de cateva zile am o stare foarte proasta, ma simt foarte rau(nu e o durere fizica), nu am chef de nimic.
m- am despartit de prietenul meu in urma cu o saptamana; ne- am mai despartit de cateva...? (mai mult)
de cateva zile am o stare foarte proasta,ma simt foarte rau(nu e o durere fizica),nu am chef de nimic.
m-am despartit de prietenul meu in urma cu o saptamana; ne-am mai despartit de cateva ori dar dupa o zi,maxim doua vorbeam si ne impacam,dar de data asta am hotarat amandoi ca asa e cel mai bine si pentru mine si pentru el,vorbim si acum dar doar la telefon.
chiar il iubesc si tin la el,dar de ceva vreme simt ca nu e ce imi doresc,nu e asa cum as vrea eu sa fie,stiu ca poate nu ar trebui sa zic asta pentru ca atunci cand iubesti o persoana o accepti si cu bune si cu rele,dar el niciodata nu incearca sa fie altfel cu mine, adica vorbeam despre un lucru care ma deranja la el si ii ziceam ca nu vreau sa-l mai faca si in secunda urmatoare exact acel lucru facea.
avem sau mai bine zis aveam 2 ani de relatie, 2 ani in care eu nu am facut altceva decat sa-l iubesc,sa-i ofer tot,sa am grija cum vorbesc cu el ca sa nu se supere,in schimb el nu mi-a oferit nimic,sau mai bine zis,mi-a oferit suferinta,m-a inselat de nenumarate ori cu aceeasi fata,si cu alte fete cu care nu se cunostea dar se ducea sa le cunoasca.
nu stiu exact daca el m-a iubit vreodata sau macar daca a tinut la mine, chiar ma doare cand ma gandesc ca am stat langa el 2 ani de zile si i-am acceptat tot,niciodata nu i-am reprosat nimic,iar atunci cand o faceam tot eu eram aia care a gresit si din cauza mea se intamplau toate.
cand iesam in public amandoi nici macar nu ma tinea de mana,ii vedeam pe toti cum se tineau de mana,se tineau in brate,se sarutau.mi-as fi dorit sa fiu si eu tinuta de mana,sa fiu tinuta in brate,sa fiu sarutata,dar nu se intampla asta,zicea ca nu avem cum sa ne sarutam in public,nu mi-as fi dorit nu stiu ce sarut pasional sa se uite toti la noi,nu sunt genul care sa ma sarut in public asa cum o fac in intimitate,dar macar un pupic,o simpla atingere a buzelor tot ar fi putut sa faca,dar nu.
cand mergeam in club nici macar nu statea langa mine,nu dansa cu mine,cine ne vedea si nu ne cunostea chiar nu isi dadea seama ca noi suntem impreuna.
prin aprilie am vorbit cu un baiat la telefon care m-a sunat cu numar privat,am vorbit cateva saptamani cu el,dar am vorbit doar ca amcii,am vorbit mai mult cu el pentru ca simteam nevoia sa vorbesc cu cineva,sa-i spun tot ce am pe suflet,tot ce ma deranjeaza,simteam nevoia sa vorbesc cu o persoana necunoscuta,care sa nu imi stie familia, pentru a fi sigura ca tot ce ii spun va fi in siguranta si nu va afla nimeni despre ce vorbesc eu cu acea persoana.gresala mea a fost ca i-am spus totul prietenului meu,el i-a spus lu' sorusa,sorusa i-a spus lu' micasa,taicasau si tot eu am cazut rau.
acum imi zice ca nu il mai lasa taicasau sa stea cu mine ca nu sunt fata serioasa,dar el este baiat serios? sau pentru ca este baiat are tot dreptul sa insele si sa se intalneasca cu alte fete?
simt nevoia sa fiu iubita,sa fiu tinuta in brate,sa ma sarute cineva,sa imi vorbeasca frumos,sa ma intrebe daca sunt bine, sa imi acorde atentie.
sper ca ati avut rabdare sa cititi tot :)
as vrea sa va dati cu parerea despre toata poveste mea si daca doriti sa imi dati si sfaturi despre ce ar trebui sa fac in viitor as fi foarte incantata :-*
incearca, pana sa ma injuri, sa intelegi ceea ce doresc sa-ti spun. nu stiu ce inseamna pentru tine "tot", dar daca tu, la 17 ani, i-ai oferit lui totul, ce motiv ar mai avea el sa ramna cu tine? intotdeauna, o fata trebuie sa stie sa-si mai pastreze din ceea ce are de oferit.
Situatii in care am trait aceste emotii:  

