tdc sikkerhedspakke
hej med jer!

 

jeg har et problem med min firewall - troede at jeg kunne få support hos tdc, men nej de supporterer ikke de sikkerhedsprogrammer de selv sælger. de er ellers aktive nok for at sælge! - nå men til sagen:

 

jeg har hhv en bærbar med win 7 og en stationær pc med win 8. jeg har koblet dem sammen i en hjemmegruppe.

når min firewall er slået til på den bærbare kan jeg ikke "komme ind" på den fra den stationære, - men modsat kan fint lade sig gøre.

hvis jeg slår firewall'en fra på den bærbare fungerer alt godt, men i samme øjeblik jeg slår firewall'en til så er det slut igen.

 

det er altså indstillingen på firewall'en på den bærbare det er galt med. den vil ikke tillade at hjemmegruppen får adgang.

 

jeg har prøvet, det bedste jeg har lært, med at lave en firewall-regel, men uden resultat.

derefter ringede jeg til tdc -service for at få hjælp, men de kunne/måtte ikke hjælpe mig.

 

er der nogen der har et forslag ?
jeg havde den gl. sikkerhedspakke på win 7 og den nye på win 8.

troede ikke den nye sikkerhedspakke kunne køre på win 7!

dette er nu ændret så jeg har den nye sikkerhedspakke på begge computerer, - -

og mit problem er løst !!

tak for hjælpen!
jeg fandt ud af det, det var en bat fil, som var kommet ind i opstartsfilerne, den blev så lige slettet, så nu kører den fint igen computeren Hejsa!  


Det er en rigtig ubehagelig og svær situation, du befinder dig i. Det er aldrig nemt at være vidne til, at veninder eller andre bekendte forandrer sig og bliver en dårligere version af dem selv. Samtidig er det svært at stille noget op, hvis de ikke selv synes eller mærker, at deres måde at opføre sig på er problematisk. 

Mit bedste råd vil altid være at snakke om tingene, da det er vigtigt at sætte ord på, hvordan man har det (ligesom du har gjort ved at skrive til os). Dog skal man også være klar til at lytte til den anden part, så man forhåbentlig kan få en forståelse for hinandens følelser og tanker. Jeg ved godt, at det ikke er nemt i jeres situation - særligt, hvis din veninde ikke selv synes, at der er et problem. 

Det lyder til, at det hele påvirker dig enormt meget og jeg tror også, at det er vigtigt, at du overvejer, om det er kampen værd. Desværre er det ikke alle venskaber, som varer evigt, og selvom man har haft en masse gode oplevelser og år sammen, glider mange fra hinanden i takt med, at man bliver ældre og måske bevæger sig i hver sin retning. Hvis din veninde ikke er klar til at lytte til dig og ikke indser, at der er et problem, bør du måske trække dig lidt fra hende. Mest for at passe på dig selv, men også, så din veninde måske kan indse, at du rent faktisk bare ønsker at passe på hende og ønsker hende det bedste. 

Jeg håber, at mine tanker er til hjælp for dig. Ellers skal du endelig ikke tøve med at skrive til os igen!

De bedste hilsner Julie :-) Kære du,

Hvor er jeg ked af at læse, hvad du har været udsat for. Jeg er glad for at høre, at du har fået hjælp til at håndtere alt dette hos en psykolog. Det lyder som om at du måske skal overveje at opsøge en psykolog igen.

Mit bedste råd til dig er, at hvis du har relationer som ødelægger dig eller trækker dig, dit humør, din selvtillid og dit selvværd ned, så skal du trække dig fra de relationer. Du er den bedste til at passe på dig selv, og det er meget, meget vigtigt, at du passer på dig selv. Særligt efter det, du har været udsat for. Hertil vil jeg også sige, at du kan få brug for at snakke med en psykolog, hvis du beslutter dig for at trække dig fra den pigegruppe. Det kan være en hård men nødvendig beslutning.

Det du har været udsat for er så ødelæggende. Og du er dybt påvirket af det, hvilket er en fuldstændig naturlig reaktion på så traumatiserende en oplevelse. Dine veninder udviser slet ikke den forståelse for din situation, som du har brug for. Det kan lyde hårdt, men rigtige veninder burde forstå det. Det lyder som om, at alt det du burde få fra netop dine veninder, det kan de ikke give dig. Der er ikke noget galt i, at du bliver ked af, at de ikke tager afstand til de drenge. Det er dårlige veninder. 

