kan ikke komme i kontakt med tdc på facebook
skrev et indlægt til tdc på facebook i lørdags 14. juli 2012.

det drejede sig om manglende varsling af prisstigning.

har ikke siden kunne kommentere opslag eller selv lave nyt indlæg.

er måske blevet blokeret af tdc?

eller er der også andre der oplever problemer på tdc facebook sidde?
hej patrickhar sendt dig en pm ( du stod jo som en af mine venner)vil da gerne modtage din e-mail.jeg lukker hermed tråden fra min sidde da jeg tror og håber på du er tilfreds med det der står i pm til dig.jørgen
Hej! 

Tak for din besked. Jeg håber, at mine tanker kan være til hjælp. 

Du skriver, at du på det sidste har haft svært ved at overskue, at skulle være social, og jeg tror faktisk ikke, at du er den eneste, der oplever dette. Nedlukningen af samfundet har medført, at man i lang tid ikke har haft sin normale hverdag og lavet alle de ting, man er vant til at lave. Når man det meste af tiden bare sidder hjemme -  måske alene, måske i nattøj de fleste dage - kan det pludselig føles som en meget stor ting at skulle lave “almindelige” ting som at gå en tur eller drikke en kop kaffe med andre. Dette er noget, jeg også selv har mærket og jeg tror, at mange andre har det på samme måde. Selvom det er enormt frustrerende at tingene er sådan, er man også bare nødt til at acceptere det, tror jeg. Samfundet og hele verden er helt ved siden af sig selv og det er okay, at man måske også selv er det. Hvis du gerne vil arbejde lidt med det, vil mit råd være, at tage små skridt og prioritere at lave ting, du godt kan lide. Det kan fx være at læse en bog, gå ture selv og lytte til musik eller måske gå en tur med en af dine veninder og få snakket om, at tingene er svære lige for tiden. 

I forhold til dine bekymringer om mad, forestiller jeg mig, at det også godt kan være påvirket af, at man går meget hjemme. Her man kan hurtigt begynde at bemærke ting, man normalt ikke ville tænke over. Dog ville jeg stadig være meget opmærksom på, at det ikke udvikler sig. Din krop har brug for energi og det er ikke sundt, at springe måltider over for at have god samvittighed over at spise pizza. Som du har læst andre steder, tror jeg også, at det kunne være en god idé, at snakke med nogle om det, hvis det fortsætter som det er nu. Det kunne være dine forældre eller veninder i første omgang, men det kunne også være lægen.

Og så vil jeg også lige huske dig på, at det er farligt at sammenligne sig selv med modeller på Instagram. Billederne, som bliver delt, har været igennem den helt store redigering, så de fremstår nærmest helt perfekte - hvilket jo slet ikke afspejler virkeligheden. Det skal man virkelig huske, omend det er svært.

  
Skriv endelig ind igen, hvis du har andre spørgsmål! 

De bedste hilsner Julie :-) Vær klar på nogle vilde tal. Det er faktisk svært, at finde tal på disse ting, men heldigvis har vi Wikipedia - på engelsk der dog kan give os et indblik i Facebooks økonomi.


Jeg har vedhæftet et billede der fortæller hvad Wikipedia-siden om Facebook fortæller mht. indtjening. Jeg vil dog også skrive det og udregne de danske værdier og kursen for den udregning.


Ifølge Wikipedia tjente Facebook i 2018 følgende (kurs: 666,46):


Omsætning:  

55.838 milliarder US dollars  

372.137 milliarder danske kroner


Resultat af primær drift:  

24.913 milliarder US dollars  

166.035 milliarder danske kroner


Bundlinje:  

22.111 milliarder US dollars  

147.360 milliarder danske kroner


Aktiver:  

97.334 milliarder US dollars  

648.692 milliarder danske kroner


Egenkapital:  

84.127 milliarder US dollars  

560.672 milliarder danske kroner


Facebook tjener rigtig mange penge. Facebook tjener også rigtig mange penge i Danmark, men desværre betaler Facebook ikke ret meget skat i Danmark. I en artikel fra Politiken i 2017 fortæller Politiken at Facebook faktisk kun betaler 0.03% i skat i Danmark. Læs artiklen her: <https://politiken.dk/udland/art6112325/> Hey du! 

