puteti sa imi spuneti ce se intampla in cartea "pulbere de stele" de neil gaiman (rezumat)?
dunstan thorne participă la târgul zânelor de pe pajiștea din apropiere, căutând un cadou pentru iubita lui, daisy. În cele din urmă cumpără un fulg de cristal, dar ajunge să se culce cu vrăjitoarea care deținea prăvălia. În luna iunie a aceluiași an, dunstan se căsătorește cu daisy. la câteva luni după nuntă, lângă zid este abandonat un bebeluș aflat într-un coș, împreună cu o bucată de pergament pe care scrie "tristran thorne", în mod evident fiul făcut de dunstan zânei. tristran este crescut de tatăl său și de mama vitregă, fără a-și cunoaște adevărata moștenire. Șaptesprezece ani mai târziu, tristran promite să îi aducă frumoasei victoria o stea căzătoare, în schimbul mâinii ei. ea acceptă, iar el trece zidul și intră în lumea zânelor, unde descoperă că lucrul căutat de el este o ființă antropomorfă care refuză să îl însoțească în wall și, mai mult, e râvnită și de alții, care doresc să își atingă scopurile prin intermediul morții ei. tristran și steaua, numită yvaine, călătoresc prin lumea zânelor, scăpând numeroaselor tentative de capturare și dând naștere unui lanț de evenimente care duce la câteva revelații surprinzătoare care îl fac pe tristran să se întrebe dacă își dorește cu adevărat să își atingă scopul. la sfârșitul cărții, el este abandonat de victoria și alege să se însoare cu yvaine, de care se îndrăgostise în timpul călătoriei. moștenirea sa și a mamei sale, care este fiica stăpânului din stormhold, iese și ea la lumină. după câțiva ani petrecuți alături de soția sa în explorarea lumii zânelor, tristran acceptă moștenirea sa de conducător în stormhold. yvaine devine regină și va conduce țara după moartea lui.
poti citii mai multe detalii despre carte sau autor pe wikipedia :
http://ro.wikipedia.org/wiki/pulbere\_de\_stele\_%28roman\_de\_neil\_gaiman%29
o zi buna!
Aer, lumină, nu soare direct ca o arde si apa doar când e necesar. Se va face minunata Dracena dumneavoastră. Experienta si stiinta? :D O imagine superba, care include Stalpii Creatiei, izolati in imaginea de mai jos printr/un patrat, este cea a Nebuloasei Eagle.



 Dati clic pe imagine pentru o versiune de o mai buna rezolutie.



  



[![](http://scienceblogs.com/startswithabang/upload/2011/08/weekend_diversion_aim_for_the/a806f11bc4.jpeg)](http://scienceblogs.com/startswithabang/upload/2011/08/weekend_diversion_aim_for_the/a806f11bc4.jpeg) Vor apare daca ai sa exerzezi in viitor. La un moment dat va trebui sa revii asupra unor lectii pentru consolidarea cunostintelor. Atunci vor aparea si alte combinatii si cuvintele care nu au aparut in prima faza. Succes! Buna! Te rog frumos data viitoare sa postezi tot fragmentul, nu doar o parte din el. Sa spui exact de cate exercitii ai nevoie. Ar fi dragut daca ai posta mai multe intrebari atunci cand ai prea multe exercitii. E foarte mult de scris in cazul acesta.  

Rezolvare:  

a. Patru elemente lexicale ale campului semantic pentru substantivul ,,pamant” sunt: ,,huma”, ,,lut”, ,,bulgare”, ,,vagauna”. 


b. Doua imagini artistice extrase din fragment sunt: imaginea dinamica ,,se apleca, lua in maini un bulgare si-l sfarama”, imaginea gustativa: ,,simtind neincetat atingerea rece si dulceata amara a pamantului”.


c. Sintagma ,,dulceata amara” este o figura de stil numita oximoron. Ion simte atingerea ,,dulce” a pamantului pe care il iubeste mai presus decat viata sa, dar in acelasi timp, ,,amar” este gustul pe care il simte gandindu-se la truda sa asupra acestuia. Desi il iubeste, uraste faptul ca nu este stapanul deasupra tuturor pamanturilor.


d. Protagonistul este dominat de sentimente precum disperarea, iubirea si frica de a nu pierde cel mai sfant si drag lucru pe care il are in viata sa, pamantul. Semnele prevestirii mortii gravideaza deasupra lui Ion prin fiorul ,,rece, ametitor”, determinandu-l sa imbratiseze cu patima pamantul aidoma unei iubite.   

