai am o prietena care desi are bani de o casa, au amandoi masini, prefera apartamentul.pt ca acesta este stilul lor, mai lejeri. imi spunea ca nu-i trebuie bataie de cap in fiecare primavara cine face curat in curte, apoi intretinuta, dupa o iarna grea vezi daca au rezistat jgheaburile, daca nu a patit ceva burlanul etc. pe de alta parte, finii ostri si-au cuparat un teren in mogosoaia, si si-au facut o casuta micuta, din povesti, iar partea din fata a curtii este exclusiv pentru copii, iar in parta din spate au pus rosii, ardei, castraveti etc. sunt tare impiniti acolo si spun ca nu s-ar mai muta la bloc niciodata. dar ei avand un ajutor din partea bunicilor, ies mereu cu copilasii in parcul din apropiere. dar (si acesta este un mare dar), au mai pastrat apartamentul mamei lui in bucuresti. aveau pregatit planul b.asa ca puneti pe o hartie avantaje si dezavantaje, si in functie de cum stiti ca sunteti si cum v-ati plia pe situatie, alegeti...mult succes!!! am o garsoniera intr-un bloc nou....regret amarnic!!! nu pot sa spun cate nereguli incep sa apara acum la 3-4 ani , deoarece sper sa o vand...la naiba cu finisajele, vreau doar sa nu cada blocul pe mine!!! cere-i un act de proprietate si un act de identitate! sau mergeti impreuna la un notar public si va ajuta el! cred ca ar trebui sa consultati un agent local. dar primul pas ar fi sa verificati daca documentele proprietatii sunt in ordine. dupa ce ati rezolvat aceasta problema, puteti merge mai departe. ar mai trebui sa vorbiti si cu vecinii. s-ar putea sa vrea sa va cumpere proprietatea sau sa vanda odata cu dumneavoastra. tatăl bunicului era proprietar pe jumătate din proprietatea respectivă - mama buna a bunicului avea și ea jumătate din proprietate care la moartea ei prin succesiune s-ar fi împărțit între soț, tatăl bunicului, și copilul acestora, respectiv bunicul - tatăl bunicului putea sa lase mamei vitrege a bunicului numai după succesiune ce a dobândit prin aceasta nu întreaga proprietate - va trebui sa o luați în sus pe fir și să deschideți prima succesiune după tatăl bunicului - dificil dar nu imposibil - moștenitorii vor fi anunțați sa se prezinte toți - faptul că ați plătit impozit la primărie 25 de ani nu va da dreptul sa va treceți pe numele bunicului tot imobilul, fapt care este și ilegal...consultați un notar căruia sa îi explicați situația, acesta putând să vă spună și costurile - vă faceți o idee că posibil să ajungeți în instanță cu ceilalți moștenitori daca nu vor să achite costurile deschiderii succesiunii, ceea ce va genera și mai multe costuri. E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta. sunt complet de acord cu dumneavoastra. de aceea intru, de multe ori, in dezacord cu unii proprietari care au impresia ca detin “turnul eiffel”. insa asta este ceva aproape “standard” pentru piata de aici si cand le spui oamenilor adevarul, se supara si nu mai vorbesc cu tine (de multe ori intra pe forumuri sau site-uri si te injura). 
insa pot intoarce comentariul dumneavoastra. cand avem, cu adevarat, o proprietate de lux, vrem, cu adevarat, sa platim pentru ea? sau incercam sa o cumparam pe gratis si spunem ca toate investitiile facute “nu sunt importante”?
plus o ultima intrebare: considerati ca am atins un nivel, noi ca societate, sa intelegem gusturile avansate si designurile cladirilor construite in tari cu 50-100 de ani de traditie? prea multe persoane considera “frumos” ceva urat pur si simplu pentru ca asta este tot ce stiu. aceasta situatie are nevoie de timp pentru a se schimba… buna ziua caut teren la ortisoara sau apartament casa ceva ne puteti da raspuns urgent va dau nr mama 075622995922
va multumim salut,
imi poti spune ,te rog, un pret al apartamentului pe care vrei sa il vinzi/schimbi? ma intereseaza pentru cumparat. multumesc. am scris o intreaga carte pe aceasta tema! zeci de raspunsuri cu privire la toate aspectele pe care trebuie sa le cunoasteti inainte sa cumparati o proprietate. va rog sa ma scuzati dar nu pot repeta totul aici!

cateva sfaturi: 
- cel mai mic pret nu este si cel mai bun 
- luati in calcul costurile renovarii
- cumparati ce aveti nevoie, nu ce va spun altii ca este bine (pentru ei) sa va vanda
- aveti rabdare, va dura ceva pana cand veti gasi ceva care sa vi se potriveasca
- fiti gata sa negociati insa direct cu proprietarul. nu acceptati sa negociati (sau chiar si sa spuneti pretul) oricarui "taximetrist" care va va spune "spuneti-mi cat oferiti ca sa informez proprietarul". cereti si insistati sa va intalniti cu proprietarul direct.

mult noroc!