hvad er fordring?
en fordring er retten til at kræve noget af en person eller et selskab. det kan både være et pengebeløb eller en service. bliv klogere på fordring her.
fordybning forpeste føre fremfærd fremgang Ja, Martinus ”opfinder” ofte nogle helt specielle udtryk. Men tag ikke fejl, – de dækker over nogle helt fantastiske analyser. I *Livets Bog*, bind 4, stk. 1073, bruger Martinus netop det omtalte udtryk, og det åbner virkelig vore øjne for en helt ny måde at se vores livsoplevelse på. For hvad er ”et levende væsen”? Jo, siger Martinus*, ”det udgør udelukkende ”tiden” og ”evigheden”. ”Tiden” er igen det samme som ”nuet”, medens ”evigheden” udgør ”jeget”. ”Nuet” er igen ”det foranderlige”, medens ”jeget” er ”det uforanderlige” eller ”det faste punkt”, omkring hvilket ”det foranderlige” bevæger sig. Begge de to foreteelser er absolut uadskillelige, idet de gensidigt betinger hinandens eksistens. (…) ”Nuet og ”evigheden” har evigt eksisteret som en ”toenighed”.”*

Lyder denne forklaring lidt indviklet? Jamen, det er den sådan set ikke, for vi kender det jo fra tidligere analyser af ”det levende væsen” – og fra os selv! Uanset hvor vi befinder os på jordkloden, har vi denne mærkværdige fornemmelse af at være et midtpunkt. ”Her står jeg, – og hele universet er udenom mig”. Med andre ord: Vores lillebitte del af dét guddommelige jeg, der gør, at hele universet er levende.

**Vi bedømmer ”nutiden” – det foranderlige**

Men til hvert eneste ”jeg” er knyttet en individuel ”struktur”, skabeevnen og det skabte, der er lige så evige som jeget, men i modsætning til dette ”evigt foranderligt”. Der er med andre ord tale om *” en toenighed, – en enhed med to analyser”.* Og Martinus sammenfatter det i disse smukke ord: *”Det tilbagelagte rum er vor ”fortid”. Det forbiglidende rum er vor ”nutid”, og det imod os kommende rum er vor ”fremtid. Verdensaltet er vor ”bevidsthed”. Vi er tiden og evigheden, Guddommen og livet åbenbaret i kød og blod. Denne åbenbaring er det ”levende væsen”.”*

Når vi således – i vores allerdybeste analyse – udgør tiden og evigheden, det foranderlige og det uforanderlige, hvordan oplever vi så dette i vores daglige livsoplevelse? Jo, siger Martinus, vi oplever det som ”manifesteret tid”, det vil sige i form af fortid, nutid og fremtid, som han kalder en slags ”treenigt nu”. Her har vi altså selve livsoplevelsen. Men hvem er det, der oplever dette ”foranderlige nu”? Det gør netop ”evigheden”, det levende væsens jeg, Guddommens jeg. *”Evigheden er ikke noget, der er ”udenfor” det levende væsen, men er det levende væsens egen dybeste bestanddel, er den akse, er det fundament, omkring hvilken ”tiden” eller ”livet” bevæger sig. Tilsammen udgør ”tiden” og ”evigheden” en uadskillelig enhed.”*(stk. 1070)

**Når vi oplever menneskets ondskab**

Men nu udvider Martinus disse høje analyser, og han gør det på en måde, som har den allerstørste betydning for vores bedømmelse af andre mennesker, – og for bedømmelsen af os selv. For vi oplever livet i form af *kontraster*, og i ”nuet” oplever eller sanser vi kun én kontrast ad gangen. Derfor kommer vi ud for, at vi bedømmer et menneske som ”godt” eller ”ondt”. Og denne bedømmelse kan udmærket være rigtig, – men kun i selve oplevelsesøjeblikket. Med Martinus’ manende ord: *”Hvis vi anvender denne analyse som målestok for væsenets evige tilværelse, gør vi os skyldig i en stor misforståelse.”*

