Cum ati aprecia existenta sufletului, in cadrul dualismului creier-minte?
"Cuget, deci exist!", spunea acum ceva timp Renes Descartes.  

  

Asta ma face sa ma intreb cum am putea deslusii,  

clasicul dualism creier-minte.Psihiatrii si psihologii trateaza problemele mintii, in timp ce neurologii sunt direct implicati in destainuirea fiziologiei cerebrale.Realizam ca mintea este un proces generat de creier, doar ca multi tind sa introduca  si conditia sufletului, ca o necunoscuta in ecuatia de fata.Ar putea neurostiinta, sa ne ofere un cadru de investigare a acestei ratiuni transcendentale?    

  

Am putea atesta existenta si operativitatea sufletului? Sa fie acestea doar apanajele religiei si providentei?
Salut !



  



 Intai de toate, de acord cu Adi, trebuie definiti termenii - de pilda eu inteleg *minte=cerebel*, *ratiune = procesele decizionale ale cerebelului*, *"suflet" = subrutina componenta a ratiunii care guverneaza interactiunile cu alte fiinte*.



  



 Eu unul, nu vad niciun mister, ceea ce numesc indeobste oamenii "suflet" este un proces cerebral cu rol in special social - dezvoltat evolutionist tocmai pentru ca s-a dovedit un avantaj pentru noi, ca specie sociala. Deci, prin prisma intrebarii tale, cred ca rolul decisiv o sa-l aiba neurologii, stabilind mecanismele aparitiei "sufletului" si ariile cerebrale implicate.



  



 - Daca stam putin sa analizam, "sufletul", ca pozitionare fata de celelalte fiinte, are la baza tot una din cele 3 legi ale Viului - AUTOPREZERVAREA - si iti dau niste exemple proverbiale: *"De ce sa planga mama mea cand poate sa planga mama ta"; "Frate-frate, dar branza-i pe bani"*, etc. Adica, sunt sufletist, altruist, dar numai pana cand imi sunt afectate interesele proprii !



  



 - Doi la mana: cel mai "sufletist" esti cu copiii tai, apoi cu membrii familiei tale, apoi ai comunitatii, etc. Transpare aici a doua lege a Viului - AUTOREPRODUCEREA, si de cele mai multe ori esti atat de "sufletist" incat te sacrifici pentru generatia urmatoare - dupa cum se vede si legile Viului au o ierarhie, intocmai cu legile asimoviene ale robotilor.



  



 Inca un exemplu: cainii sunt draguti si ii iubim (probabil mostenire ancestrala a relatiei reciproc avantajoase om-caine), DAR numai pana cand imi musca copilul ! Atunci, iau parul si-i ucid  "ca un om fara suflet" !



  



 - Ca "sufletul" nu este decat o rutina cerebrala ca si multe altele (am citit recent depre rutina care defineste Eu-ul, foarte interesant !) o dovedesc si cazurile unor persoane cu accidente cerebrale masive - se intampla ca dupa o refacere dificila sa ramana sechele neasteptate - atunci se spune ca "si-a pierdut sufletul", fiind "alt om" ! Pai da, pentru ca s-a defectat "hardware-ul" care sustine procesul cerebral numit suflet !



  



 - Inca ceva: oamenii isi pun frecvent intrebarea daca **Masinile o sa aiba vreodata suflet** - multi fiind convinsi ca nu. Pai cred ca astia din urma au dreptate, dar nu din cauza pe care o preconizeaza ei: nu avem nevoie de Masini cu suflet, este contraproductiv. Dar daca se va urmari asta, in scop experimental, DA o Masina va putea avea suflet, adica un anumit comportament dictat de o ordine a prioritatilor - asa cum are Viul. Asta in prima etapa, cine stie cum ar putea sa evolueze si Masinile .. functie de prioritatile care le anima.



