skriftstørrelse i mit tdc på tv (ikke officielt løst)
 
vi har ikke et 60-tommers tv derhjemme, det er nok snarere 35-40 eller så. dette inkluderer, at det er meget, meget svært overhovedet at læse teksten fra eksempelvis nyhederne, men også i de andre apps gører dette sig gældende.
 
skriftstørrelsen ser jeg gerne forstørret. jeg personligt har ikke noget mod at skulle trykke ned på fjernbetjeningen 10 gange i stedet for 3 (i dette tifælde) - bare jeg kan se, hvad der står. 
jeg bruger ikke det dyrt udviklede mit tdc af disse grunde:
 
1) det er super langsomt, men det burde der kunne gøres noget ved, eksempelvis at cache en del af indholdet på harddisken i tv-boksen, i stedet for hver gang at skulle hente alt påny.
 
2) skriftstørrelsen
 
 
er jeg den eneste med disse problemer?
heinrichp - jeg er fulstændig enig med dig, teksten er micro og det er dræbende langsomt.

mvh

kim
Hej, 

Jeg er ked af at høre, at du har det så hårdt med din krop, og jeg ved at det kan være virkelig svært, hvis man føler, at ens krop ikke passer ind med det, man synes den burde. 

Jeg kan godt forstå, at det er hårdt at være høj af sin alder, og det er en udfordring jeg selv og andre jeg kender også har været igennem. Problemet er ofte, at hvis man når en vis højde i en ung alder, så er det, fordi man udvikler sig hurtigere end sine jævnaldrende. Og dette er især ofte tilfældet for piger i din alder. Drengene halter tit bagefter på flere udviklingsmæssige områder, og derfor ser man tit i de tidlige teenageår, at pigerne ser mere modne ud end drengene, fordi de ofte er højere. Det betyder dog absolut ikke, at det vil være sådan for evigt. Du er blot nået et videre stadie i din udvikling hurtigere end dem omkring dig, men i løbet af de næste par år vil de fleste af dine klassekammerater også vokse sig højere (og ligeledes få større fødder). Jeg oplevede selv, at jeg var den højeste i min klasse i flere år i folkeskolen, men da jeg nåede til 8.-9. klasse og på gymnasiet og videre, så endte jeg blot med at være på højde med mange af de andre. Og jeg mødte piger, der endda var højere end mig. 

Selvom det kan føles underligt eller træls at være en af de høje, også når man bliver ældre, så er der dog utallige fordele ved det, som både jeg selv og andre jeg kender er vilde med. Man har altid bedre udsyn til koncerter og shows, folk går ikke rundt og bliver ved med at tro, at man er 12 år gammel, selvom man egentlig er fyldt 18, og man slipper for at søge mod højhælede sko for ikke at være for lille, hvilket er en kæmpe fordel, da sådanne sko kan være skadelige, især for anklerne, knæene og endda ryggen. 

Uanset hvad, så er det en meget almindelig ting at føle sig utilfreds med sin krop i din alder, og det er oftest et biprodukt af, at kroppen drastisk er ved at udvikle sig, og man ikke længere synes, man kan genkende den. Den er i fuld sving med, og i dit tilfælde gået hurtigere frem mod, at blive en voksen kvindes krop. Jeg forsikrer dig dog om, at de fleste af dine klassekammerater og andre på din alder også mærker usikkerheder omkring deres kroppe. Du er på ingen måder alene om det.  
Noget af det bedste du, og alle andre, kan gøre her er at huske stadig at elske jer selv og jeres kroppe, selvom det måske kan føles svært. Og selvom det måske lyder totalt skørt, så vil det med tiden kunne hjælpe dig, hvis du f.eks. om aftenen, når du ligger i din seng, siger til dig selv "jeg elsker mig selv og min krop" igen og igen. På den måde vil du nemlig, især i disse år, hvor din krop kan skabe lidt udfordringer, give dig selv og din krop den omsorg og forståelse, som du fortjener. 

Jeg håber, at mit svar kan hjælpe en smule, og at du aldrig glemmer, hvor skøn og unik du er i den her verden, uanset din højde eller størrelse. Skriv endelig ind igen, hvis du får brug for det!