Det lyder godt nok
som en svær situation, som du står i. Derfor vil jeg bare lægge ud og sige, at
der er virkelig godt, at du nu rækker hånden ud efter noget hjælp ved at skrive
herind. 

Du bad godt nok om,
at der ikke kom noget psykologisk, men det kan jeg ikke overholde, hvis jeg
skal svare dig ærligt. For da jeg læste dit brev, så var der flere ting, som
jeg tænkte på, som jeg lige vil ind på, inden jeg svarer på dit spørgsmål:

Det første var, at
det virker til, at du ikke får sagt fra. Du fik ikke sagt fra overfor dine
forældre om, at du faktisk ikke ville på efterskole alligevel. Du fik ikke sagt
til nogle, hvordan du faktisk gik rundt og havde det på skolen, før du faktisk
brød sammen i din mors bil. Og det lyder til, at du ikke får sagt fra overfor
skolen og de andre elever nu, hvor de ved, hvordan du faktisk har det. 


Hvis vi tager udgangspunkt i det sidste, så kan jeg godt forstå, at det er
hårdt lige nu. Du har åbnet op og føler dig sårbar, og folk virker til kun at
gøre de forkerte ting. Men hvis vi vender den om: har du fået fortalt dem, hvad
du faktisk har brug for? Får du fortalt de andre elever, at du ikke lige føler
for at snakke om, hvordan du har det lige nu? Fik du fortalt din lærer, at
han/hun faktisk overskred din grænse ved at fortælle dine venner om din
situation?   

De prøver jo bare at hjælpe, men hvis de ikke ved, hvad du har brug for, så kan
de heller ikke vide, at de måske gør tingene værre? 


Jeg tror, at dine
følelser er din krops måde at fortælle dig på, at nu kan du ikke ignorere det
mere. Nu bliver du nødt til at forholde dig til, hvordan du har det, hvad du
har lyst til og at få det gjort. 

Det andet jeg tænkte
på er, at du virker til at have enorm høje krav til dig selv. Du skriver, at du
er selvstændig, altid har klaret tingene selv, har svært ved at vise sårbarhed.
Du skriver også, at du særligt hader at føle dig sårbar, svag, at du ikke er
vild med at snakke om dine problemer og at folk ved for meget om dig. Du
skriver også, at det er forfærdeligt at modtage de andres medlidenhed, men at
du ikke føler, at du kan droppe ud. Jeg får faktisk lidt en klump i maven, når
jeg læser dit brev. Det må virkelig være hårdt hele tiden at skal være ovenpå.
Du skriver selv, at du har været stærkt psykisk. Jeg synes, at det mere lyder
til, at du har fået bygget nogle ret høje murer omkring dig, så folk ikke
kommer for tæt på. Vi er alle nede nogle gange, og det er der, at vi har brug
for andre.

For så nu at komme
til dit spørgsmål: hvad du skal gøre.   

Jeg synes, at du skal gå en lang tur, skrive dine tanker ned og faktisk snakke
med en, som du stoler på og er tæt med. Prøv at få alle tankerne væk og så
faktisk mærk efter i maven. Hvad har du lyst til, hvis du ikke skal forholde
dig til, hvad andre måtte tænke, synes, gøre osv. Hvad har DU lyst til og brug
for? Når du har fundet frem til et svar på det, så kan du derefter finde ud af,
hvad der så bedst kan gøres.   