  



 In fine, despre **relatia cu religia**: ziceam ca rutina numita "suflet" ne traseaza un anumit comportament social. Intersectia cu Religia apare pentru ca aceasta doreste  SA SCHIMBE/INFLUENTEZE acest comportament social prin anumite metode (psihologice). Evident este ca Religia are un aliat puternic in insusi instinctul de conservare al Omului (autoprezervarea de care ziceam) confruntat cu iminenta disparitiei - dovada ca bisericile sunt pline de batrani, tinerii fiind o exceptie.
cea mai buna solutie este de a-i ignora si a-i lasa in pace :). nu te poti lupta cu inconstienta cum nu te poti lupta cu intunericul. simpla observare a felulului cum se deruleaza totul si a spatiului interior pentru a fi pe faza cand apare reactia la situatiile exterioare, este suficienta. 
daca simti nevoia sa spui ceva sa oferi ajutor e ok, daca simti nevoia sa critici nu e in regula.

ignoranta poate deveni critica si cel ignorant involueaza in prost. asemenea prostului caruia ii arati biblia unde zice sa nu te inchini la nici un chip facut nici vreo asemanare celor facute in ceruri, dar el se inchina la icoane, sau asemenea prostului care crede ca exista doar ceea ce se percepe cu cele 5 simturi.

nu poti forta o pisica sa ii placa apa. la fel e cu ei, nu ii poti forta sa se trezeasca. oamenii trebuie sa sufere foarte mult pentru a putea sa isi indrepte cugetul catre dumnezeu. iar contrazicerile astea este exact ce au nevoie. pentru ca, contrazicerile degenereaza in conflicte. a produce conflict in spatiul tau interior e similar cu a-ti polua psihicul. producand un stres continuu asupra organismului tau care raspunde la ganduri, incep sa cedeze anumite organe : un rinichi, un ficat, o inima, niste neuroni. apare boala si stim ca majoritatea oamenilor pe timp de boala devin mai umili si incep sa gandeasca la dumnezeu.