-Bucuria: Sarbatorirea zilei de nastere, obtinerea unui premiu, primirea unui cadou, lauda din partea cuiva asupra performantelor mele, afectiunea primita din partea cuiva drag etc.


-Tristetea: sentimentul de singuratate (atunci cand simti ca nu ai niciun prieten aproape), lipsa suportului familial, esecuri in plan scolar, moartea unui animal drag, dorul de familie si imposibilitatea de a fi langa ea (ex: copiii care au parintii plecati in strainatate), cand o persoana primeste doar critica din partea celorlalti etc.


-Teama: cand risti sa fii atacat de un animal salbatic sau de oameni inarmati, cand ai o anumita fobie, teama de esec etc.


-Furia: cand exista o nedreptate, cand nu ti s-a indeplinit ce ti-ai dorit, cand ai facut o greseala care iti va schimba viata ta sau a celorlalti


-dezgustul: Exemplu de situatie: Cand nu exista egalitate intre drepturile oamenilor. Acum cativa ani am stat la rand pentru a-mi face un abonament. Eram foarte multi oameni care asteptam nerabdatori sa ne facem abonamentele pentru autobuz. Fara niciun fel de rusine, un baiat sfideaza tot randul si se baga in fata, iar casiera accepta sa ii faca abonamentul spre nemultumirea tuturor. In acel moment am avut aceasta emotie de dezgust fata de casiera si acel baiat.   

Alt exemplu: cand cineva este rasist priveste cu dezgust anumite minoritati  

*dezgustul se confunda cu dispretul, insa dezgustul este o emotie mult mai puternica  

