am o problema serioasa deci daca nu puteti da un raspuns serios va rog sa va abtineti.
cam de un an parintii mei ma duc la meditatie la matematica si la engleza de 2 ori pe saptamana, dupa 6 luni din...? (mai mult)
am o problema serioasa deci daca nu puteti da un raspuns serios va rog sa va abtineti.
cam de un an parintii mei ma duc la meditatie la matematica si la engleza de 2 ori pe saptamana, dupa 6 luni din cauza stresului am facut dermatita si de curand anxietate. nu ma mai pot concentra deloc si acum am aflat ca o sa ma duca si la romana si doar cand ma gandesc ca nu o sa mai am nici o zi libera pentru ca in weekend o sa stau sa fac tot teme. maica-mea ii si mai spune profesoarei sa-mi dea teme duble sa nu cumva sa am prea mult timp liber, dar eu in realitate sunt terminata psihic din cauza stresului. si daca ar fi sa merg la psiholog mi-ar fi rusine sa spun toate astea si evident ca nu m-ar crede daca i-as spune ca am dermatita din cauza stresului si anxietate. pe langa asta am un somn agitat si daca dorm e egal cu 0 + ca adorm foarte greu stau si cate o ora sa adorm. nici cu prietena mea nu m-a mai lasa sa ma vad cu ea, de ce? nu vrea sa-mi spuna, poate o sa imi spuneti sa vorbesc cu prietena mea despre asta, dar degeaba, ea nu ar intelege deoarece nu are niste parinti atat de obsedati. eu faceam si inot dar de cand cu matematica nu m-a mai dus ca nu o sa mai am timp si imi doream mult sa fac inot de performanta dar de unde? m-am si ingrasat si timp de slabit nu am. nici la ce liceu nu stiu unde vreau sa ma duc sau la ce profil nu am avut timp sa imi descopar pasiunile etc. simt ca intr-o zi o sa cad din picioare si poate atunci vor intelege cat rau imi fac. eu nici nu las sa se vada ca sufar deoarece toti vor rade de mine asa ca prefer sa stau in lumea mea. de cand am anxietate eu cel putin nu imi mai vad rostul in viata toata ziua stau si ma gandesc ce o sa vreau sa fac in continuare dar nu apuc ca incep sa plang cand ma gandesc cate lucruri o sa am de facut. pe mine nu ma intreaba ce imi doresc, cum ma simt etc. mereu aud ''invata, invata, invata, invata'' si doar cand aud incepe sa ma doara capul. sunt foarte sensibila de fel si aici am scris cam tot ce am pe suflet si as vrea sa nu radeti de mine. orice sfat pe care mi-l dati il voi aprecia. cum as putea sa scap de anxietate fara psiholog pentru ca nu o sa ma duca cu siguranta?
salut, păi in primul rănd ar trebui să le spui si părinților tăi ce si scris aici. păna la urma îti distrug viata cu sau fara buna ştintă. păna la urma trebuie să te înteleagă că ai şi tu pasiunile şi visele şi ca nu trebuie să te oblige să înveti 24/24. că nu esti robot esti un copil. pregătire la romăna, serios? la romăna faci pregatire dacă esti bătut în cap mai ales în clasa a 8-a daca faci testela romăna din culegere iei făra nici cea mai mică problema 7-8. Şi cine să rada de tine parinti tăi... spune-le cu curaj ce ai scris aici şi daca sunt niste oameni rationali o să înțelega. sa ai păna la urma o viata normala.
nu stiu exact! o secunda va rog, sa pocnesc din degete si sa va spun! daca nu, putem apela la un magician indian, care va dansa dansul imaginar al evaluarii (similar cu dansul ploii) si el va veni cu raspunsul la intrebarea dvs. de ce nu deveniti mai serios? este vorba despre banii dvs. , despre viitorul dvs. dvs. chiar va asteptati sa primiti un raspuns adecvat online? daca da, atunci mult noroc si cumparati destule servetele pentru a plange dupa aceea! poate o fi vreo eroare de la ei,de sistem sau de la tine de la pc(net)...si eu mai fac pauze cate 2-3 zile maxim da reiau de unde am ramas,eu de cand am inceput nu am avut niciodata probleme,nici macar o mica eroare,is logat si pe laptop si telefon si vreau sa zic ca pe laptop chiar nu am mai intrat de foarte mult timp si tot am luato de unde am ramas........acum nu stiu ce altceva sa ti zic,poate sa le dai un mesaj lor(moderatorilor programului astuia,sa vezi ce sa intamplat)in rest iti doresc succes....bye poate ca putini comunica pe calea eletronica (email) , ei preferand o conversatie telefonica. dar, cum spunea si razvan mai sus, seriozitatea lasa de dorit in romania (mai mult din partea cumparatorului).
sunt de vreo 9 ani in business-ul acesta (dezvoltator si agent de vanzari totodata)...si respectul l-am castigat prin seriozitate, pentru ca stiu sa apreciez clientul ( de la el ne vin banii), dar..un mare dar...unii clienti nu prea ne respecta pe noi, nerealizand faptul ca facem tot posibilul sa-l multumim...si depunem efort in construire sau investitii in dezvoltarea unor proiecte rezidentiale - terenuri. mi-as dori sa fim o tara civilizata...dar mai e mult pana departe.. cu respect Situatii in care am trait aceste emotii:  