 ei au nevoie de suferinta. multa suferinta! tamplaruanisoara, aveti dreptate. o componenta fundamentala in vindecarea si echilibrarea fizica si psihica, este gandirea pozitiva. dar e important ca aceasta sa fie conectata la realitate, sa fie adecvata si generatoare de emotii si stare de bine. acest mod de a privi viata se "antreneaza" cu hotarare si consecventa, propunandu-ne permanent sa gandim in perspectiva in termeni favorabili si sa cautam solutii pertinente pentru situatii concrete. numai bine! am citit biblia de 4 ori pana acum si nu am gasit nimic asemanator cu ce spui tu, cum ca ar ramane in casa cateva zile. ba mai mult, informandu-ma pe tema asta am aflat ca herodot, a spus despre egipteni că au fost „primii care au susținut ideea nemuririi sufletului". Și babilonienii, alt popor antic, au adoptat cu această idee. În 332 î.e.n., când alexandru cel mare a cucerit orientul mijlociu, această învățătură fusese deja promovată de filozofii greci. În scurt timp, ea s-a răspândit în tot imperiul grec. mai apoi, in secolul i e.n., două secte iudaice importante, esenienii și fariseii, promovau ideea că sufletul supraviețuiește morții corpului. În the jewish encyclopedia se spune: „credința în nemurirea sufletului a apărut la evrei în urma contactului cu gândirea greacă, în special cu filozofia lui platon". Și istoricul evreu josephus a susținut că această învățătură nu se bazează pe sfintele scripturi, ci își are rădăcinile în „credința fiilor greciei", pe care el a considerat-o doar o colecție de mituri și legende. pe măsură ce cultura elenă a continuat să se extindă, așa-zișii creștini au adoptat și această învățătură păgână. istoricul jona lendering a spus: „teoria lui platon, potrivit căreia sufletele se aflau cândva într-un loc mai bun, iar acum trăiesc într-o lume decăzută, a favorizat împletirea filozofiei platonice cu doctrina creștină". astfel, învățătura păgână a nemuririi sufletului a fost asimilată de biserica „creștină" și a devenit un element fundamental al învățăturilor acesteia. aproape toate religiile, antice sau moderne, susţin că, într-un fel sau altul, omul continuă să trăiască după moarte, păstrându-şi capacitatea de a vedea, de a auzi şi de a gândi. cu toate astea atât simţurile, cât şi gândurile noastre depind de activitatea creierului. la moarte, creierul încetează să funcţioneze. amintirile, sentimentele şi simţurile nu continuă să existe în mod misterios, separat de creier, ci dispar după moartea creierului. iar in legatura cu "sufletul" este o dieferenta mica si foarte inportanta intre sufletul si spiritul unei persoene decedate, in psalmul 46:6 se spune „spiritul lui iese, el se întoarce în pământ şi în aceeaşi zi îi pier şi gândurile". (termenul ebraic tradus aici prin „spirit" este rúach. unii traducători l-au redat prin „suflare". când rúach, sau forţa de viaţă, părăseşte corpul, gândurile persoanei respective pier; ele nu mai există în altă parte.). asta legat de spirit, sufletul in schimb, provinde din ebraicul néfeș poate fi tradus în mod literal prin „care respiră", adică „o creatură care respiră", fie om, fie animal. termenul neșamáh se utilizează cu sensul de „ființă [sau creatură] care respiră", fiind astfel folosit ca sinonim pentru néfeș. când un om moare, „el se întoarce în pământ şi în aceeaşi zi îi pier şi gândurile" (psalmul 146:4). un suflet mort se află într-o stare de inactivitate şi, de aceea, folosind un limbaj metaforic, scripturile spun că morţii „dorm". asadar, intrucat nicăieri în biblie nu se spune că sufletul ar trăi după ce omul moare, nu avem motive să ne fie frică de cei decedati. mulţi sunt hărţuiţi de aşa-numite suflete, sau spirite, ale morţilor. ei sunt convinşi că sunt hărţuiţi de sufletele rudelor sau ale altor persoane decedate care nu şi-au găsit odihna. Însă biblia arată cu claritate că lucrurile nu stau aşa. În spatele acestor atacuri se află forţe spirituale invizibile, demonii mai exact, cărora le face plăcere să-i hărţuiască pe oameni şi să-i înspăimânte. inchei in aceeasi nota, poti sta linistita:) nu forma a facut civilizatia umana asa cum o cunoastem astazi, ci doua lucruri:
- constiinta reflexiva, inexistenta la alte forme de viata de pe terra;
- degetul opozabil, care face mana capabila sa construiasca unelte, sa le manevreze si sa scrie, scrisul fiind unica modalitate prin care cunostintele si experientele se acumuleaza de la o generatie la alta, altfel acestea s-ar pierde si societatea ar stagna.
poti sa ai forme de viata oricat de inteligente, ca in exemplul userului cu albinele si furnicile, fara cele doua puncte de mai sus, acestea formeaza societati care stagneaza, nu civilizatii. 
acelasi mod de viata l-au avut si acum 400 de milioane de ani, acelasi il vor avea si peste 1 miliard de ani.
in schimb, poti avea fiinte de orice forma, cu un creier capabil de reprezentari verbale, actionale, iconice, simbolice, structurale, si cu un brat care se termina cu 3-5-8, etc degete, dintre care unul sa fie opozabil, si acesta poate executa instructiunile cu aceasta constiinta reflexiva si cu capacitatile de reprezentare de mai sus.
nu ma intreba de ce doar omul are acest tip de constiinta, nu si alte fiinte, ca nu se stie. rau, daca asa gindesti. daca pomul (de exemplu) infloreste la fiecare 12 luni, este pentru repetarea bucuriei noastre. sa nu uitam sa ne bucuram. ma bucur si de ochii frumosi ai unui copil.