Jeg tror ikke, at det er efterskolen i sig selv, som du reagerer på. Jeg tror,
at du har for længe ignoreret dine følelser og grænser - muligvis på grund af
for høje krav til dig selv. Så uanset om du vælger at gøre opholdet på
efterskolen færdigt eller ej, så vil jeg mene, at der er nogle mønstre, som du
bør arbejde med. 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar :-) Al held og lykke herfra! :) 


VH.


Gustav Hej,

Det er helt forståeligt, at du har følt dig pinligt berørt over sådan en situation og, at det har gjort det svært for dig at være omkring både din veninde og dine klassekammerater. Selvom det har været en meget slem oplevelse, så må du dog huske på, at du ikke har noget som helst at skamme dig over. Det var et uheld, og du kunne ikke gøre for at det skete, så derfor må du ikke være for hård ved dig selv over det. At have svært ved blærekontrol er ikke noget du skal føle skyld eller noget over, og du fortjener stadig ikke at blive drillet med noget, som du har svært ved at kontrollere. 

Oven på sådan nogle oplevelser er det helt forståeligt, at det er svært at snakke med andre om det, især hvis man synes, at det er pinligt at snakke om. Men det vil dog være en god ting for dig at prøve det alligevel, da det kan hjælpe dig bedre igennem det. Hvem du skal snakke med er helt op til dig selv, men det ville måske være meget gavnligt, hvis det var dine forældre. For hvis du fortæller dem, hvad der er sket, og at du fortsat har bekymringer om din blærekontrol, så kan de måske endda tage dig med til lægen, og så kan du muligvis derigennem få råd til om, der er nogle måder, hvorpå du kan gøre noget ved det. Ved at tage fat i selve problemet med din blærekontrol, så vil du i hvertfald kunne forhindre, at den situation med din veninde sker igen.  

Hvis drilleriet fra dine klassekammerater dog bliver meget slemt, og det bliver for svært for dig at håndtere, så kan det være, at du kan overveje om det ville hjælpe at flytte klasse eller endda skole. Men sådan et valg skal du selvfølgelig kun overveje, hvis du føler, at du ville være 100% tilpas med det. Du kan eventuelt også spørge dine forældre om, de tænker, det kunne være en løsning eller om de har andre ideer. 

Jeg håber, mit svar kan være til en smule hjælpe. Du skal endelig bare skrive ind igen, hvis du føler for det!

Med venlig hilsen,

Marissa Hej du, 

Jeg er ked af at høre om din situation. Det kan virkelig være svært, at være ensom, fordi man netop ikke har lyst til at opsøge nogen, og dermed kun bliver mere ensom. Selvfølgelig skal din kæreste støtte dig i situationen, men han har også ret i, at du bliver nødt til at se andre mennesker. Det er ikke fair overfor ham, at han skal bære hele byrden, så måske I kan finde ud af noget sammen. Du skriver, at du ikke snakker med dine venner mere. Er der en grund til dette? Det kan være svært, at komme ud af sin komfortzone og kontakte folk, som man ikke har set i lang tid, men det kan også være nødvendigt. Måske er det på tide, at få kontakt til dine venner igen og dermed "føle noget for dem" igen, som du skriver. Det kan godt være, at det er ubehageligt i første omgang, men det kan måske betale sig over længere tid. Hvis du dog ikke har lyst til at snakke med dine gamle venner, kunne det være en mulighed at få nogle nye? Du kan overveje hvilke fritidsinteresser du har, og hvad du godt kan lide at lave, og finde venner på den måde. Det kan eksempelvis være i skolen, til fodbold eller andet, som du kan fylde din hverdag med. Det lyder som om, at det ikke kun handler om venner, men også hvordan du har det med dig selv. Du beskriver, at du har negative tanker, hvilket også er vigtigt at få arbejdet med. Er det fordi du ikke synes om dig selv? Er det fordi du tænker, at ingen vil være venner med dig? For det er jeg sikker på, er løgn. Det kan være svært at finde de rigtige venner her i livet - det har jeg selv prøvet en del, men når man finder nogle gode nogle af slagsen, er det det hele værd. Det handler nok om, at tage nogle små skridt. Du kan starte med at kigge dig selv i spejlet og fortælle dig selv, at du er god nok og påpege de gode ting ved dig selv. Det kan måske hjælpe dig til, at tænke positive tanker. Dernæst kan du finde ud af, hvad problemet egentlig er - hvorfor isolerer du dig og hvad har ført til, at du føler dig ensom? Din kæreste kan kun støtte dig så meget, men du skal også løse nogle ting i dig selv. Måske du kan snakke med ham om tingene, og I sammen kan finde en løsning. Hvis du starter med ét skridt, bliver det måske nemmere at tage det næste.

