jaká jsou pravidla pro volání konstruktoru nadtřídy?
<p>jaká jsou pravidla c++ pro volání konstruktoru nadtřídy z podtřídy?</p><p>například v javě vím, musíte to udělat jako první řádek konstruktoru podtřídy (a pokud ne, předpokládá se implicitní volání na super-konstruktor no-arg - což vám poskytne chybu kompilace, pokud to chybí) .</p>
<p>konstruktory základní třídy jsou automaticky volány, pokud nemají žádný argument. pokud chcete zavolat konstruktoru nadtřídy s argumentem, musíte použít inicializační seznam konstruktoru podtřídy. na rozdíl od java podporuje c++ vícenásobné dědičnosti (pro lepší nebo horší), takže základní třída musí být označena spíše jménem než „super ()&ldquo;.</p><pre><code>class superclass { public: superclass(int foo) { // do something with foo } }; class subclass : public superclass { public: subclass(int foo, int bar) : superclass(foo) // call the superclass constructor in the subclass' initialization list. { // do something with bar } }; </code></pre><p>více informací o inicializačním seznamu konstruktoru <a href="http://www.cprogramming.com/tutorial/initialization-lists-c++.html">zde</a> a <a href="http://www.parashift.com/c++-faq-lite/ctors.html#faq-10.6">zde</a> .</p>
Provedení statického konstruktoru se spouští první nastat v rámci aplikační domény z následujících událostí:


* vytvoření instance třídy.
* Jedno ze statické členy třídy jsou označeny


Mělo by být odpovědností zavaděčem tříd zvládnout problémy souběžnosti při volání statické konstruktérů. Pojďme pedantský, protože existují rozdíly, které mohou skutečně ovlivnit chování Váš kód je. Hodně z následujících je převzat z připomínek k [„Old New Thing“ článek](http://blogs.msdn.com/oldnewthing/archive/2006/12/14/1285437.aspx) .


Někdy se vrátila paměť novým operátorem se inicializuje, a někdy to nebude v závislosti na tom, zda jste typ newing up je [POD (obyčejné data)](https://stackoverflow.com/questions/146452/what-are-pod-types-in-c) , nebo pokud se jedná o třídu, která obsahuje členy POD a za použití kompilátor generované výchozí konstruktor.


* V jazyce C ++ 1998 jsou k dispozici 2 druhy inicializace: nuly a výchozí
* V jazyce C ++ 2003, byla přidána třetí typ inicializace inicializační hodnota.


Převzít:



```
struct A { int m; }; // POD
struct B { ~B(); int m; }; // non-POD, compiler generated default ctor
struct C { C() : m() {}; ~C(); int m; }; // non-POD, default-initialising m

```

V C ++ 98 kompilátor, by mělo dojít k následujícímu:


* `new A` - neurčitý hodnota
* `new A()` - zero-initialize
* `new B` - výchozí konstrukt (B :: m je neinicializované)
* `new B()` - výchozí konstrukt (B :: m je neinicializované)
* `new C` - výchozí konstrukt (C :: m je nula inicializaci)
* `new C()` - výchozí konstrukt (C :: m je nula inicializaci)


V C ++ 03 splňovalo požadavky kompilátor, vše by mělo fungovat jako tak:


* `new A` - neurčitý hodnota
* `new A()` - hodnota inicializovat, což je nula-inicializace, protože je to POD.
* `new B` - default-inicializuje (listy B :: M neinicializovaný)
* `new B()` - hodnota inicializuje B, která nulové inicializuje všechna pole, protože jeho výchozí ctor je kompilátor generována na rozdíl od uživatelsky definované.
* `new C` - default-inicializuje C, který volá výchozí ctor.
* `new C()` - hodnota inicializuje C, který volá výchozí ctor.


Tak ve všech verzích C ++ je tu rozdíl mezi `new A`i `new A()`proto, že A je POD.


A tam je rozdíl v chování mezi C ++ 98 a C ++ 03 pro případ `new B()`.