imi pare rau sa-ti spun, dar sufletul tau este bolnav. nu stiu cu cine sa-ti recomand sa vorbesti despre asta. psihologii, mai rau te fac sa te simti vinovat. in preoti, nu cred eu. totusi, unii din ei fac adevarate minuni cu sufletul omului. popa de cartier nu e calificat pentru asa ceva. un calugar eventual. dar cei mai buni sint prietenii de virsta ta cu vointa ta de a te trezi din letargia in care ai cazut. iesi cu ei de cite ori poti, chiar si in locuri stupide. usor-usor, iti vei reveni. sper, dar mai ales iti doresc! pentru ca altfel, te vei izola de lume si nu vei realiza nimic in viata, cu toate studiile si diplomele pe care le vei obtine. poate ca oamenii pot fi rai sau barfitori uneori, insa nu toti gandesc astfel. nu toti judeca dupa aparente, nu toti cauta motiv sa-i neglijeze pe ceilalti. sunt sigura ca mare majoritate din persoanele cu care nu interactionezi nu au nicio parere despre tine si chiar daca ar avea una, n-ar trebui sa le acorzi atentie. pentru ca acele persoane nu cunosc un sfert din ceea ce esti tu cu adevarat. 
faptul ca esti anxios, nu reprezinta ceva ce ar trebui sa te faca sa te urasti sau sa-ti scada stima de sine. e normal sa avem frici, sa ne temem de viitor si de singuratate, dar asta nu inseamna ca trebuie sa ne lasam controlati de sentimente negative. imagineaza-ti ca esti prins intr-un cocon si trebuie cumva sa iesi din el, insa toate negativitatile nu fac decat sa-l intareasca, iar pana nu te lepezi de tot ce e rau, nu poti scapa. si nu, nu e deloc ciudat sa fii trist. nu e gresit sa iti doresti atentia oamenilor. 
ridica-te. scutura-te de tot praful care te acopera si lupta. lupta si iar lupta, caci numai asa poti obtine ceea ce vrei cu adevarat si sa nu cumva sa crezi ca nu poti. esti puternic. existi, deci esti puternic. daca nu stii incotro s-o iei, fa-ti o cale, gaseste un motiv pentru care sa zambesti in fiecare dimineata. acest motiv poate fi chiar o pasiune. fa sport, daca asta iti place. joaca-te pe calculator, deseneaza, scrie, canta, fa orice iti trece prin cap. 
creierul e cel care declanseaza depresia si tot el e cel care o poate alunga, asa ca alimenteaza-l cu lucruri si ganduri frumoase. ai incredere in tine, vei reusi intr-o zi! sa ofere interpretari noi, sa ne zdruncine din temelii sistemul de credinte.
ori sa fie reconfortante, pentru a ne intari convingeri avantajoase noua, in scopul cresterii stimei de sine, ori pur si simplu a sperantei. 
in ambele cazuri, cartile trebuie sa spuna o poveste, o experienta de viata din care sa extragem invataturi astfel incat sa nu mai fie nevoie sa gresim pentru a invata. nici nici.
la trecerea de la starea de veghe la cea de somn
 creierul trece pe alte modalități de prelucrare a informației și
provoacă.
- o paralizie temporară a mușchilor.
- senzații ce nu corespund realității - o prezență umană sau de altă natură lângă dta.
visele premonitorii sunt modalități de informare a creierului în timp ce omul doarme.
fiind decuplat de la milioanele de senzații și informații din timpul zilei, creierul poate simți dacă este cuplat, biocâmpul altor persoane de exemplu al bunicului.
creierul lui era în stare de alertă și de avarie înainte ca el să moară. creierul tău a perceput această informație, a procesat-o și a transformat-o într-un vis. 
la fel și cu alte stări înainte să se întâmple.
toți avem această capacitate. dar tot așa cum unii au nasul ( sau urechile, ca să nu mai amintim aici și de alte organe și podoabe) mai lung și alții mai scurt, dta care ești mai sensibilă le simți.
asta este tot. 
nici un dar, nici o boală sau meteahnă, sănătate pură. ba are legatura, foarte mare legatura. eu nu stiu ca diavolul sa fie cum zici tu, stiu ca nimeni nu stie cum arata pentru ca e atat de urat ca mori de spaima cand il vezi, dar exista imagini cu el asa cum si l-au imaginat unii, asa ca daca as visa, sau as avea halucinatii, l-as vedea cum cred ca e, sau cum stiu, de la altii ca e. totul e de la creier, e vorba de informatii stocate, si apoi sa te intrebi de ce atunci, e ca si cum ai incerca sa iti explici de ce ai visat ceva; n-o sa afli niciodata. depresia și singurătatea sunt grele, dar sa știi ca nu doar tu te confrunți cu asta, cred ca jumătate din populația lumii se confrunta cu depresia. 
probabil înainte sa se fi "inventat" aceste termene, i se spunea simplu: tristețe cronică.
sincer sa fiu eu am scăpat de ea, știi cum? am stat o perioadă singur, evitam sa ies sa nu-știu-ce, și asta în special verile. reperul meu a fost un citat, o să-l redau din memorie:
"câinii sunt inteligenti. pentru ca când au o rana se ascund, își ling rănile, și nu ies în lume decât când se vad complet vindecați." 

asa am făcut. am stat in starea aia pana m-am descarcat. m-am rugat sa fiu vindecat. Și apoi încet-încet am realizat ca pierd mult dacă rămân în starea aia. am redevinit copil. ma bucur mai mult de lucrurile mici.

eu susțin ca nici o găleată de medicamente nu te poate scăpa din ghearele depresiei dacă tu nu decizi sa te arunci din aceste fioroase gheare. 
jumătate de medicament este sa vrei. jumătate este sa faci ceea ce-ți aduce împlinirea sufleteasca.