Når vi derfor bedømmer et medmenneske, er vi slet ikke i stand til det, så længe vi ikke har kosmisk bevidsthed. Vi kan kun sanse ”det foranderlige”, men er ude af stand til at bedømme den samlede enhed, som udgøres af ”tiden” og ”evigheden”, det foranderlige og det uforanderlige. Med andre ord: Vi ser og sanser og bedømmer noget ”midlertidigt”. Med Martinus’ ord: *”Alle sådanne analyser bliver derfor kun at udtrykke som ”timelige” eller ”midlertidige”. Da nu ”det levende væsen” er et ”evigt” væsen, kan en sådan ”midlertidig” analyse jo ikke være noget udtryk for denne evige tilværelse, idet den kun er et udtryk for det ”levende væsen” i det ”nu” eller oplevelsesøjeblik, i hvilket det blev sanset eller oplevet.”*

Jamen så findes den absolutte ondskab jo slet ikke. Så findes der jo slet ingen mennesker, som vi kan *hade* af et godt hjerte. Så bliver Jesu berømte ord jo til sandhed: *”Tilgiv dem, for de ved ikke, hvad de gør”.*De er virkelig hjerteskærende onde på det tidspunkt, hvor vi oplever dem. Men vi kan leve i bevidstheden om, at de og vi forandres i det næste nu og i de kommende fremtidige ”nu’er”. Så i efterfølgende inkarnationer vil de samme mennesker, – takket være skæbneloven, vores trofaste ven og forbundsfælle – blive til kærlige, humane mennesker.

Den evige verdensplan fungerer…..

                   Hans Wittendorff

hwittendorff@post.tele.dk Kære A,

Det lyder til, at der opstår rigtig mange forskellige følelser inde i dig på nuværende tidspunkt. Det kan være enormt frustrerende og gøre en trist til mode. 

Du skriver, at en gammel flamme fortæller dig om sine følelser for dig - og at der i den forbindelse opstår gnidninger mellem din kæreste og dig. Du skriver også selv, at du bliver forvirret over dine egne følelser i tråd med dette. Jeg tænker, at det er det din kæreste reagerer på. Uanset om du har fortalt din kæreste, at du er blevet forvirret over dine egne følelser for V eller ej, så er jeg næsten sikker på, at din kæreste godt har kunne mærke det. Han har sandsynligvis oplevet, at du måske har været en smule mere afvisende eller at du har haft en kortere lunte, hvilket jeg kun oplever, som naturligt, hvis man går og er frustreret omkring sine følelser indvendigt. Dog tænker jeg, at din kæreste reagerer voldsommere, fordi han kan mærke, at du har ændret adfærd. På den måde tænker jeg også, at det er meget naturligt, at han oplever at blive utryg i situationen. 

Det, at du vælger at lyve for din kæreste gør også, at du egentlig bekræfter din kæreste i, at der er noget, der er anderledes - at han har en grund til at være utryg ved situationen. Det betyder ikke, at han nødvendigvis havde reageret meget anderledes, hvis du havde spillet med helt åbne kort. Jeg tænker godt, at du kan kalde det en usikkerhed i din kæreste - men en usikkerhed, der opstår på baggrund af, at han er bange for at miste dig.

Jeg får en oplevelse af, at du er hurtig til at se, hvad din kæreste gør forkert i situationen, hvilket er helt naturligt. Som mennesker er vi generelt bedre til at se eller gætte på, hvad der sker hos den anden person. På den måde, kan vi bedre holde afstand til vores egen adfærd, som måske ikke er så hensigtsmæssig heller altid. Jeg bliver derfor nysgerrig på, hvorfor du vælger, at mødes med din gamle flamme i hemmelighed? Hvad er det inde i dig, der gør, at du føler, at det er den rette løsning? Selvfølgelig, nævner du, at du bliver forvirret over dine egne følelser, hvilket måske også er grund nok. På den anden side åbner du faktisk op for muligheden om, hvad nu hvis jeg fandt sammen med min gamle flamme igen? Er det, det jeg gerne vil? Her er du på sin vis allerede på vej væk fra din kæreste. 