To je jeden z prašných koutech C ++, které mohou zbláznění. Při stavbě objektu, někdy budete chtít / potřebovat parens, někdy si absolutně nemůže mít, a někdy to nevadí. Zpět s .Net 1.1 zmatek byl nezbytný: rozklad kód byl jednoduchý, a ty by mohly jít ze sestavy, IL, do kódu C # a mít ji znovu sestaven s velmi malým úsilím.


Nyní s .Net 3.5 Nejsem si vůbec jistý. Zkuste dekompilace 3,5 sestavu; co dostanete, je dlouhá cesta z kompilace.


Přidejte optimalizací od 3,5 (mnohem lepší než 1.1) a způsob, jakým anonymní typy, delegátů a tak dále jsou zpracovány pomocí odrazu (jsou to noční můra překompilovat). Přidejte lambda výrazy, kompilátor ‚magic‘ jako Linq-syntaxe a `var`a C # 2 funkce, jako je `yield`(což má za následek nové třídy s nečitelné názvy). Váš rozložit kód končí dlouhá cesta od kompilovatelný.


Profesionální tým se spoustou času může ještě zvrátit zpět inženýr, ale pak totéž platí o jakémkoliv pozměněném kódu. Jaký kód se dostali ven, že by neudržitelný a vysoce pravděpodobné, že bude velmi buggy.


Doporučuji key-podepisování sestavení (to znamená, pokud hackeři mohou překompilovat jednu budou muset překompilovat všechny), ale nemyslím si, že mlžení to stojí za to. Můžete použít [direktivy prekompilátoru](https://msdn.microsoft.com/en-us/library/ed8yd1ha.aspx) rámci Visual Studio. Směrnice o #if vám umožní určit, zda hodláte zahrnout kód nebo není založen na konfiguraci vlastního řešení. To by typicky být špatný nápad, aby se pokusila portu Symbian OS C ++ do standardního C ++, aniž by bylo velmi dobré znalosti o tom, co styly Symbian dělat.


To by mohlo velmi dobře být jedním z těchto projektů, kde je správná věc udělat, je přepsat většinu kódu skoro od nuly. Pokud jste sotva znát jazyk, který je cílení, nemá smysl v klamou sami sebe do myšlení nebudete dělat chyby, ztrácet čas a zahodit nový kód stejně. To vše je součástí učení.


CleanupStack mechanismus je určen k vám pomohou vypořádat s ničím, co by mohlo pokazit, včetně výpadku napájení az paměťových podmínek. Z technického hlediska, v těchto dnech, to je implementován jako C ++ výjimky, ale pokrývá více než obvyklých případech chybových standardní C ++ kódu normálně rukojeti.


Popisovače (TDesc, TBuf a HBuf všichni patří do hierarchie deskriptor třídy) a šablony (pole, fronty, seznamy ...) existovaly již před jejich ekvivalent ve standardním C ++ při řešení otázek, jako je CleanupStack, kódování norem, správy paměti a integrity .. ,


Odpovídající konektor, pokud se chcete dozvědět o tom: [Rychlé recepty na platformě Symbian OS](http://www.quickrecipesonsymbianos.com) je nedávný pokus explaning to vše v co nejmenším počtem stran jak je to možné.


Také byste měli rozhodně podívat na [nadace](http://developer.symbian.org) webové stránky, abyste mohli začít.


Třídy předponou T mají být dostatečně malý, aby samy o sobě mohou být přiděleny v zásobníku.


Popisovače třídy s příponou C mají být neměnné (A měnitelné deskriptor může být obvykle vytvořena z nich, ačkoli).


HBufC je v podstatě jedinou třídou Symbian předponou H. To by mělo být vždy na haldě.


Metoda s příponou C přidá objekt na CleanupStack kdy úspěšně vrátí (obvykle je to objekt se vrací). Je to až k volajícímu kódu Pop daný objekt.


