ny homedisk
har fået en ny homedisk. installeret oprettet og alt er ok.

men så ville jeg flytte filer over på den. fulgte vejledningen fra tdc hjemmeside, men den fortalte at der ikke var adgang.

ringede til supporten. talte med en sur mokke - måske en elev -  hvor det endte med at hun sagde at hun kunne ikke tale med mig, når jeg ikke ville forstå hvad hun sagde. jeg bad om at tale med en af hendes kollegaer der vidste noget om det. hun bad mig så om at ringe op igen og herefter smed hun røret på! sikken dog en sur kælling.

jeg ringede så op igen og talte med en anden der vidste hvad han talte om end skolepigen fra første opkald. han fortalte mig så, at han kunne se, at alt var sat fint op hos mig, men at det kunne tage op til 7 dage før jeg kunne overføre filer til min homedisk!

det kan sgu' da ikke være rigtigt. det vil da max. tage 30 sekunder at oprette mig som bruger, så hvad sker der lige for tdc her?
nå, nu ser det ud til at virke.

jeg genstartede routheren og homedisken og det gav pote
Hey du!



 

Hvor dejligt at du
har fundet en pige, som du er blevet glad for, men jeg kan godt forstå, at du
synes, at det er lidt svært. Særligt i disse tider.



 

Du skriver, at du er
bange for at virke for desperat og om du skal behandle hendes på en bestemt
måde pga. hendes 'daddy issues'. Jeg tror lidt, at du har for meget fokus på
hendes forhold med hendes far. Medmindre du mistænker noget decideret ulovligt,
så er det hendes kamp, som hun må tage. Du kan lytte til hende, støtte hende,
opmuntrer hende osv. - som du jo allerede gør. Men derudover så skal du prøve
at skubbe det væk og så vær dig selv. Du skriver jo, at hun har sagt, at hun
godt kan lide dig, så mit bedste råd er, at du måske skal trække vejret og så
bare vær dig selv og se, hvordan tingene udvikler sig. 



 

Det er selvfølgelig
svært at være sammen i disse tider, men måske I alligevel kunne mødes? Det er
måske nemmere at fornemme, hvor hun er henne og hvilke signaler, som hun
sender, hvis det ikke kun foregår virtuelt. I kunne måske gå en tur sammen?
Eller sætte jer i en af jeres haver og snakke? Selvfølgelig med afstand, men så
kommer der lidt afveksling. 



 

Men prøv at fokuser
på at lære hende at kende, være der for hende, at være charmerende og flirt
lidt. Se hvordan hun reagerer, og når du føler, at du er klar, så fortæl hende,
hvordan du har det. Det er skræmmende, men det er sådan nogle chancer, som man
må tage. 



 

Så for at opsummere,
så synes jeg, at du skal prøve at glemme hendes forhold til hendes far. Det
lyder ikke til at have noget med dig at gøre. I stedet fokuser på jeres
relation. Se om I ikke kan ses udenfor det virtuelle og så skru lidt op for
charmen. Når tiden så er rigtig, så fortæl hende, hvordan du har det. Mon ikke,
at hun har det på samme måde :-) 



 

Håber, at du kan
bruge mit svar :) Al held og lykke herfra! :) 


VH.


Gustav hej aya. beklager, men det har desværre ikke tiden til med så kort varsel. vh. allan jeg fandt ud af det, det var en bat fil, som var kommet ind i opstartsfilerne, den blev så lige slettet, så nu kører den fint igen computeren Hejsa!  


Det er en rigtig ubehagelig og svær situation, du befinder dig i. Det er aldrig nemt at være vidne til, at veninder eller andre bekendte forandrer sig og bliver en dårligere version af dem selv. Samtidig er det svært at stille noget op, hvis de ikke selv synes eller mærker, at deres måde at opføre sig på er problematisk. 

Mit bedste råd vil altid være at snakke om tingene, da det er vigtigt at sætte ord på, hvordan man har det (ligesom du har gjort ved at skrive til os). Dog skal man også være klar til at lytte til den anden part, så man forhåbentlig kan få en forståelse for hinandens følelser og tanker. Jeg ved godt, at det ikke er nemt i jeres situation - særligt, hvis din veninde ikke selv synes, at der er et problem. 