Med venlig hilsen,  
Marissa Hvis du ikke beskærer dine taksplanter, kan de blive over 1 meter brede. Men ved den rigtige beskæring kan du holde din takshæk meget smal. 30-50 cm bredt er ikke noget problem. **Nej**; du *kaster ikke* resultatet, da:


* Det er unødvendigt, da `void *` automatisk og sikkert promoveres til enhver anden pointertype i dette tilfælde.
* Det tilføjer rod i koden, casts er ikke særlig lette at læse (især hvis pointertypen er lang).
* Det får dig til at gentage dig selv, hvilket generelt er dårligt.
* Det kan skjule en fejl, hvis du har glemt at inkludere `<stdlib.h>`. Dette kan forårsage nedbrud (eller, endnu værre, *ikke* forårsage et nedbrud før langt senere i en helt anden del af koden). Tænk på hvad der sker hvis pointere og integers har forskellig størrelse; så skjuler du en advarsel ved at caster og kan miste bits af din returnerede adresse. Bemærk: fra og med C99 er implicitte funktioner forsvundet fra C, og dette punkt er ikke længere relevant, da der ikke længere er nogen automatisk antagelse om, at udeklarerede funktioner returnerer `int`.


Som en præcisering skal du bemærke, at jeg sagde "du skal ikke caste", ikke "du *behøver* ikke at caste". Efter min mening er det en fejl at inkludere cast, selv hvis du har det rigtigt. Der er simpelthen ingen fordele ved at gøre det, men en masse potentielle risici, og at medtage gipsen indikerer, at du ikke kender til risiciene.


Bemærk også, som kommentatorer påpeger, at ovenstående taler om ren C, ikke C++. Jeg tror meget stærkt på C og C++ som separate sprog.


For yderligere at tilføje, at din kode unødigt gentager typeoplysningerne (`int`), hvilket kan forårsage fejl. Det er bedre at de-referere den pointer, der bruges til at gemme returværdien, for at "låse" de to sammen:



```
int *sieve = malloc(length * sizeof *sieve);
```

Dette flytter også `length` til forsiden for at øge synligheden, og dropper de overflødige parenteser med `sizeof`; de *er kun nødvendige* når argumentet er et typenavn. Mange mennesker synes ikke at vide (eller ignorerer) dette, hvilket gør deres kode mere omstændelig. Husk: `sizeof` er ikke en funktion! :)







Selvom det *kan* øge synligheden i nogle sjældne tilfælde at flytte `length` foran, bør man også være opmærksom på, at det i det generelle tilfælde bør være bedre at skrive udtrykket som:



```
int *sieve = malloc(sizeof *sieve * length);
```

Da det at holde `sizeof` først, i dette tilfælde, sikrer, at multiplikationen udføres med mindst `size_t` matematik.


Sammenlign: Sammenlign: `malloc(sizeof *sieve * length * width)` vs. `malloc(length * width * sizeof *sieve)` den anden kan overløbe `length * width` når `width` og `length` er mindre typer end `size_t`. Hey du!



 

Først og fremmest,
hvor er det godt og vigtigt, at du får skrevet dit brev herind og dermed rakt
hånden ud efter noget hjælp. For du skal bestemt ikke gå alene med de tanker og
den følelse. 



 

Jeg kender selv til
den følelse af, at ens krop ikke er ligeså "rigtig" som personer
omkring en. Faktisk vil jeg vædde på, at de andre piger i din klasse også kan
få den følelse. Alle kan finde noget ved deres krop, som de gerne vil have
ændret. Men ligesom vores personligheder er unikke, så er det samme med vores
kroppe. Vi er født med et sæt gener, der er blandet helt vilkårligt og derfor
gør, at nogle er høje, nogle er lave. Nogle er tykke, mens andre ikke kan tage
på uanset hvor meget de prøver. Nogle har tykt hår, andre har tyndt. Nogle er
født fleksible, mens andre er stive som et bræt. Derudover så udvikler vores
kroppe sig også gennem tiden og former sig efter ens liv. 



 

Men er nemt for mig
at skrive, og det forbedrer ikke dine følelser. 


Til at begynde med,
så synes jeg, at du skal have snakket med nogle i din omgangskreds om, hvordan
du har det. Det kan være en god veninde, som du stoler på. Det kan være godt at
dele ens usikkerhed med en, så de forstår, hvordan man har det, men også så man
kan få holdt sine tanker op med virkeligheden. Derudover så skal du også have
snakket med dine forældre. Det vil selvfølgelig blive svært at få åbnet op om
den samtale, men jeg tror, at det er vigtigt, for de skal hjælpe dig med at få
noget professionelt hjælp. En tilgang kunne være, at du viste dem dit brev her,
hvor du flot beskriver, hvordan du har det. Så kan I tage snakken sammen om,
hvad der skal ske og hvordan du kommer til at få det bedre. 



