klage til tdc - mobiltelefon sony ericsson vivaz
kære tdc,

jeg har i dag (d. 13-12-2010) været inde i jeres butik i Århus (søndergade 15) og klage over min sony ericsson vivaz ”smart”phone for 3. gang.

 

min telefon har siden jeg købte den haft funktionelle og sære problemer, som også er blevet konstateret i butikken, men stadig i dag står jeg uden nogen telefon der virker.

 

i jeres butik er jeg blevet oplyst, ”at i hos tdc desværre ikke kan hjælpe mig direkte med problemet, men at i desværre først skal tjekke med sony ericsson om de kan gøre noget eller om de vil ombytte min telefon”.

 

jeg er virkelig skuffet og føler mig utroligt snydt over at jeg nu for 3. gang står uden min telefon, fordi den lige skal ”tjekkes” hos andre end tdc selv.

 

som kunde hos tdc i over 10 år, er jeg forundret over, at gang på gang når man som kunde har et problem, bare får en ’smøre’ om at det i virkeligheden slet ikke er jeres ansvar men at nogle andre skal tage sig af mine problemer med jeres produkter eller services.

 

jeg har i dag efterfølgende mit besøg i tdc butikken, været et smut forbi forbrugerrådgivningen i Århus og har da heldigvis også fundet ud af at det ikke er tilfældet, at jeg bare skal finde mig i denne form for ringe service.

nu overvejer jeg kraftigt om mit næste skridt virkeligt skal være at klage til forbrugerrådet og forbruger ombudsmanden, for at jeg kan få en tilfredsstillende service fra tdc, når jeg har et produkt der ikke virker.

 

derudover er jeg også utilfreds med, at der ikke (umiddelbart) kan findes en direkte mulighed for at klage via email, da jeg gerne vil skrive en direkte skriftligt klageskrivelse.

 

jeg ser frem til at høre fra jer, om i selv endeligt kan finde en løsning på problemet.

 

med venlig hilsen,

mark andreasen
hej allesammen,jeg vil gerne sige tak for jeres interesse i mit indlæg her på tdc forum.mit problem med min (ikke fungerende) sony ericsson vivaz telefon er nu løst.jeg har fået en ny telefon, en htc legend (phantom black), som jeg er glad for.få dage efter jeg havde skrevet til tdcs klageafdeling og samtidigt skrevet det oprindelige indlæg, blev jeg kontaktet og fik at vide at jeg hurtigst muligt vil blive kontaktet af den lokale tdc butik.de ringede få timer senere og vi aftalte at jeg kunne komme ind i butikken og vælge en ny telefon.hermed vil jeg gerne sige 'tak' til tdc og deres flinke butiksansatte, som hjalp mig med at finde en ny telefon. til trods for problemerne med den anden telefon er jeg igen en glad tdc kunde (og håber selvfølgelig det forbliver sådan) med venlig hilsen,mark andreasen
Hej med dig,

Jeg er meget ked af at høre, at du har det rigtig dårligt, og det er super flot, at du skriver herinde for at få hjælp!

Selvom det hele måske virker meget uoverskueligt og meningsløst, er det muligt at få hjælp og få det bedre. Det ville være en rigtig god idé, hvis du taler med nogle om de her tanker - dine forældre, en lærer eller måske en pædagog på din skole? Der er ikke noget galt i at have det rigtig skidt, det kan alle mennesker opleve, men det er muligt at få det bedre, hvis man rækker ud og lader andre hjælpe. Det er meget alvorligt at ville begå selvmord, og du kan ikke gøre det om igen. Selvom det måske ikke virker sådan, er jeg sikker på der er en masse mennesker som vil komme til at savne dig helt vildt, hvis du gør det. 

Det er simpelthen så vigtigt at du beder om hjælp hos nogle som er omkring dig, og fortæller dem, at du har det dårligt og ikke har lyst til at leve mere. Hvis det virker grænseoverskridende at sige det højt til nogle, ansigt til ansigt, kan du ringe til Livslinjen på telefon: 70 20 12 01. De er vant til at snakke med folk, som har det meget svært, og de kan snakke med dig om hvad du har lyst til, og komme med råd og vejledning til dig. Ellers er der også **Børnetelefonen på telefon: 116111**, hvor du både kan snakke med voksne eller andre børn/unge. 