Du er meget velkommen til at kontakte os igen, hvis du har brug for mere hjælp. Ellers håber jeg, at du kunne bruge mit svar til en smule.

- Benedicte Facebook har ifølge dem selv omkring 37,700 fuldtidsansatte per 31. marts 2019.


Hvis vi kigger lidt tilbage i tiden, så har jeg fundet disse historiske tal:


2008: 700 ansatte  

August 2009: 1,000 ansatte  

2011: 2,000+ ansatte  

Februar 2012: 3,000+ ansatte  

Maj 2012: 3,500 ansatte  

December 2012: 4,619 ansatte  

September 2013: 5,794 ansatte  

December 2013: 6,337 ansatte  

Juni 2014: 7,185 ansatte  

September 2015: ~12,000 ansatte  

Oktober 2017: 23,165 ansatte


Og nu 37,700 i marts 2019. Hejsa!  


Det er en rigtig ubehagelig og svær situation, du befinder dig i. Det er aldrig nemt at være vidne til, at veninder eller andre bekendte forandrer sig og bliver en dårligere version af dem selv. Samtidig er det svært at stille noget op, hvis de ikke selv synes eller mærker, at deres måde at opføre sig på er problematisk. 

Mit bedste råd vil altid være at snakke om tingene, da det er vigtigt at sætte ord på, hvordan man har det (ligesom du har gjort ved at skrive til os). Dog skal man også være klar til at lytte til den anden part, så man forhåbentlig kan få en forståelse for hinandens følelser og tanker. Jeg ved godt, at det ikke er nemt i jeres situation - særligt, hvis din veninde ikke selv synes, at der er et problem. 

Det lyder til, at det hele påvirker dig enormt meget og jeg tror også, at det er vigtigt, at du overvejer, om det er kampen værd. Desværre er det ikke alle venskaber, som varer evigt, og selvom man har haft en masse gode oplevelser og år sammen, glider mange fra hinanden i takt med, at man bliver ældre og måske bevæger sig i hver sin retning. Hvis din veninde ikke er klar til at lytte til dig og ikke indser, at der er et problem, bør du måske trække dig lidt fra hende. Mest for at passe på dig selv, men også, så din veninde måske kan indse, at du rent faktisk bare ønsker at passe på hende og ønsker hende det bedste. 

Jeg håber, at mine tanker er til hjælp for dig. Ellers skal du endelig ikke tøve med at skrive til os igen!

De bedste hilsner Julie :-) Hej med dig,

Det lyder virkelig som en svær situation du er endt i. Jeg kan godt se, hvorfor din veninde er blevet vred over situationen, og det, at du selv også kan se det er en rigtig god ting, hvis der skal være håb for, at i to kan få løst situationen. Jo mere empati du viser for hendes følelser, desto større chance er der for, at hun føler sig forstået, og at hun så kan stole på, at det ikke sker igen. Siden det virker til, at hun har oplevet at få sine grænser overskredet på en meget ubehagelig måde, så kan det godt være, at hun skal have noget tid til at lade chokket falme en smule, før hun er villig til at lytte til en undskyldning. Der kan det måske være en ide at give hende noget plads men stadig sørge for, at hun ved, at du sagtens kan forstå, at hun er vred, og at du fortryder det, der er sket. 