Du skal bestemt ikke ignorere, at de er sammen med ham. Hvis du ignorerer det, kommer du aldrig videre. Du skal finde en måde at komme videre på, men så længe du er sammen med de piger, bliver du modarbejdet. Du skal derhen hvor du en dag kan slutte fred med, hvad der er sket, så du kan lægge det bag dig og se fremad. Dine veninder hjælper dig ikke, da deres handlinger modarbejder dig og det, du har brug for. Det er vigtigt, at du siger STOP, og at du mærker efter dybt nede i maven, hvornår du har brug for at sige stop. Hvis dine veninder ikke respekterer det og støtter dig, men i stedet lukker dig ude af gruppen til fordel for drengene, så er de ikke gode nok til dig.

Det er blevet tid til, at du skal være stærk og tro mod dig selv. Og at du tager kontrol over, hvem der skal være og ikke skal være en del af dit liv.

Jeg håber, mit svar kan hjælpe dig. Du er altid velkommen til at skrive igen!

Hilsen Iben Hej

Jeg vil gerne starte med at sige fra mit hjerte af, hvor er det stærkt af dig at du er ærlig og at du erkender at der er et problem i dit liv som der fraholder dig og skaber en frygt for nogle ting. Jeg forstår at det er så svært, at være i det hele når dine forældre, som er dine omsorgspersoner ikke har givet dig den rette støtte og at du ønsker at tilfredsstille deres behov frem for dine egne, selvom de ikke imødekommer dine. Det er så forkert på så mange måder, fordi det burde selvfølgelig ikke være sådan. Men angående dine forældre, der er mine ærlige mening, at de har fejlet hvis du ikke bliver anerkendt for præcis den du er. Jeg ved at livet er hårdt og jeg har selv været i det den gang jeg var 15 år gammel. Jeg har også oplevet nogle ting som gør at man automatisk tænker negative tanker om sig selv. Men hvad jeg kan læse mig frem til, så uanset hvad så vil din familie ikke give dig den anerkendelse du ønsker og derfor så er du nødt til at acceptere det og prøve at skabe den anerkendelse for dig selv. 

Jeg kan læse mig frem til, at der har været flere gange hvor du har ønsket at forlade verden, men der er alligevel noget der holder dig tilbage fra ikke at gøre det. Det der fraholder dig fra ikke at sluge de piller, er det du skal finde frem i dig selv. Du har drømme og planer i dit liv, som du skriver og de drømme og planer i dit liv, skal være din motivationskilde. Dine forældre vil ikke anerkende dine behov og ved du hvad, så lad vær med at lade dem styre det. Du har dine egne drømme og du skal aldrig opgive dem fordi andre fortæller dig det modsatte. Tro mig, jeg kender alt til folk der nedgøre og kommer med bemærkninger for jeg har oplevet det i ca. 11 år i mit liv. 

Jeg kender dig ikke som person og det behøver jeg ikke at gøre for at fortælle dig at du lyder som en person der har så meget at give til dig selv og alle andre i den her verden. Alle mennesker kan nikke ja til at de har haft nogle dårlige venner eller at man har fucket tingene op en gang i mellem, men det handler også om at man rejser sig fra de nedture i livet og kommer op på hesten igen, på sin egen måde og tempo. Jeg synes det er så fedt at du får noget professionel hjælp og jeg vil råde dig til at blive ved med det. Jeg ved at man kan få noget gratis psykolog hjælp igennem kommunen og generelt hjælp til at kunne flytte hjemmefra. Og jeg ved det er svært. Det er skræmmende og man bliver bange. Men det er ikke sundt for dig at være hjemme og derfor så synes jeg det skal være grunden til at du kontakter dem. Du kan altid skrive herind igen og fortælle om din oplevelse og hvis det er du har brug for yderligere hjælp. 

Derudover så tror jeg faktisk at når du flytter (og det at jeg skriver når, det fordi jeg tror på dig og jeg ved du nok skal få det bedre, fordi du er bevidst om din situation), så skal du nok møde nogle gode mennesker i dit liv som vil acceptere dig præcis for den du er, både din seksualitet og dit udseende, men du skal først elske dig selv. 

Og du skal vide, du begyndte faktisk at vælge dig selv, fra det tidspunkt at du valgte at skrive højt om dine problemer til at du ønsker at få noget hjælp. Du er på vej mod friheden. En frihed der kan skabe dig et frirum hvor du kan fokusere på dig selv, anerkende dine egne behov og gå hen i den retning mod de drømme og planer du har i dit liv. Jeg ved livet er svært og ingenting kommer nemt, men du kan sagens klare det fordi det er jeg helt sikker på. 