 

Hvis jeg skal pege
på nogle ting:


Det første er, at
jeg lægger mærke til, at du selv skriver, at du vejer det du skal ift. Din
højde. Derfor tror jeg ikke at tabe sig er løsningen her. Måske du kan træne
dine muskler, så din kropsform kan ændre sig, eller måske er det bare sådan som
din krop er formet, så er det ikke din vægt som er det essentielle her. Jeg
ville virkelig anbefale dig at snakke med en professionel som fx en instruktør
i et fitnesscenter, en læge eller lignende. De kan bedst guide dig i, hvad der
er muligt og hvordan det mål opnås bedst og på en sund måde. 



 

Men
det er også virkelig vigtigt for mig at understrege, at din glæde og lykke
kommer ikke ved at opnå den "rigtige" krop. Træning kan være godt for
ens sind, men det fjerner ikke den usikkerhed og de tanker, som du giver udtryk
for i dit brev. Jeg vil derfor anbefale dig i at også finde en, der kan arbejde
med dig, så du lærer at holde af dig selv og din krop. Dette kunne fx være en
psykolog. Her kan du og dine forældre enten selv finde en, eller også kan I få
en henvisning fra din læge, så I kan få det lidt billigere. Hvis I får en
henvisning, så kan det godt tage lidt tid, inden I kan komme til. Derfor vil
jeg også anbefale dig at tjekke Headspace ud. Der kan du snakke gratis med unge
frivillige, der står klar til at lytte og rådgive dig. Du kan læse mere her: <https://www.headspace.dk/?gclid=EAIaIQobChMI-876g9yZ6QIVCeN3Ch0UtgheEAAYAiAAEgIgq_D_BwE>   

 


Du spørger til
sidst, hvordan du skal klare det. Der vil jeg bare gerne sige, at det her en
proces. Du tog allerede det første skridt ved at skrive herind, og det ønske om
at få det bedre skal du bruge som en drivkraft til at få den hjælp, som du har
brug for. For det er ikke en kamp, som du kan eller skal tage alene. Du har
brug for professionel hjælp ift. Træning og psykologisk og du har brug for
støtte fra din familie og venner. 



 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar! :) Al held og lykke herfra!


VH.


Gustav Hej.

Ud fra de oplysninger du har givet mig, har jeg udregnet det vi kalder en BMI. Din BMI er 19,6, hvilket er helt normalt (det er faktisk en smule i den lave ende). Så for at svare på det sidste du skriver først, så er der intet i vejen  med din vægt.

Og det får mig til at tro at det ikke kan være det det handler om, når dine forældre kommer med de kommentarer som de gør. Jeg tror det er forskelligt fra familie til familie, og jeg tror bare det er sådan at der er et større fokus på de her ting i nogle familier sammenlignet med andre. Jeg kan godt se at det ikke er sjovt. Og der er virkelig ikke grund til at gøre en sund og rask pige bekymret for at hun ikke er sund nok. Men det er selvfølgelig på den anden side heller ikke nødvendigvis det dine forældre tænker. Det kan være de tænker at man som gode forældre er nødt til at sørge for at éns barn er sundt og raskt bare generelt. Jeg tror i hvert fald det er mest sandsyndligt at det bare er blevet kommunikeret på en lidt uheldig måde. Men det er vel heller ikke let for dem at vide. 

Jeg tror i hvert fald det ville være godt hvis du nævnte det for dem og i tog en snak om det. Mit gæt ville være at dine forældre siger at det slet ikke var meningen at det skulle opfattes som at du ikke er sund nok. For det er du. I hvert fald baseret på de tal du har givet mig. Og generelt er det selvfølgelig en god ide at spise sundt og dyrke motion. Men man skal ikke presses til det. Gør det i den udstrækning du orker. Det tror jeg egentlig også bare er det dine forældre vil have dig til. 