Om ansvaret skal lægges hos dig eller den fyr, der var involveret, er måske ligegyldig ift. til din veninde. Hvis der er kommet en rift i fyrens og din venindes venskab, så er det op til ham at fikse den del. Men når det kommer til riften mellem jer to, så er det dig, der bedst kan forstå, hvorfor hun er blevet vred, og det er dig, der bedst kan finde ud af, hvordan situationen bedst muligt kan håndteres. Hvis du derimod føler, at fyren har overtrådt nogle af DINE grænser eller gjort dig utilpas eller vred, så kunne det være en god ide at få det sagt til ham både for, at du kan få sat ord på dine frustrationer overfor ham, men også så han fremover ved, at du ikke er okay med det, der skete. 

Svaret på, hvordan dette skal påvirke dit forhold med alkohol er selvfølgelig ikke et endegyldigt ja/nej svar, da det i sidste ende er op til dig selv. Fra mit standpunkt, og jeg vil gætte på det også er sådan for dem, der holder af dig, så kan man selvfølgelig blive bekymret for, hvilke konsekvenser det kan have for dig, hvis du selv kommer i problemer eller kommer til at skabe problemer i dine forhold med andre. Hvis du føler, at den situation du står i nu i høj grad er et produkt af den alkohol, du indtog den aften, så kan du eventuelt se hele hændelsen, som noget du kan blive klogere af, så du kan tage dig bedre af dig selv næste gang. Når det kommer til alkohol, så har jeg også selv måtte lære, at det er en god ide at gøre det med omtanke for sit helbred og sin velvære. 

Jeg håber virkelig, at du får det løst med din veninde, og det bedste råd jeg kan give er at have tålmodighed og blive ved med at udtrykke din forståelse og empati for, at hun er blevet vred/såret samt fortælle hende, at du er ked af det, der skete. 

-Marissa Hejsa!

Først og fremmest vil jeg sige tak for at du skriver herind. Selvom det kan være rigtig svært at acceptere, at man er jaloux, er det en meget naturlig følelse og jeg er helt sikker på, at de fleste andre har oplevet situationer, hvor de har følt sig jaloux, og derfor kan relatere meget til den situation, du beskriver.

For mig lyder det som til, at du frygter at miste dine veninder - eller måske blot frygter, at det venskab, som du har haft med dem hver især indtil nu, ændrer sig, fordi de også er blevet gode veninder med hinanden. Jeg tror, at det er enormt vigtigt, at du "åbner op" for disse følelser og prøver at forstå, hvorfor du føler som du gør. Måske er det nogle usikkerheder omkring dig selv, der gør, at du føler dig jaloux?   
Så snart du har fundet ud af, hvorfor du har disse følelser af jalousi, er det meget nemmere at arbejde med. Derudover tænker jeg også, at det kunne være godt for dig at snakke med nogle om det, så det ikke blot bliver en negativ følelse, som ophober sig indeni dig. Hvis du har mod på det, kunne det nok være rigtig godt at snakke med dine to veninder og fortælle dem hvordan du har det. De ved sikkert ikke, at du er vred og ked af det, og måske kan det vise sig at være den nemmeste og bedste løsning på problemet. Hvis ikke det lige skal være de to, så måske nogle andre, du stoler på, der kan måske kan hjælpe dig med at få det bedre med hele denne situation. 

Selvom det måske i øjeblikket kan føles godt at såre den ene af dine veninder og få hende til at føle sig udenfor, tror jeg ikke, at det er en god løsning på den lange bane. Jeg tror desværre ikke, at du får det bedre af den grund - tværtimod kan det måske ende med at gøre det hele værre og du kan ende med at miste dem begge.

Jeg håber, at mine tanker omkring hele situationen er til hjælp. Ellers skal du endelig bare skrive til os igen!

De bedste hilsner Julie :-) hej aya. beklager, men det har desværre ikke tiden til med så kort varsel. vh. allan