Du skriver, at du sommetider ønsker et liv uden din kæreste, hvilket jeg også ser som et tegn på, at der kan opstå gnidninger. Det er selvfølgelig ingen fare at have disse tanker engang imellem - det er helt normalt. Det tror jeg, at de fleste mennesker i forhold har indimellem. Det er dog værd at overveje, hvor meget de her tanker fylder hos dig. Hvis du tænker, at dit liv ville være bedre uden din kæreste en gang om dagen eller hver uge, så begynder det at være ofte. I et forhold er man to om at få det til at fungere, så derfor vil det også være negativt for jeres forhold, hvis du kun har dedikeret dig halvt til det. 

Når alt det så er sagt, så er jeg ikke så meget i tvivl om, at din kæreste er usikker på jer. Denne usikkerhed kan også nemt smitte af på dig og dine handlinger. På en eller anden måde får i skabt en ond cirkel, hvor I bekræfter hinanden i, at I ikke har hundrede procent tillid til hinanden. Din kæreste ønsker, at du havde afvist V med det samme, og at du ikke engang havde reageret på Vs følelser for dig. Du ønsker, at din kæreste viser dig den tillid, at du godt kan afvise V, selvom du mødes med ham. I formår derfor ikke at møde hinanden i den andens frustrationer.

Selvfølgelig vil jeg også gerne pointere, at din kærestes jokes om, at alle dine mandlige venner er dine kærester, ikke er okay. Jeg kan godt forstå, at du bliver såret over at få bemærkninger som disse. Igen, så tror jeg, at du har ret i, at det er en form for usikkerhed, men samtidig er det også et udtryk for, hvor såret han egentlig er over det, du har gjort. 

Du skriver, at han ikke tror på dig, når du siger, at du ikke vil forlade ham og at du elsker ham. Jeg tænker, at du bliver nødt til at bekræfte ham i dette rigtig mange gange, før det når helt ind til ham. Ved at lyve har du misbrugt hans tillid, hvilket kan gøre, at det tager endnu længere tid at opbygge denne igen. Det betyder også, at du kan sige det rigtig mange gange, hvor du ikke vil få noget igen, fordi han ikke har tillid til dine ord - du har løjet før, så hvorfor skulle han tro på dine ord nu. Jeg tænker, at det er denne følelse, han sidder med. Dog bliver han også nødt til før eller siden enten at tilgive dig eller acceptere, at det er sket. Det kan blive utroligt psykisk hårdt for dig, hvis han bliver ved med at "straffe" dig ved, at han viser mistillid til dine ord. 

Jeg forstår også godt, at din kæreste reagerer ved at forbyde dig at snakke med V. Alligevel tror jeg ikke, at det er den rette løsning. Ligesom du selv beskriver det, så føles det som om at få lænker på. I sidste ende vil dette forbud kunne risikere at ødelægge jeres forhold helt, hvis du sidder med følelser, som dem du har. Du føler dig fanget, hvilket afleder andre følelser, som at du bliver mere ked af det og vred på din kæreste. På den måde kan du få overbevist dig selv om, at du vil have det bedre uden ham. Det betyder også, at din kærestes usikkerhed omkring frygten for at miste dig, kan blive aktuel, fordi han er så bange for det. For din kærestes skyld, kan du måske være med på et kompromis, der hedder, at du ikke ser eller snakker med V i en periode, mens tingene mellem din kæreste og dig bliver glattet ud, men at du på et tidspunkt er helt fri til at snakke med ham igen. På den måde imødekommer du din kæreste, men får samtidig sat dine egne grænser. Din kæreste har lige nu brug for at genvinde tilliden til dig. 

Jeg tænker, at det er vigtigt, at I får snakket hele situationen godt og grundigt igennem. Det mest optimale er, hvis I kan snakke om det ud fra jeres eget synspunkt. Det vil sige, at det er vigtigt, at I forsøger ikke at angribe hinanden, men i stedet stå til ansvar for jeres egne handlinger. I har begge brug for at få italesat det, der er sket. I har begge brug for en undskyldning i forhold til forskellige ting. Det handler om at være nysgerrige på hinanden, og hvorfor I begge har reageret og handlet, som I har gjort. Hvis I kan få en god snak om dette og komme igennem denne krise, er jeg sikker på, at det også vil kunne gøre jeres forhold til hinanden stærkere. 

Jeg håber, at dette var en lille hjælp :-)

Kærlige hilsner fra

Lotte is støjer hvordan.? ja, det er betaling for en mail service.