Du fortjener at have et godt og langt liv, og jeg håber inderligt, at du får rakt ud efter hjælp, så hurtigt som muligt. Der findes mange mennesker, som gerne vil hjælpe, og du skal nok blive taget alvorligt. Forsøg at fokusere på alle de gode ting, du ville gå glip af, hvis du ikke lever mere - for livet er fyldt med gode ting. 

Jeg håber du får hjælp, og at du får det bedre. Du er altid velkommen til at skrive ind igen. 

Mange hilsner fra Regitze Kære du,

  
Ulykkelig kærlighed kan være rigtig svær men stol på mig når jeg siger at man godt kan komme igennem et knust hjerte og blive glad igen - og det kan du også! Selvmord er aldrig den rigtige løsning og jeg synes du skal tage disse tanker alvorligt ved at søge hjælp enten hos dine forældre, en anden voksen du stoler på eller en professionel instans. Husk på det blot er en svær periode du går igennem lige nu! Forelskelse er næsten en sygdom til tider, især hvis den ikke er gengældt og derfor kan jeg godt forstå det er hårdt for dig. 

  
Det virker dog til at hun har en eller anden form for interesse for dig siden hun er god ved dig i skolen. Har du overvejet at tage en snak med hende om hvorfor hun ikke svarer dig længere? Du kan evt. sige til hende at du nyder hendes selskab og derfor gør det også ondt på dig når hun ikke svarer dig og derefter lader som om ingenting er sket når I ses i skolen. Hvem ved, måske ligger der en helt legitim grund til, hvorfor hun ikke har haft mulighed/overskud til at svare på dine beskeder. Man ved ikke altid hvad andre går og tumler med. 

  
Jeg håber du kan bruge mine råd til noget! Jeg håber alt det bedste for dig og håber du vil søge hjælp, hvis du føler du står i en situation, du ikke selv kan håndtere. Jeg ved ikke hvor du befinder dig henne i landet, men jeg kan anbefale dig at tage hen til Headspace, hvis der ligger en i nærheden af dig. Ellers synes jeg du bør kontakte din læge - enten selv eller med hjælp fra dine forældre - som kan hjælpe dig videre i systemet, så du kan få den hjælp du føler brug for. 

  
Mange kram

Simone

  
Ps. Husk du er et menneske med værdi! Alle fortjener et godt liv - også dig. Hej,

Selvom det kan være hårdt at række ud efter hjælp i situationer som din, så klarer du dig rigtig godt på det punkt. Det at du skriver ind til denne brevkasse er en rigtig god måde at dele dine bekymringer og udfordringer, og det at du har være til psykolog er virkelig godt, da du der kan få professionel råd og støtte. Jeg håber, at det er et længere forløb, du er i hos psykologen, da dette vil kunne give den bedst mulige hjælp. Hvis ikke det er et længere forløb, så er det bedste råd, jeg kan give, at du bør prøve at finde en måde hvorpå du kan fortsætte hos en psykolog (enten den nuværende eller en anden som du kan blive tilpas hos). 

Det kan selvfølglig godt være, at det ikke føles sådan, men du klarer det utroligt flot. Det kan være en umådelig svær ting at skulle finde en måde at leve et velfungerende liv på, hvis man har været ude for noget traumatisk, men du kan absolut være meget stolt af dig selv over, hvordan du har klaret det. Det at du velvilligt rækker ud efter og modtager hjælp (fra psykologi, via opkald eller til denne brevkasse) er et helt uvurderlig aspekt af at få det bedre, og på det punkt gør du et rigtig flot stykke arbejde. Derfor vil jeg absolut også kun råde dig til fortsat at kontakte/ringe til nogen, når du mærker anfald eller under andre omstændigheder, hvor du kan få brug for det. Eftersom du har oplevet problemer med de kilder du hidtil har kontaktet, så kan du måske prøve at få en tid hos din læge og spørge dem om de kan henvise dig til nogen/steder, der vil være nemmere at få fat på. Hvis du fortsætter hos en psykolog, så kan det også være, at de kan anbefale nogle brugbare kilder. 