Jeg håber du fik svar på dit spørgsmål og hvis ikke er du velkommen til at skrive herind igen!

Vh. Rebecca hej, som du beskriver din situation vil jeg mene at du kan blive omfattet af dansk social sikring (og dermed også blive medlem af en dansk a-kasse). din situation er i relation til a-kasse/social sikring at "du arbejder i to eller flere eu/eøs-lande eller schweiz". når man som i dit tilfælde arbejder i flere eu-lande (danmark og tyskland) kan man søge om at blive omfattet af dansk social sikring. man ansøger hos udbetaling danmark. man kan selv gøre det eller den virksomhed man arbejder for kan gøre det. du kan finde online formular her: https://virk.dk/myndigheder/stat/udbetaling\_danmark/selvbetjening/soeg\_om\_social\_sikring\_i\_udlandet\_-\_for\_medarbejdere/ arbejder du mindst 25% i danmark - og her tæller hjemmearbejdsplads også med - så kan du blive omfattet af dansk social sikring. med en afgørelse fra udbetaling danmark om at du er omfattet af dansk social sikring, har du også krav på at blive medlem af en dansk a-kasse. du kan også læse mere om mulighederne og reglerne på borger.dk, her: https://www.borger.dk/danskere-i-udlandet/arbejde-i-udlandet/international-social-sikring det bemærkes, at som statsborger i et eu/eøs-land eller schweiz kan du ligesom danske statsborgere bevare eller opnå danske sociale rettigheder, hvis du opfylder betingelserne for det. hvis du har lyst må du gerne fortælle her i forummet med præcis hvilke(n) begrundelse de a-kasser du har spurgt indtil nu, har afvist at optage dig som medlem. med venlig hilsen anders weber, a-kasser.dk Hey du! 

Det lyder godt nok
som en svær situation, som du står i. Derfor vil jeg bare lægge ud og sige, at
der er virkelig godt, at du nu rækker hånden ud efter noget hjælp ved at skrive
herind. 

Du bad godt nok om,
at der ikke kom noget psykologisk, men det kan jeg ikke overholde, hvis jeg
skal svare dig ærligt. For da jeg læste dit brev, så var der flere ting, som
jeg tænkte på, som jeg lige vil ind på, inden jeg svarer på dit spørgsmål:

Det første var, at
det virker til, at du ikke får sagt fra. Du fik ikke sagt fra overfor dine
forældre om, at du faktisk ikke ville på efterskole alligevel. Du fik ikke sagt
til nogle, hvordan du faktisk gik rundt og havde det på skolen, før du faktisk
brød sammen i din mors bil. Og det lyder til, at du ikke får sagt fra overfor
skolen og de andre elever nu, hvor de ved, hvordan du faktisk har det. 


Hvis vi tager udgangspunkt i det sidste, så kan jeg godt forstå, at det er
hårdt lige nu. Du har åbnet op og føler dig sårbar, og folk virker til kun at
gøre de forkerte ting. Men hvis vi vender den om: har du fået fortalt dem, hvad
du faktisk har brug for? Får du fortalt de andre elever, at du ikke lige føler
for at snakke om, hvordan du har det lige nu? Fik du fortalt din lærer, at
han/hun faktisk overskred din grænse ved at fortælle dine venner om din
situation?   

De prøver jo bare at hjælpe, men hvis de ikke ved, hvad du har brug for, så kan
de heller ikke vide, at de måske gør tingene værre? 


Jeg tror, at dine
følelser er din krops måde at fortælle dig på, at nu kan du ikke ignorere det
mere. Nu bliver du nødt til at forholde dig til, hvordan du har det, hvad du
har lyst til og at få det gjort. 

Det andet jeg tænkte
på er, at du virker til at have enorm høje krav til dig selv. Du skriver, at du
er selvstændig, altid har klaret tingene selv, har svært ved at vise sårbarhed.
Du skriver også, at du særligt hader at føle dig sårbar, svag, at du ikke er
vild med at snakke om dine problemer og at folk ved for meget om dig. Du
skriver også, at det er forfærdeligt at modtage de andres medlidenhed, men at
du ikke føler, at du kan droppe ud. Jeg får faktisk lidt en klump i maven, når
jeg læser dit brev. Det må virkelig være hårdt hele tiden at skal være ovenpå.
Du skriver selv, at du har været stærkt psykisk. Jeg synes, at det mere lyder
til, at du har fået bygget nogle ret høje murer omkring dig, så folk ikke
kommer for tæt på. Vi er alle nede nogle gange, og det er der, at vi har brug
for andre.