Håber det opklarede noget. Ellers er du velkommen til at skrive igen. 

mvh Markus Kære du, 

Jeg kan sagtens forstå, at det til tider kan være svært at forstå og acceptere, at din mor har nogle udfordringer og måske ikke altid er som andre mødre. Jeg forstår også godt, at du har brug for at komme ud med det, så det er rigtig fint, at du skriver herind :-)

Det er rigtig ærgerligt, at din mor skammer sig over sin situation og sine udfordringer, for det synes jeg bestemt ikke, at hun behøver. PTSD er desværre noget flere mennesker kæmper med, og det kan være svært at komme helt af med. Men jeg kan sagtens forstå, hvis hun har svært ved at acceptere, at der er ting, hun ikke kan (som f.eks. at have et almindeligt fuldtidsarbejde). Og det lyder også til, at det er en af de ting, som hun skammer sig over... Det er selvfølgelig rigtig synd, at hun gør det, men du må huske, at du ikke kan ændre, hvordan hun føler og tænker - og det er heller ikke din opgave. Det bedste du kan gøre for din mor, tror jeg, er at fortælle hende eller vise hende, at du ikke skammer dig over hende, og at du ikke føler, at hendes situation er noget, der nødvendigvis bør holdes hemmeligt.

Jeg synes dog selvfølgelig kun, at du skal sige det til andre, hvis du har det godt med det. Det kommer ikke alle og enhver ved, hvad vi går og kæmper med, men det kan være rigtig rart at fortælle det til nogen engang i mellem, så man ikke går med det selv. Her tænker jeg på dig (og ikke din mor). Det kan være, at du vil opleve, at det faktisk er en god følelse at være ærlig omkring din mors PTSD og flexjob, hvis nogen spørger ind til det. Og måske vil du også opleve, at andre er i lignende situationer, men bare heller ikke har sagt det højt før :-)

Uanset hvad, så skal du vide, at de følelser du har, er helt normale og helt okay. Det er okay at ærgre sig over, at din mor ikke helt er, som mange andre mødre, og at hun ikke altid formår at leve op til de ting, som hun (og du) gerne vil have.  
 

Jeg håber, mit svar kan hjælpe dig. Du er altid velkommen til at skrive igen!

Hilsen Iben hej aya. beklager, men det har desværre ikke tiden til med så kort varsel. vh. allan et tandemspring har ingen aldersgrænse. hos skydivex har vi stor erfaring med at springe faldskærm med alle type aldre, såvel unge og ældre. dog skal du af sikkerhedsmæssige årsager veje mellem 30 - 130 kg. skrift Hej med dig,

Det er helt forståeligt at være usikker på et område, hvor man føler, at man er anderledes. Alle mennesker har usikkerheder, og det er absolut helt normal at have dem, selvom det, som du siger, måske ikke føles fedt. 

Det er også helt forståeligt, at du især ikke synes det er fedt lige nu, hvor du er 13 år og føler dig alene om at være så høj. Du kan dog trøste dig selv med, at det absolut ikke kommer til at vare for evigt. Du har blot en krop, der udvikler sig hurtigere end dine jævnaldrende, men allerede når du kommer i 8. og 9. klasse, så vil du nok begynde at se, hvordan de andre på din årgang, og især drengene, begynder at følge med. Jeg oplevede også selv at være den højeste i min klasse, da jeg var på din alder, men da jeg blev ældre, og især da jeg kom på gymnasiet, begyndte mange andre omkring mig at indhente mig og endda blive endnu højere. 

Det med at det kan være en udfordring at få en kæreste pga. sin højde er ofte kun en irrationel frygt. Drenge udvikler sig langsommere end piger, men fordi de er drenge, så har de alligevel gener der, i gennemsnit, får dem til at blive højere end piger. Så selvom det ikke føles sådan nu, så vil du absolut komme til at møde masser af drenge i fremtiden, som er ligeså høje eller højere end dig. 

Det kan godt være, at det er svært at tage imod eller tro på de råd eller komplimenter, du møder, når du beskriver dine frustrationer omkring din højde. Men gør dig selv den tjeneste, at hver gang du føler dig ked af det eller frustreret over det, så sig to sætninger til dig selv: 1) "Det kommer ikke til at være sådan her for evigt" og 2) "Jeg er smuk som jeg er". Selvom det måske føles underligt at sige sådan til dig selv, så er det en rigtig god måde for dig at "omprogrammere" din hjerne til at se tingene fra en lysere side og til at få det bedre med tingene, som de er nu. 

Jeg håber mit svar kan være til en smule hjælp :) Og glem aldrig, at du er smuk uanset hvad!

Med venlig hilsen,  
Marissa