Jeg ved godt at tanken om at blive indlagt på en psykiatrisk afdeling kan være forbundet med en del frygt og usikkerhed men tænk på, at hvis du brækkede din arm, så ville det også være nødvendigt at komme på hospitalet og få den rigtige hjælp til at håndterer smerten og til lægge armen i gips og få råd om, hvad du bør og ikke bør gøre for, at den heler bedst muligt. Det samme gælder, hvis man oplever smerte og trauma i sindet (som ved mange forskellige lidelser af mental natur). Her kan det også være nødvendigt, og det kan være den bedste udvej, at komme et sted hen, hvor man kan være omkring mennesker, der har den bedste viden om, hvordan man kan blive hjulpet. 

En anden ting, der måske kan fungere som hjælp på nuværende tidspunkt kan være at snakke med din kæreste og/eller dine venner om disse tanker, du har. F.eks. fortælle om dine daglige udfordringer og om din bekymring for at miste kontakt med dem. Eller måske snakke med nogle familiemedlemmer eller andre som du føler dig fortrolig med. Ikke nødvendigvis fordi de skal kunne give dig løsninger eller lignende, men mest for at nogle omkring dig ved, hvordan du har det og for, at du kan få sat ord på det, du går og kæmper med.

Jeg håber, at mit svar kan være til en smule hjælp (på trods af min uvidenhed om emnet). Glem aldrig hvor stærk du allerede har vist, at du er, og at du uundgåeligt har folk i dit liv, som holder meget af dig og som vil være der for dig. Jeg håber, at du endelig skriver ind igen, hvis du føler for det. 

-Marissa shopping hos europæiske erv vægter vi kundeservice meget højt. derfor vil vi gerne høre fra dig, hvis du er utilfreds med den service eller sagsbehandling, du har fået hos os. Hej virkelig triste pige. 

Først og fremmest, du er overhovedet ikke, som i OVERHOVEDET IKKE til besvær, vi er her for at lytte og hjælpe så godt som vi nu kan, også dig. 

Hvor lyder det til at det hele er noget rigtig lort.   
Selvom det nok ikke er medlidenhed du søger, så vil jeg bare sige at de gør mig rigtig ondt alt det du har været igennem, det er der absolut ikke nogen der fortjener at opleve.   
For at besvare dit spørgsmål om hvorfor du overhovedet kæmper mere? Det er fordi at du fortjener så meget bedre! Selvom alting virker fuldstændig sort, så er der stadig en chance for at det kan blive bedre, så længe at du kæmper. Du siger at du har forsøgt at kontakte psykiatrien, men har du forsøgt at kontakte et misbrugscenter? Jeg er desværre ikke så meget inde i hvad de har af tilbud, men som minimum kunne de hjælpe dig med at komme ud af dit hashmisbrug, sådan så at du kunne kontakte psykiatrien igen og høre om de så havde et tilbud til dig?   
Du skriver at din mor er stærk, ville hun ikke kunne hjælpe dig med at tage kontakt til et misbrugcenter måske?   
Jeg ved ikke om du har set det, men på vores side her har vi en fane i toppen der hedder ''find hjælp'', prøv at gå der ind under og se om der ikke måske er en af de organisationer du tænker kunne hjælpe dig. Jeg tænker at Drug Rebels, Head space og Tuba, kunne være nogle gode bud på steder du kunne undersøge. 

Jeg vil også gerne lige have lov at sige at jeg synes at du er sej. Du er sej fordi at du stadig her på trods af alt den modgang du har oplevet igennem dit liv. Du er sej fordi du har valgt at række hånden ud efter hjælp. både her og ved at kontakte psykiatrien. Hvis du bare holder fast i den sejhed og den smule tro på et bedre liv som du må besidde, siden du stadig er her og har valgt at søge hjælp, så tror jeg på at DU kan vende alt det du har oplevet til noget du kan bruge til at leve et godt liv. For igen det fortjerner du lige så meget som alle andre! 

Jeg håber at du kan bruge mit svar til noget, og at du bliver ved med at kæmpe selvom det hele er hårdt. Du er altid velkommen til at skriver her ind igen, hvis du har et spørgsmål eller bare har brug for at få noget ud. 

De bedste hilsner

Michelle :-) hej aya. beklager, men det har desværre ikke tiden til med så kort varsel. vh. allan Hej

Hold da op. Jeg er virkelig ked af at du har det sådan her. Det lyder virkelig ikke sjovt på nogen måde. Der er ingen der fortjener at gå sådan noget igennem.