Povestea lui Ion este drama taranului roman care munceste cu truda pentru a supravietui in societate. Dupa imbratisarea patimasa a pamantului, acesta se simte ,,ca un urias din basme care a biruit” de unde reiese puterea fizica si spirituala pe care i-o ofera pamantul. 


e. Semnele prevestitoare ale mortii protagonistului sunt urmatoarele: ,,o pofta salbatica sa imbratiseze huma” (*o ultima imbratisare a aceea ce iubeste mai mult pe lume), ,,o placere infricosata”, ,,ca niste manusi de doliu”, ,,simti un fior rece, ametitor”, ,,atingerea rece si dulceata amara a pamantului”, ,,pamantul parca se clatina in fata lui”. 


2. Sfarsitul sau este dramatic, fiind ucis de George cu o sapa, uneala simbol a muncii pamantului. Consider ca Ion este vinovat de ceea ce i s-a intamplat, fiind lipsit de scrupule pentru a-si indeplini dorintele. A fost alegerea sa punand mai presus dorinta de avutie in detrimentul iubirii. Din sfarsitul sau s-ar putea deduce faptul ca oricat de multa bogatie materiala ar avea un om nu este indeajuns, iubirea, afectiunea fata de persoana iubita fiind mai puternica. 


3. Am ales al treilea citat si sunt pro.  

In principiu, Rebreanu are dreptate cand afirma ca taranul roman are o pasiune organica fata de pamant. Este un argument real in favoarea taranului care in general este legat de pamantul sau. In acele timpuri Ion vedea pamantul ca o salvare de la saracie. Era orbit de bunurile materiale care puteau fi capatate prin munca pamantului care niciodata nu era suficient pentru el. Sacrificiul, lupta, indoielile si truda l-au doborat intr-un final pe Ion, care abia dupa imbogatire isi da seama de iubirea puternica pe care o avea fata de Florica.   

Consider ca orice om poate avea legatura cu locul sau natal, insa vremurile se schimba, iar taranii emancipandu-se puteau parasi pamantul pentru o viata decenta la oras.  

Citatul este reprezentativ pentru romanul ,,Ion” care ilustreaza un om care si-a sacrificat dorintele iubirii implinindu-si visul imbogatirii prin mandrie si orgoliu. Cand acest lucru se indeplineste, realizeaza intr-un final ca dominanta este iubirea, iar pamantul nu e decat rece, nepasator si neiertator. Împăratul Verde nu are moştenitori şi îi cere fratelui său să i-l trimită pe cel mai vrednic dintre cei trei fii ai săi, căruia să îi lase împărăţia. Fiul cel mare şi cel mijlociu se oferă pe rând dar se întorc umiliţi din drum după ce le iese un urs în cale. Fiul cel mic nu vrea să îşi dezamăgească tatăl şi, la sfaturile unei bătrâne gârbovite (Sfânta Duminică), îi cere hainele, armele şi calul pe care le-a folosit tatăl în tinereţe. Bătrâna îl învaţă pe fiul cel mic cum să îşi aleagă calul: să ducă o tavă cu jăratic în grajd şi să îl aleagă pe cel care va veni să mănânce. Aparent o mârţoagă bătrână, calul care mănâncă jăratic se dovedeşte a fi un armăsar înzestrat cu darul vorbirii şi al zborului. Când să pornească la drum şi fiului cel mic îi iese în cale ursul fioros, care se dovedeşte a fi tatăl deghizat. Mezinul trece testul tatălui, care îi oferă blana de urs şi un sfat important: să se ferească de omul spân şi de omul roş, însă tocmai această învăţătură nu o va putea urma personajul principal: refuză de două ori ajutorul Spânului dar a treia oară, rătăcindu-se în pădure, este nevoit să îl accepte. Spânul îl păcăleşte, îl obligă să devină slujitorul său, numindu-l Harap-Alb, iar el se dă drept nepotul Împăratului Verde. Ajungând în sfârşit în împărăţia acestuia, Spânul încearcă să scape de Harap-Alb, trimiţându-l în misiuni periculoase. Cu ajutorul calului său dar şi al Sfintei Duminici, Harap-Alb reuşeşte să fure salatele din grădina Ursului şi să ucidă cerbul cu diamante încrustate în piele. O ultimă misiune este aceea de a o aduce pe fata Împăratului Roş. Pe drum alege să cruţe o nuntă de furnici şi să ajute un roi de albine. Ca mulţumire pentru bunătatea sa insectele se oferă să îl ajute: îi dăruiesc câte o aripă pe care va trebui să o ardă când va avea nevoie de ele. De asemenea, se întâlneşte cu Gerilă, Fomilă, Setilă, Ochilă şi Păsări-Lăţi-Lungilă, pe care îi ia cu el spre tărâmul Împăratului Roş. Ajunşi acolo trebuie să treacă de anumite probe în care talentele noilor prieteni se dovedesc necesare: să doarmă într-o casă foarte fierbinte, să mănânce şi să bea cantităţi uriaşe de mâncare şi vin, să aleagă macul din nisip (unde îl vor ajuta furnicile), să păzească pe fata Împăratului peste noapte, să o deosebească faţă de sora ei vitregă, ce îi semăna foarte mult (unde îl va ajuta regina albinelor). O ultimă probă este propusă chiar de fata Împăratului Roş: o întrecere între turturica ei şi calul lui Harap-Alb după trei smicele de măr dulce, apă vie şi apă moartă. Calul reuşeşte să îndeplinească şi această ultimă condiţie aşa că Împăratul Roş este nevoit să i-o dea pe fiica sa lui Harap-Alb. Pe drumul înapoi cei doi se îndrăgostesc, fata dă în vileag secretul Spânului şi le spune tuturor că Harap-Alb este adevăratul nepot al Împăratului Verde. Spânul îi retează capul lui Harap-Alb, calul îl omoară pe Spân iar fata Împăratului Roş se foloseşte de smicelele de măr dulce, de apa vie şi apa moartă pentru a îl readuce la viaţă pe iubitul ei. În final se căsătoresc, rămân moştenitori peste împărăţia unchiului şi petrec fericiţi până în momentul de faţă. cate camere, alte detalii, in ce suma? Raspunsul la aceasta intrebare pare sa fie cel intuit de toata lumea - **avem un ceas intern,**in cele din urma acordat prin succesiunea perioadelor de lumina si intuneric !