Det lyder til, at det hele påvirker dig enormt meget og jeg tror også, at det er vigtigt, at du overvejer, om det er kampen værd. Desværre er det ikke alle venskaber, som varer evigt, og selvom man har haft en masse gode oplevelser og år sammen, glider mange fra hinanden i takt med, at man bliver ældre og måske bevæger sig i hver sin retning. Hvis din veninde ikke er klar til at lytte til dig og ikke indser, at der er et problem, bør du måske trække dig lidt fra hende. Mest for at passe på dig selv, men også, så din veninde måske kan indse, at du rent faktisk bare ønsker at passe på hende og ønsker hende det bedste. 

Jeg håber, at mine tanker er til hjælp for dig. Ellers skal du endelig ikke tøve med at skrive til os igen!

De bedste hilsner Julie :-) Hej

Jeg vil gerne starte med at sige fra mit hjerte af, hvor er det stærkt af dig at du er ærlig og at du erkender at der er et problem i dit liv som der fraholder dig og skaber en frygt for nogle ting. Jeg forstår at det er så svært, at være i det hele når dine forældre, som er dine omsorgspersoner ikke har givet dig den rette støtte og at du ønsker at tilfredsstille deres behov frem for dine egne, selvom de ikke imødekommer dine. Det er så forkert på så mange måder, fordi det burde selvfølgelig ikke være sådan. Men angående dine forældre, der er mine ærlige mening, at de har fejlet hvis du ikke bliver anerkendt for præcis den du er. Jeg ved at livet er hårdt og jeg har selv været i det den gang jeg var 15 år gammel. Jeg har også oplevet nogle ting som gør at man automatisk tænker negative tanker om sig selv. Men hvad jeg kan læse mig frem til, så uanset hvad så vil din familie ikke give dig den anerkendelse du ønsker og derfor så er du nødt til at acceptere det og prøve at skabe den anerkendelse for dig selv. 

Jeg kan læse mig frem til, at der har været flere gange hvor du har ønsket at forlade verden, men der er alligevel noget der holder dig tilbage fra ikke at gøre det. Det der fraholder dig fra ikke at sluge de piller, er det du skal finde frem i dig selv. Du har drømme og planer i dit liv, som du skriver og de drømme og planer i dit liv, skal være din motivationskilde. Dine forældre vil ikke anerkende dine behov og ved du hvad, så lad vær med at lade dem styre det. Du har dine egne drømme og du skal aldrig opgive dem fordi andre fortæller dig det modsatte. Tro mig, jeg kender alt til folk der nedgøre og kommer med bemærkninger for jeg har oplevet det i ca. 11 år i mit liv. 

Jeg kender dig ikke som person og det behøver jeg ikke at gøre for at fortælle dig at du lyder som en person der har så meget at give til dig selv og alle andre i den her verden. Alle mennesker kan nikke ja til at de har haft nogle dårlige venner eller at man har fucket tingene op en gang i mellem, men det handler også om at man rejser sig fra de nedture i livet og kommer op på hesten igen, på sin egen måde og tempo. Jeg synes det er så fedt at du får noget professionel hjælp og jeg vil råde dig til at blive ved med det. Jeg ved at man kan få noget gratis psykolog hjælp igennem kommunen og generelt hjælp til at kunne flytte hjemmefra. Og jeg ved det er svært. Det er skræmmende og man bliver bange. Men det er ikke sundt for dig at være hjemme og derfor så synes jeg det skal være grunden til at du kontakter dem. Du kan altid skrive herind igen og fortælle om din oplevelse og hvis det er du har brug for yderligere hjælp. 

Derudover så tror jeg faktisk at når du flytter (og det at jeg skriver når, det fordi jeg tror på dig og jeg ved du nok skal få det bedre, fordi du er bevidst om din situation), så skal du nok møde nogle gode mennesker i dit liv som vil acceptere dig præcis for den du er, både din seksualitet og dit udseende, men du skal først elske dig selv. 

Og du skal vide, du begyndte faktisk at vælge dig selv, fra det tidspunkt at du valgte at skrive højt om dine problemer til at du ønsker at få noget hjælp. Du er på vej mod friheden. En frihed der kan skabe dig et frirum hvor du kan fokusere på dig selv, anerkende dine egne behov og gå hen i den retning mod de drømme og planer du har i dit liv. Jeg ved livet er svært og ingenting kommer nemt, men du kan sagens klare det fordi det er jeg helt sikker på. 

Jeg håber du fik svar på dit spørgsmål og hvis ikke er du velkommen til at skrive herind igen!

Vh. Rebecca Hey du! 

Det lyder godt nok
som en svær situation, som du står i. Derfor vil jeg bare lægge ud og sige, at
der er virkelig godt, at du nu rækker hånden ud efter noget hjælp ved at skrive
herind. 