For så nu at komme
til dit spørgsmål: hvad du skal gøre.   

Jeg synes, at du skal gå en lang tur, skrive dine tanker ned og faktisk snakke
med en, som du stoler på og er tæt med. Prøv at få alle tankerne væk og så
faktisk mærk efter i maven. Hvad har du lyst til, hvis du ikke skal forholde
dig til, hvad andre måtte tænke, synes, gøre osv. Hvad har DU lyst til og brug
for? Når du har fundet frem til et svar på det, så kan du derefter finde ud af,
hvad der så bedst kan gøres.   

Jeg tror ikke, at det er efterskolen i sig selv, som du reagerer på. Jeg tror,
at du har for længe ignoreret dine følelser og grænser - muligvis på grund af
for høje krav til dig selv. Så uanset om du vælger at gøre opholdet på
efterskolen færdigt eller ej, så vil jeg mene, at der er nogle mønstre, som du
bør arbejde med. 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar :-) Al held og lykke herfra! :) 


VH.


Gustav Hej med dig

Først og fremmest så skal du vide at det absolut ikke er okay det din bror har gjort.

Det er meget forkert og direkte ulovligt, i sådan en grad at han kan ryge i fængsel for det.

Du skal også vide at det på ingen måde er din skyld, at han har gjort det han har gjort.At du er begyndt at gå med g-streng burde ikke havde nogen betydning for hvad din bror har gjort.

Først og fremmest er det meget vigtigt at du fortæller det til nogen også gerne så hurtigt som muligt, måske dine forældre? Men hvis det er meget grænse overskridende at tale med dem, vil jeg anbefale dig at tage kontakt til eksempelvis børnetelefonen. Det er anonymt og du finder deres kontaktoplysninger under vores fane der hedder ''find hjælp'' oppe i toppen.

Jeg vil anbefale dig at forsøge at holde afstand til din bror og måske undgå at komme i situationer hvor i er alene sammen. 

Men igen det er meget vigtigt at du taler med nogen om det, for det er meget alvorligt. Det siger jeg absolut ikke for at skræmme dig, men du skal bare vide at det er meget forkert det der er sket og husk på det er ikke dig der har gjort noget forkert.

Jeg håber at du er ok, omstændighederne taget i betragtning.

Du er altid velkommen til at skrive her ind igen, hvis du har brug for det.

Og så skal du vide at jeg synes at det er rigtig flot af dig at du skriver her ind til os. Jeg tænker at det måske godt kan havde været svært og grænseoverskridende at skulle skrive det og derfor vil jeg rose dig for at du har gjort det.

De bedste hilsner 

Michelle Hej,

Det er helt forståeligt, at du har følt dig pinligt berørt over sådan en situation og, at det har gjort det svært for dig at være omkring både din veninde og dine klassekammerater. Selvom det har været en meget slem oplevelse, så må du dog huske på, at du ikke har noget som helst at skamme dig over. Det var et uheld, og du kunne ikke gøre for at det skete, så derfor må du ikke være for hård ved dig selv over det. At have svært ved blærekontrol er ikke noget du skal føle skyld eller noget over, og du fortjener stadig ikke at blive drillet med noget, som du har svært ved at kontrollere. 

Oven på sådan nogle oplevelser er det helt forståeligt, at det er svært at snakke med andre om det, især hvis man synes, at det er pinligt at snakke om. Men det vil dog være en god ting for dig at prøve det alligevel, da det kan hjælpe dig bedre igennem det. Hvem du skal snakke med er helt op til dig selv, men det ville måske være meget gavnligt, hvis det var dine forældre. For hvis du fortæller dem, hvad der er sket, og at du fortsat har bekymringer om din blærekontrol, så kan de måske endda tage dig med til lægen, og så kan du muligvis derigennem få råd til om, der er nogle måder, hvorpå du kan gøre noget ved det. Ved at tage fat i selve problemet med din blærekontrol, så vil du i hvertfald kunne forhindre, at den situation med din veninde sker igen.  

Hvis drilleriet fra dine klassekammerater dog bliver meget slemt, og det bliver for svært for dig at håndtere, så kan det være, at du kan overveje om det ville hjælpe at flytte klasse eller endda skole. Men sådan et valg skal du selvfølgelig kun overveje, hvis du føler, at du ville være 100% tilpas med det. Du kan eventuelt også spørge dine forældre om, de tænker, det kunne være en løsning eller om de har andre ideer. 