  



 Perioadele de intuneric fac ca celulele sensibile la lumina din ochii nostri sa comande productia de melatonina a glandei pineale, melatonina care **perturba transmiterea semnalelor electrice cerebrale** caracteristice perioadei de veghe - fapt care ne face sa devenim confuzi, lenti si somnolenti, trimitandu-ne la somn. Mai exact, ar fi "sabotat" talamusul, poarta de intrare a semnalelor in creier.



  



 Un studiu recent a gasit dovezi ca perioada de somn nocturna **isi are originea in comportamentul stramosilor nostri acvatici** (se stie, Viata a aparut in mediul acvatic). Chiar si rudelele noastre departate reprezentate printr-o specie de vierme marin au la o extremitate celule sensibile la lumina care comanda productia de **melatonina**. Secretia acestuia **paralizeaza cilii pe care viermele ii foloseste pentru a se deplasa**, astfel incat acesta se afunda in zone mai adanci (printre altele, si mai aparate de pradatori). La primele raze ale soarelui, productia de melatonina inceteaza si cilii se pun din nou in miscare, aducand viermele spre suprafata in zona de hranire cu alge.



  



 Pentru a scurt-circuita acest mecanism in cazul in care nu mai apare lumina salvatoare (sau alti stimuli), **organismul are si** **un ceas intern** care comanda sistarea productiei de melatonina si revenirea la starea de veghe, dupa cum au confirmat si viermii marini studiati.



  



<http://www.nytimes.com/2014/10/02/science/the-evolution-of-sleep-700-million-years-of-melatonin.html> Salut prieteni !



  



 Acum ca s-a precizat la care amenintare se refera Negura (deci excludem catastrofe naturale si alti factori externi), putem face cateva aprecieri.



  



 Sa privim situatia naturalist: ce face o specie cand resursele mediului sunt epuizate? **Dispare**, **migreaza** sau **se transforma** astfel incat sa consume alt tip de resurse. "Smecheria" este sa aiba timp/conditii pentru variantele 2 si 3, deci asta inseamna fie:



 - tehnologie pentru viata extraterestra (in spatiu sau planetele Sistemului Solar, caci alte variante par acum de neatins)



 - transformare intr-o fiinta tehnologica care poate subzista in conditii de mediu terestre radical inrautatite sau extraterestre - desi unii pot sa o priveasca ca fiind sfarsitul umanitatii.



  



 Dupa cum se vede, cheia este tehnologia (implicit cercetarea stiintifica). Intrebarea este daca dezvoltarea umana va inregistra **punctul de inflexiune** necesar astfel incat tehnologia salvarii sa apara inaintea epuizarii resurselor si/sau distrugerii habitatului terestru. E greu de spus ce ragaz mai avem, Hawking amintea intr-un interviu de vreo 1000 de ani, apoi ar trebui sa "ne mutam".



  



 Chestiunea are si **o dimensiune sociala**, resursele nu sunt repartizate uniform, si e probabil ca in caz de penurie, o anumita parte a populatiei sa fie sacrificata (redusa prin mecanisme naturale sau nu). Apoi, exista teorii cum ca civilizatiile oricum nu au viata lunga, se autodistrug (a se vedea si paralela cu marile imperii).



  



 Eu unul sunt optimist, cred ca ritmul de dezvoltare a stiintei este suficient de accelerat pentru a ne oferi solutii pentru viitor, peste milenii. Riscul ramane tot in sfera social-administrativa, caci am ramas cu instinctele concurentiale ale omului primitiv. Priviti-l pe Putin, vrea sa se imortalizeze ca eroul Marii Rusii, restul nu mai conteaza pentru el ... nu stiu.