Du bad godt nok om,
at der ikke kom noget psykologisk, men det kan jeg ikke overholde, hvis jeg
skal svare dig ærligt. For da jeg læste dit brev, så var der flere ting, som
jeg tænkte på, som jeg lige vil ind på, inden jeg svarer på dit spørgsmål:

Det første var, at
det virker til, at du ikke får sagt fra. Du fik ikke sagt fra overfor dine
forældre om, at du faktisk ikke ville på efterskole alligevel. Du fik ikke sagt
til nogle, hvordan du faktisk gik rundt og havde det på skolen, før du faktisk
brød sammen i din mors bil. Og det lyder til, at du ikke får sagt fra overfor
skolen og de andre elever nu, hvor de ved, hvordan du faktisk har det. 


Hvis vi tager udgangspunkt i det sidste, så kan jeg godt forstå, at det er
hårdt lige nu. Du har åbnet op og føler dig sårbar, og folk virker til kun at
gøre de forkerte ting. Men hvis vi vender den om: har du fået fortalt dem, hvad
du faktisk har brug for? Får du fortalt de andre elever, at du ikke lige føler
for at snakke om, hvordan du har det lige nu? Fik du fortalt din lærer, at
han/hun faktisk overskred din grænse ved at fortælle dine venner om din
situation?   

De prøver jo bare at hjælpe, men hvis de ikke ved, hvad du har brug for, så kan
de heller ikke vide, at de måske gør tingene værre? 


Jeg tror, at dine
følelser er din krops måde at fortælle dig på, at nu kan du ikke ignorere det
mere. Nu bliver du nødt til at forholde dig til, hvordan du har det, hvad du
har lyst til og at få det gjort. 

Det andet jeg tænkte
på er, at du virker til at have enorm høje krav til dig selv. Du skriver, at du
er selvstændig, altid har klaret tingene selv, har svært ved at vise sårbarhed.
Du skriver også, at du særligt hader at føle dig sårbar, svag, at du ikke er
vild med at snakke om dine problemer og at folk ved for meget om dig. Du
skriver også, at det er forfærdeligt at modtage de andres medlidenhed, men at
du ikke føler, at du kan droppe ud. Jeg får faktisk lidt en klump i maven, når
jeg læser dit brev. Det må virkelig være hårdt hele tiden at skal være ovenpå.
Du skriver selv, at du har været stærkt psykisk. Jeg synes, at det mere lyder
til, at du har fået bygget nogle ret høje murer omkring dig, så folk ikke
kommer for tæt på. Vi er alle nede nogle gange, og det er der, at vi har brug
for andre.

For så nu at komme
til dit spørgsmål: hvad du skal gøre.   

Jeg synes, at du skal gå en lang tur, skrive dine tanker ned og faktisk snakke
med en, som du stoler på og er tæt med. Prøv at få alle tankerne væk og så
faktisk mærk efter i maven. Hvad har du lyst til, hvis du ikke skal forholde
dig til, hvad andre måtte tænke, synes, gøre osv. Hvad har DU lyst til og brug
for? Når du har fundet frem til et svar på det, så kan du derefter finde ud af,
hvad der så bedst kan gøres.   

Jeg tror ikke, at det er efterskolen i sig selv, som du reagerer på. Jeg tror,
at du har for længe ignoreret dine følelser og grænser - muligvis på grund af
for høje krav til dig selv. Så uanset om du vælger at gøre opholdet på
efterskolen færdigt eller ej, så vil jeg mene, at der er nogle mønstre, som du
bør arbejde med. 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar :-) Al held og lykke herfra! :) 


VH.


Gustav Kære du,

Det lyder som en rigtig svær situation. Jeg kan sagtens forstå, at du er rigtig ked af det. Du indrømmer selv, at du har begået en fejl, og du har undskyldt over for hende, så det er en rigtig god start. 

Jeg tror, det bedste, du kan gøre nu, er at give hende noget tid til at køle ned. Hun er måske vred på dig, men vrede har det med at gå over efter noget tid - og mon ikke hun også begynder at savne dig så. 

Når du føler, at det er tid til at blive gode venner igen (og hun har haft tid til at køle ned osv.) synes jeg, at du skal spørge hende, om hun vil mødes med dig og tale ud om tingene. Så får du mulighed for at forklare hele situationen og fortælle hende, hvor meget du fortryder, hvad du gjorde, og hvor meget hun betyder for dig. Hvis du fortæller hende disse ting ansigt til ansigt, så håber og tror jeg, at hun vil tilgive dig, så I kan være venner igen :-)

Jeg håber, at mit svar kan hjælpe dig på vej. Du er altid velkommen til at skrive igen.