-Bucuria: Sarbatorirea zilei de nastere, obtinerea unui premiu, primirea unui cadou, lauda din partea cuiva asupra performantelor mele, afectiunea primita din partea cuiva drag etc.


-Tristetea: sentimentul de singuratate (atunci cand simti ca nu ai niciun prieten aproape), lipsa suportului familial, esecuri in plan scolar, moartea unui animal drag, dorul de familie si imposibilitatea de a fi langa ea (ex: copiii care au parintii plecati in strainatate), cand o persoana primeste doar critica din partea celorlalti etc.


-Teama: cand risti sa fii atacat de un animal salbatic sau de oameni inarmati, cand ai o anumita fobie, teama de esec etc.


-Furia: cand exista o nedreptate, cand nu ti s-a indeplinit ce ti-ai dorit, cand ai facut o greseala care iti va schimba viata ta sau a celorlalti


-dezgustul: Exemplu de situatie: Cand nu exista egalitate intre drepturile oamenilor. Acum cativa ani am stat la rand pentru a-mi face un abonament. Eram foarte multi oameni care asteptam nerabdatori sa ne facem abonamentele pentru autobuz. Fara niciun fel de rusine, un baiat sfideaza tot randul si se baga in fata, iar casiera accepta sa ii faca abonamentul spre nemultumirea tuturor. In acel moment am avut aceasta emotie de dezgust fata de casiera si acel baiat.   

Alt exemplu: cand cineva este rasist priveste cu dezgust anumite minoritati  

*dezgustul se confunda cu dispretul, insa dezgustul este o emotie mult mai puternica  

* La celelalte poti da tu exemple de situatii din viata ta buna ziua. am dezbatut aceeasi problema cu sotul timp de 2 ani. ne doream o casa, dar parca nu-mi venea sa vand nici apartamentul. ce am observat eu: mama are casa undeva la munte, iar pentru copii este o fericire sa aiba o curte numai a lor. am tinut-o pana la 4 ani acolo, dar cand am adus-o in bucuresti era un fel d tarzan. nu stia sa imparta o jucarie, sa se joace, sa socializeze.am prietena care avand fetita de o seama cu fetita mea cea mica, s-a mutat la casa, iar ei fiindu-i foarte greu sa mearga zilnic intr-un parc, fetita s-a inchis foarte mult in ea. am vazut ca nu sunt putini cei care au vile, vin cu biciclete, troinete etc, intr-un parc din bucuresti. dar acest lucru este destul de greu de facut in cazul in care conduce doar tata, sau exista o singura masina in familie. pe de alta parte la bloc esti cumva constrans, nu poti sa petreci un week-end cuprietenii la u gratar, copiii ot felul de jocuri etc, pentru ca nuiti permite nici spatiul si nici legile (in ce priveste gratarul). noi ne-am mai ghidat dupa ceva...daca sotul este plecat in delegatii, workshopuri, team-bildinguri etc, cat este de sigura zona. sunt multi factori de care trebuie a ti cont, dar acestia difera de la familie la familie. mai am o prietena care desi are bani de o casa, au amandoi masini, prefera apartamentul.pt ca acesta este stilul lor, mai lejeri. imi spunea ca nu-i trebuie bataie de cap in fiecare primavara cine face curat in curte, apoi intretinuta, dupa o iarna grea vezi daca au rezistat jgheaburile, daca nu a patit ceva burlanul etc. pe de alta parte, finii ostri si-au cuparat un teren in mogosoaia, si si-au facut o casuta micuta, din povesti, iar partea din fata a curtii este exclusiv pentru copii, iar in parta din spate au pus rosii, ardei, castraveti etc. sunt tare impiniti acolo si spun ca nu s-ar mai muta la bloc niciodata. dar ei avand un ajutor din partea bunicilor, ies mereu cu copilasii in parcul din apropiere. dar (si acesta este un mare dar), au mai pastrat apartamentul mamei lui in bucuresti. aveau pregatit planul b.asa ca puneti pe o hartie avantaje si dezavantaje, si in functie de cum stiti ca sunteti si cum v-ati plia pe situatie, alegeti...mult succes!!! ca agent imobiliar, iti pot oferi 2 raspunsuri:
1. trebuie sa admit ca poate fi si o problema de lacune de comunicare in randul nostru.
2. de foarte multe ori, raspundem la astfel de mail-uri cu promptitudine si detaliat fara a mai avea vreo urma de feedback dupa. nici nu vreau sa incep cu situatiile in care se stabilesc intalniri si apoi clientii nici macar nu mai raspund la telefon sau nu isi mai anunta absenta.
problema poate fi si in jumatatea noastra de teren, dar nici in zona clientilor nu stau altfel lucrurile. lipsa de seriozitate ne caracterizeaza, din pacate, ca popor. Eu si sper ca cursul de Romana pentru Engleza vine in 2015. Dar, eu sunt bine pentru acum, din cauza cursul de Engleza pentru vorbitorii de Romana inca este foarte bine pentru invata Romana. An Nou Fericit!