Du er ikke doven. På ingen måde. Hvis jeg bare kan få dig til at tro på én ting jeg kommer til at skrive i mit svar her, så er det det. For selvom det er helt forståeligt at en oplevelse som denne her gør at selvværdet er helt i bund, så tror jeg vi skal se det du har været ude for her i det seneste stykke tid som en undtagelse.

For du er en dygtig og intelligent pige. Det er der ingen tvivl om. Det du har været ude for er en ekstrem version af det vi alle sammen er blevet ramt af her under corona. Det du har været ude for har at gøre med de omstændigheder du befinder dig i. Det har ikke noget med dig at gøre. Det er ikke dig, der er noget galt med. Du er ikke doven.

Hvorfor er jeg så blevet ramt så hårdt? Det kan det være du så spørger dig selv om. Jo, her er min lille teori; Jeg tror at dem, der virkelig var dygtige, motiverede og gik op i skolen inden alle eleverne blev sendt hjem, er dem, der lider hårdest under det her. Hvorfor? Fordi vi mennesker bygger en personlighed og et liv op omkring de ting vi engagerer os i. Jeg prøver ikke at sige at skolen var hele dit liv. Eller burde være det. Jeg taler mere om begrebet "mening". Jeg tror det var rigtig meningsfuldt for dig at gå i skole. Og vi mennesker får det virkelig dårligt, når det meningsfulde bliver taget fra os. Du har bare været rigtig uheldig. Og det er ikke fair overhovedet. Det er det virkelig ikke. Jeg er virkelig ked af at du har været udsat for det her.

Men fremedrettet håber jeg at det her perspektiv på tingene kan gøre det lettere. For når du skriver at du skær i dig selv, så kan jeg ikke lade være med at tænke, at her er en person, der virkelig er sur på sig selv. Måske endda hader sig selv en gang imellem. Og det synes jeg er enormt syndt. For det har du ingen grund til. Den person du er, er den person du var før corona. Alt det, der er sket siden er en undtagelse. Sådan ville jeg se på det, hvis jeg var dig. Du er ikke umotiveret, Du er ikke doven. Og du fortjener bedre end at blive skåret i. Du er et offer for noget virkelig uheldigt. Og så snart det her er ovre, kan du begynde at gå i skole igen. Det håber jeg i hvert fald, du har mod på. For der er ikke nogen grund til at du ikke skulle kunne. Din oplevelse med denne her SOP-opgave siger intet om hvad du kan. Sådan ville jeg foreslå du ser på det.

Håber det kunne hjælpe lidt. Og håber at dagene også har nogle lyspunkter. Lov mig at du skriver igen, hvis det var uklart, eller hvis der opstår noget andet.

mvh Markus Hej,

Det lyder som om, at du går og har det rigtig hårdt. Derfor er det virkelig godt, at du skriver ind og fortæller om dine tanker og dine problemer. Det er noget, du kan være rigtig stolt over, for det er noget af det bedste, du kan gøre i din situation.

Det kan være ufattelig svært, når man går og føler, at man ikke er god nok, og jeg kan godt forstå, at det er meget udfordrende. Der er to ting, jeg tænker kunne være til hjælp for dig.

Det første du kan gøre, som måske kan hjælpe dig fremadrettet er at fokusere på en tankegang, der handler om hvad der gør DIG glad, ikke hvad andre forventer af dig. Det kan være alt for nemt at tro, at man skal leve sit liv efter, hvad andre tænker, men du *skal* ikke nødvendigvis leve op til andres forventninger, hvis det er for svært, eller hvis det ikke passer ind i dit liv. Uanset hvad andre forventer af dig, så husk på, at du er din egen person, og du fortjener et liv som DU kan være tilfreds med. Og det betyder, at alle andres forventninger må komme i anden række efter din egen lykke.

Noget andet, der er super vigtigt er, at du får snakket med nogen i dit liv om, hvordan du går og har det. Selvom det kan føles underligt, så er det bare noget af det allerbedste, du kan gøre lige nu, for du fortjener at få hjælp og støtte fra andre, så du ikke selv skal gå rundt og have det svært. Det kunne være virkelig godt, hvis du måske kunne få talt med dine forældre om det, da de nok er dem, der er tættest på dig, og fordi de uden tvivl elsker dig højt. Du kan eventuelt gøre det ved at sige det til én af dem ad gangen eller måske endda skrive det ned i et brev til dem eller lignende, hvis det er nemmere. Det vigtigste er bare at få snakket med dem. Derudover kan du også prøve at tage kontakt til en af dine lærer (enten skrive til dem eller ringe til dem), så du kan få fortalt dem, at du har svært ved at koncentrere dig om skolearbejdet og har brug for deres forståelse.