Held og lykke!

Hilsen Iben Hej du!

Kærlighed kan være rigtig svært, hvis man er usikker på sig selv, men ud fra det du skriver lyder det som om I er på vej i den rigtige retning. Jeg kan godt forstå at du savner en validering af hvorvidt dine følelser er gensidige og jeg tror bestemt at den bedste løsning er at du skal gøre hende så tryg i dit selskab som muligt! Bliv ved med at give udtryk for dine følelser, da dette måske vil hjælpe hende til at turde åbne sig mere op for dig, hvis hun ved at du synes godt om hende. 

Hvorvidt du skal fortælle dine forældre at I skal ses eller ej, er i den grad op til dig selv! Du har ikke nogen forpligtelse overfor dem angående at skulle fortælle dem at du skal ses med en pige, men hvis du har lyst til at inddrage dem i dine planer, så tror jeg da blot at de vil synes det er hyggeligt og glæde sig på dine vegne :-) Men du behøver slet ikke fortælle dem noget, hvis du ikke har lyst endnu - så kan du altid fortælle dem det, hvis det bliver til mere mellem jer en dag!

Jeg håber det bedste for dig!

Knus fra Simone mange mennesker har spurgt os, hvad der er merværdierne, når vi migrerer af microsoft ms-access-databasen:vi har samlet nogle svar nedenfor. spørgsmål: sparer det mig penge at migrere? svar: ja først og fremmest har du ikke brug for en office-licens til hver bruger, der bruger applikationen, du kan tilføje så mange brugere, som du vil uden ekstra omkostninger. din it-afdeling behøver heller ikke implementere applikationen til hver pc spørgsmål: har vi problemer, når vores it-afdeling opgraderer vores kontorversion eller skifter til en cloud-løsning. svar: nej, din migrerede applikation fungerer helt uafhængig af din kontor-pc, alt dit behov er en webbrowser. spørgsmål: hvad med dataene, kan de bruges af alle? svar: ja, din migrerede ms-access-database er en ægte klientserverapplikation, hvor dataene gemmes centralt spørgsmål: kan applikationen bruges på en iphone og imac? svar: ja, alt det, du behøver, er en browserspørgsmål: hvordan sikrer vi brugeradgangen til applikationen? svar: du får vores indbyggede brugergodkendelsessystem gratis, her kan du administrere bruger, adgangsrettigheder osv. spørgsmål: skal vi bruge antrow som en sky-tjeneste? a: nej, vi understøtter enhver større skyudbyder (google / amazon / microsoft) eller isp hosting Hej 

Det lyder som nogle ubehagelige tanker at gå med selv, men jeg kan godt forstå at det har været svært for dig at få det sagt til din mor. Men jeg tror at det vil være godt for dig at sige det til din mor, så du har en, du kan snakke med det om. Hvis du har OCD vil det formentlig også hjælpe dig, hvis du får stillet en diagnose, så du derigennem kan få hjælp til at håndtere dine OCD, så den ikke påvirker dig så meget. 

Jeg vil råde dig til at sige det til din mor og gøre det på den måde, du synes er mest overkommelig for dig. Du kan enten give hende brevet, ligge det i postkassen eller sige det til hende personligt. Uanset hvordan du siger det til hende, er jeg sikker på, at hun er bekymret for dig og meget gerne vil hjælpe dig og høre, hvad du har at sige. Hvis du gerne vil sige det til hende personligt, kan du forberede dig på, hvad du skal sige. Du kan forberede det lidt ligesom et oplæg til skolen, så er det måske lidt mindre skræmmende at sige til hende. Du kan også tage et papir med stikord med, så du kan støtte dig til det, hvis du går i stå. Du kan for eksempel sige til hende, at der er noget du gerne vil snakke med hende om og at det er vigtigt for dig, at hun lytter og at du har skrevet et par stikord ned, så du får sagt det hele.   
  
Uanset hvordan du fortæller det til din mor, skal du ikke være bange. Din mor vil dig det bedste og vil hjælpe dig igennem det - også selvom det viser sig ikke at være OCD. Du skal heller ikke være bange for at sige det, hvis det viser sig ikke at være OCD. For selvom det ikke er OCD lyder det til, at du har brug for at snakke med din mor og at det vil gøre, at du får det bedre  
  
De bedste hilsner, Anne