* La celelalte poti da tu exemple de situatii din viata ta E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta. poate o fi vreo eroare de la ei,de sistem sau de la tine de la pc(net)...si eu mai fac pauze cate 2-3 zile maxim da reiau de unde am ramas,eu de cand am inceput nu am avut niciodata probleme,nici macar o mica eroare,is logat si pe laptop si telefon si vreau sa zic ca pe laptop chiar nu am mai intrat de foarte mult timp si tot am luato de unde am ramas........acum nu stiu ce altceva sa ti zic,poate sa le dai un mesaj lor(moderatorilor programului astuia,sa vezi ce sa intamplat)in rest iti doresc succes....bye buna ziua!suna interesanta propunerea d-voastra, lasati va rog un nr de tel, pt a va contacta,eu momentan nelocuind in romania. poate ca putini comunica pe calea eletronica (email) , ei preferand o conversatie telefonica. dar, cum spunea si razvan mai sus, seriozitatea lasa de dorit in romania (mai mult din partea cumparatorului).
sunt de vreo 9 ani in business-ul acesta (dezvoltator si agent de vanzari totodata)...si respectul l-am castigat prin seriozitate, pentru ca stiu sa apreciez clientul ( de la el ne vin banii), dar..un mare dar...unii clienti nu prea ne respecta pe noi, nerealizand faptul ca facem tot posibilul sa-l multumim...si depunem efort in construire sau investitii in dezvoltarea unor proiecte rezidentiale - terenuri. mi-as dori sa fim o tara civilizata...dar mai e mult pana departe.. cu respect buna ziua. am dezbatut aceeasi problema cu sotul timp de 2 ani. ne doream o casa, dar parca nu-mi venea sa vand nici apartamentul. ce am observat eu: mama are casa undeva la munte, iar pentru copii este o fericire sa aiba o curte numai a lor. am tinut-o pana la 4 ani acolo, dar cand am adus-o in bucuresti era un fel d tarzan. nu stia sa imparta o jucarie, sa se joace, sa socializeze.am prietena care avand fetita de o seama cu fetita mea cea mica, s-a mutat la casa, iar ei fiindu-i foarte greu sa mearga zilnic intr-un parc, fetita s-a inchis foarte mult in ea. am vazut ca nu sunt putini cei care au vile, vin cu biciclete, troinete etc, intr-un parc din bucuresti. dar acest lucru este destul de greu de facut in cazul in care conduce doar tata, sau exista o singura masina in familie. pe de alta parte la bloc esti cumva constrans, nu poti sa petreci un week-end cuprietenii la u gratar, copiii ot felul de jocuri etc, pentru ca nuiti permite nici spatiul si nici legile (in ce priveste gratarul). noi ne-am mai ghidat dupa ceva...daca sotul este plecat in delegatii, workshopuri, team-bildinguri etc, cat este de sigura zona. sunt multi factori de care trebuie a ti cont, dar acestia difera de la familie la familie. mai am o prietena care desi are bani de o casa, au amandoi masini, prefera apartamentul.pt ca acesta este stilul lor, mai lejeri. imi spunea ca nu-i trebuie bataie de cap in fiecare primavara cine face curat in curte, apoi intretinuta, dupa o iarna grea vezi daca au rezistat jgheaburile, daca nu a patit ceva burlanul etc. pe de alta parte, finii ostri si-au cuparat un teren in mogosoaia, si si-au facut o casuta micuta, din povesti, iar partea din fata a curtii este exclusiv pentru copii, iar in parta din spate au pus rosii, ardei, castraveti etc. sunt tare impiniti acolo si spun ca nu s-ar mai muta la bloc niciodata. dar ei avand un ajutor din partea bunicilor, ies mereu cu copilasii in parcul din apropiere. dar (si acesta este un mare dar), au mai pastrat apartamentul mamei lui in bucuresti. aveau pregatit planul b.asa ca puneti pe o hartie avantaje si dezavantaje, si in functie de cum stiti ca sunteti si cum v-ati plia pe situatie, alegeti...mult succes!!! buna ada, am aplicat si eu pentru acelasi post si am fost sunata azi de un individ pe nr de fix care pe langa faptul ca era balbait nu stia sa se exprime "profesional" sa spun asa, ceea ce imi da de inteles ca jobul e o mare pacaleala. imi spui te rog frumos la tine cum a fost, ai sustinut asa zisul "test"? Salut.Daca ai fi pus si nota zero as fi dat zero.Sau zero barat.Au furat de-au rupt si nu face nimeni o zi de puscarie(Doar Bombonel 2 ani din care va face doar 1 si il scot astia afara pe motiv de buna purtare sau ca nu suporta regimul de detentie sau pe caz de boala).pa in primul rand incepeti procedura cu avocatul dvs. daca o castigati, o faceti publica. dar important este sa cititi cu atentie ceea ce ati semnat. dracul se ascunde in detalii. si un comentariu mai personal: va felicit pentru ca doriti sa va protejati si nu stati sa va plangeti pentru “ce mi s-a intamplat si mie”. bravo! nu stiu exact! o secunda va rog, sa pocnesc din degete si sa va spun! daca nu, putem apela la un magician indian, care va dansa dansul imaginar al evaluarii (similar cu dansul ploii) si el va veni cu raspunsul la intrebarea dvs. de ce nu deveniti mai serios? este vorba despre banii dvs. , despre viitorul dvs. dvs. chiar va asteptati sa primiti un raspuns adecvat online? daca da, atunci mult noroc si cumparati destule servetele pentru a plange dupa aceea!