Når det gælder dine tanker om selvmord, så vil jeg som det første fortælle dig, at selvom det nogle gange kan føles som den bedste udvej, så er det absolut ikke tilfældet. Der er så mange muligheder for at få det godt, og det er noget, du virkelig bør gribe ud efter, for du fortjener at leve et lykkeligt liv. Igen så vil det absolut bedste være at få fortalt nogen, at du faktisk har det så hårdt, at du har haft selvmordstanker. At gå med det alene er for hårdt, og du fortjener meget bedre end det. Det bedste her ville uden tvivl være at fortælle dine forældre det, da de potentielt har bedst mulighed for at hjælpe dig. Nogle gange kan det dog også være nemmere at starte med at fortælle det til nogen, som man ikke kender, ligesom du gør her i brevkassen. I så fald kan du prøve at tage kontakt til psykiatrifondens rådgivning på 39 25 25 25 eller Livslinien på 70 20 12 01 (eller skrive til dem via deres chat på: <https://www.psykiatrifonden.dk/faa-hjaelp/chat.aspx#chat_> og <https://www.livslinien.dk/>). Her sidder der en masse søde og dygtige rådgivere, som rigtig gerne vil snakke med dig om dine bekymringer, og du kan være helt anonym. 

Selvom det kan være svært at fortælle andre om sine problemer og række ud efter hjælp så husk på, hvor stærk du allerede har vist, at du er ved at skrive ind til os. Og du fortjener fortsat at have nogen i dit liv, som kan hjælpe dig endnu mere. Uanset om det er din familie, en lærer, dine venner eller andre, så er det at få delt dine bekymringer det bedste, du overhovedet kan gøre. 

Jeg håber mit svar kunne være til lidt hjælp. Skriv endelig til os igen, hvis du får brug for det.

-Marissa Hej, 

Det lyder som om, at du har en del bekymringer og fortrydelser omkring denne tatovering, og jeg synes det er rigtig godt, at du skriver ind til os, så du i ikke går rundt med tankerne alene. 

Jeg har ikke selv nogen stor erfaring eller viden om denne form for tatovering, men som der ligger i fænomenet, så består denne type kropsudsmykning jo af en vis grad af permanens. Siden du dog har den på din hånd, og hvis du siger du kun har fået lavet to lag, så kan der være en chance for, at den falmer godt med tiden. 

Når du nu siger, at du faktisk gerne vil snakke med din mor om det, så tror jeg, at du måske skal prøve at følge det instinkt. Du kan prøve at ringe til hende og starte samtalen med at sige, at du har gjort noget du fortryder, og at du derfor har brug for, at hun ikke bliver vred på dig, og at du har brug for at hun i stedet trøster dig eller kommer med nogle stille og rolige råd. 

Eftersom tatoveringer (især denne type, som ikke er gjort professionelt) er noget, der f.eks. kan gå betændelse i og eventuelt kan kræve opmærksomhed fra en læge, så vil det være rigtig godt, hvis du har en voksen i dit liv, som ved, at du har fået sådan en tatovering og som kan hjælpe dig, hvis du får brug for det. Hvis du fortæller det til din mor og siger, at du har brug for hendes støtte, så vil hun måske endda være glad for, at du søger hendes hjælp og råd i den her situation, du står i. Du kan også prøve at fortælle det til en anden voksen i dit liv, f.eks. en voksen du bor med, en lærer eller et andet familiemedlem, så der er andre i dit liv, der også ved, hvad du går og bekymre dig om, og som du så kan snakke med. 

Overordnet vil jeg også inderligt minde dig om, at det er meget vigtigt, at du er opmærksom på om overfladen af din hånd begynder at lave problemer (bliver ekstra rød, øm, eller svier), og at du går til lægen med det, hvis det sker. 

Noget godt der dog kommer ud af denne situation kan måske være, at du til fremtiden har fundet ud af, hvordan du har det med tatoveringer, og at du nu ved, at det er bedst ikke at gør det impulsivt. 

Jeg håber, at mit svar kan hjælpe lidt. Du må endelig skrive ind igen, hvis du får brug for det :) 

-Marissa