Jeg håber, mit svar kan være til en smule hjælpe. Du skal endelig bare skrive ind igen, hvis du føler for det!

Med venlig hilsen,

Marissa Hey du!



 

Hvor dejligt at du
har fundet en pige, som du er blevet glad for, men jeg kan godt forstå, at du
synes, at det er lidt svært. Særligt i disse tider.



 

Du skriver, at du er
bange for at virke for desperat og om du skal behandle hendes på en bestemt
måde pga. hendes 'daddy issues'. Jeg tror lidt, at du har for meget fokus på
hendes forhold med hendes far. Medmindre du mistænker noget decideret ulovligt,
så er det hendes kamp, som hun må tage. Du kan lytte til hende, støtte hende,
opmuntrer hende osv. - som du jo allerede gør. Men derudover så skal du prøve
at skubbe det væk og så vær dig selv. Du skriver jo, at hun har sagt, at hun
godt kan lide dig, så mit bedste råd er, at du måske skal trække vejret og så
bare vær dig selv og se, hvordan tingene udvikler sig. 



 

Det er selvfølgelig
svært at være sammen i disse tider, men måske I alligevel kunne mødes? Det er
måske nemmere at fornemme, hvor hun er henne og hvilke signaler, som hun
sender, hvis det ikke kun foregår virtuelt. I kunne måske gå en tur sammen?
Eller sætte jer i en af jeres haver og snakke? Selvfølgelig med afstand, men så
kommer der lidt afveksling. 



 

Men prøv at fokuser
på at lære hende at kende, være der for hende, at være charmerende og flirt
lidt. Se hvordan hun reagerer, og når du føler, at du er klar, så fortæl hende,
hvordan du har det. Det er skræmmende, men det er sådan nogle chancer, som man
må tage. 



 

Så for at opsummere,
så synes jeg, at du skal prøve at glemme hendes forhold til hendes far. Det
lyder ikke til at have noget med dig at gøre. I stedet fokuser på jeres
relation. Se om I ikke kan ses udenfor det virtuelle og så skru lidt op for
charmen. Når tiden så er rigtig, så fortæl hende, hvordan du har det. Mon ikke,
at hun har det på samme måde :-) 



 

Håber, at du kan
bruge mit svar :) Al held og lykke herfra! :) 


VH.


Gustav Hey du! 



 

Det lyder som et
stort dilemma, som din veninde står overfor for. 


Først og fremmest,
så synes jeg ideen om at flytte længere væk, når man starter på en uddannelse
er en genial ide sådan rent generelt. Jeg gjorde det selv i sin tid, hvor jeg
flyttede til den anden side af landet. Det var virkelig hårdt og svært, men her
på den anden side så har det helt klart udvidet min horisont og gjort mig mere
selvstændig og voksen. 



 

Det hele bliver
selvfølgelig lidt sværere med forældrene. Det er vigtigt for mig at skrive, at
det her er dit liv, dit valg og selvom det er hårdt og svært, så kan dine
forældre ikke bestemme over dig. Jeg synes ikke, at du skal flygte - i hvert
fald ikke uden at have prøvet nogle andre ting ad først. Jeg kunne nemlig godt
frygte, at det vil optrappe konflikten og gøre det sværere for jer at komme
tilbage derfra. 



 

Jeg tænker i stedet,
om der er nogle andre voksne i dit liv, som du kan alliere dig med. En onkel,
tante, nabo, lærer, læge eller lignende som du kan fortælle dine tanker med og
som kan hjælpe dig. De kunne fx være til stede, når du tager snakken med dine
forældre om dine beslutninger som en slags ordstyre. Det kunne også være, at du
kender nogle andre unge kvinder i din omgangskreds, som har gjort noget
lignende og dermed bruge dem som eksempel på, at det nok skal gå.
  

  

Jeg bliver lidt bekymret, når du siger, at de skærper flere ting. Hvis du
virkelig ikke føler, at du kan snakke med dine forældre selv, så vil jeg tænke,
at du skal på kommunen og få hjælp af dem. Jeg ved ikke, hvad der eksisterer af
tilbud, men jeg tænker, at de må være der, at du kan få adgang til dem. Du
kunne fx tage en voksen med som du stoler på og som kan hjælpe dig med at få
forklaret, hvad der foregår og hvad du har brug for. 



 

I bund og grund, så
vil jeg råde dig til at holde fast i den her kamp. Det er dit liv og dine valg.
Jeg håber, at du kan bruge mit svar :) Al held og lykke herfra!

  



VH.


Gustav