Cum este Romana mea? Imi pare rau nu folosesc accente. :-) Nici eu nu am reusit sa exersez doua zile si mi au trimis mesaj pe telefon sa le dau 50 de lei ca su nu-mi anuleze sutele de zile de exersare. Vor apare daca ai sa exerzezi in viitor. La un moment dat va trebui sa revii asupra unor lectii pentru consolidarea cunostintelor. Atunci vor aparea si alte combinatii si cuvintele care nu au aparut in prima faza. Succes! E ok si intrebarea ta, ca si aia cu experientele cele mai importante ale vietii. Practic raspunsurile sunt legate puternic, subiectivismul personal este si in acest caz legat de foarte multe aspecte ca atitudinea, sansa, principiile, valorile esentiale in care crezi, taria de caracter etc.  

  

Am vazut (pe Discovery parca) o poveste care m-a impresionat extraordinar si am sa v-o spun pe scurt, pentru ca mi se pare relevanta in a aprecia lungimea vietii. Era vorba despre un individ de vreo 50 si ceva de ani, care traia intr-o casa frumoasa, eleganta  impreuna cu sotia lui pe care o iubea enorm, genul ala de iubire in care cateva priviri spun ce altii nu reusesc sa-si spuna o viata intreaga, cu care avea 2 copii realizati, la casele lor, cu meserii bune si multumiti ei insisi de situatia lor, avea nepoti pe care-i iubea enorm si care-l iubeau foarte mult.. o familie ideala as spune! Dupa un consult de rutina, a fost dignosticat cu cancer in stare inca abordabila medicaliceste, insa presupunea tratamentul de kimoterapie, cu sanse relativ reduse, insa celebru deja prin suferintele ce le provoaca atat celor ce se supun acestuia, dar si familiei care trebuie sa suporte sa vada cum un om drag se chinuie ingrozitor. Ce m-a impresionat a fost atitudinea acelui OM cu adevarat implinit pe toate planurile: a spus clar NU! Nu vrea sa faca acel tratament!  

  

Mi-a trebuit luni de zile sa-mi revin dupa acel documentar, am realizat brusc ca il inteleg perfect pe acel om, ca a facut o alegere extraordinar de curajoasa si de plina de umanism de fapt. Nu se sinucidea, sansele de a fi doborat erau mai mari decat sa ramana viu, iar asta ar fi fost oricum intr-o stare de semi-leguma.... aia NU ERA VIATA pentru el... Ce m-a mai impresionat a fost si altceva, un lucru care de fapt tinea si de calitatea omului care era bolnavul: familia, sotia, copiii (nepoti nu au fost scosi in evidenta) au inteles fara nici macar o explicatie suplimentara decizia socanta a sotului si tatalui ce-l intruchipau pe acel barbat, impacat cu situatia reala, intelegand ca efortul ce-l presupunea acel tratament ar fi "schilodit" intreaga familie, ar fi negativ afectat mental pe termen lung pe toti membrii ei. Viata pe care a avut-o i-a oferit atat de multe si atat de frumoase incat pur si simplu acel om era multumit, implinit, satisfacut. Cati dintre noi nu ne dorim sa avem ce are acel om??.. Cati avem asa ceva?? Eu cred ca destul de putini, ne vom considera niste oameni norocosi sa putem sa traim o viata atat de plina si de multumitoare ca a lui.  

  

Asadar, nu lungimea conteaza intotdeauna, ci calitatea si realizarile izbutite in acea perioada. Sigur ca cu cat e mai lunga, sansele de a creste calitatea vietii, de a avea realizari mai multe si mai importante, cresc si ele, dar perioada in sine nu este ceva ce poti determina exact, depinde de prea multe necunoscute, nu este neaparat relevanta.