Třídy předponou R jsou určeny mají být přiděleny v zásobníku, ale spravovat své vlastní haldy založené zdroje. Oni obvykle mají nějaký druh close () metoda, která musí být volána před jejich destruktor.


Typickým způsobem, jak věc, o rozdílech mezi kolekci objektů a sbírka ukazatelů k objektu je, kdo je vlastníkem objektů v kolekci. Buď kolekce vlastní objekty, když jsou přidány a ztrácí je, když jsou odstraněny (a je tudíž zodpovědná za vymazání každý objekt stále obsahuje, když je sama zničena) nebo kolekce nepřevádí vlastnictví a něco jiného je třeba zajistit objekty obsahuje zůstane v platnosti po celou dobu životnosti sbírce má.


Dalším způsobem, jak přemýšlet o sbírkách je o tom, kolik kopírování objektů, které se má stát, když přidáte / získat objekty / z kolekce.


Symbian deskriptor a kolekce třídy jsou určeny k pokrytí všech těchto různých způsobů využití paměti a nechat si vybrat ten, který potřebujete na základě toho, co chcete dělat.


Je to jistě není snadné na to právo, ale to, jak tento operační systém funguje. Jak se vaše prohlášení pole je primitivního typu nebudete mít žádné chyby kompilátoru nebo runtime - bude vrácena výchozí hodnota 0.


Pokud váš pole byla řada objektů, pak se pole bude držet `null`v případě jakéhokoli prvku není specificky přiřazena. výpočty podle teorie druhého řádu zohledňují postupné deformování konstrukce vlivem aplikovaného zatížení. řečeno matematicky působící zatížení je rozděleno na malé části (přírůstky) a pro každý přírůstek se spočte jak konstrukce reaguje. účinky 2. řádu se také někdy nazývají účinky p-δ a p-δ a ve scia engineer (a také jinde) se na ně odkazuje jako na geometrickou nelinearitu. podívejme se na některé opakující se dotazy našich uživatelů. kdy musím provádět výpočty podle teorie druhého řádu? jednotlivé části eurokódů (ec2 ec3 ec4 ec atd.) určují v kapitole 5 (analýza konstrukce) kdy je nutno výpočet podle teorie druhého řádu provádět. u ocelových konstrukcí například nízká hodnota součinitele αcr naznačuje vysokou ohebnost (štíhlost) konstrukce a tudíž citlivost na počáteční imperfekce a příčné deformace. součinitel αcr se určí jako podíl pružného kritického vzpěrného zatížení pro mód globální nestability fcr a návrhového zatížení konstrukce fed. jinými slovy abychom určili zda je nutno provádět výpočet podle teorie druhého řádu musíme se spolehnout na výsledky stabilitního výpočtu. ve scia engineer můžeme vytvořit stabilitní kombinace z vybraných návrhových kombinací a získáme kritické součinitele vzpěru jež odpovídají těmto zatěžovacím scénářům. tyto součinitele jsou vlastně násobiteli zatížení které je obsaženo ve stabilitní kombinaci. a protože naše stabilitní kombinace jsou „návrhové zatížení“ jsou tyto součinitele právě našimi součiniteli αcr které hledáme. je také důležité si uvědomit jaký typ konečně-prvkového výpočtu chceme provádět abychom získali návrhové vnitřní síly: chceme zůstat u pružného výpočtu nebo chceme také použít plastické klouby a redistribuovat momenty? podle ec3 platí že pokud provádíme pružný výpočet a kterýkoli z našich součinitelů αcr je menší než 10 pak musíme konstrukci navrhovat na výsledky výpočtu podle teorie druhého řádu. v případě plastického výpočtu (např. plastických kloubů) je pak limitní hodnotou pro nutnost provádět výpočet podle teorie druhého řádu αcr < 15. jak mohu zohlednit celkové deformace podle normy? geometrické imperfekce v konečně-prvkovém modelu zaručují že účinky druhého řádu jsou při výpočtu správně zohledněny. ti z vás kteří dobře znají kapitolu 5 v ec3 se často ptají jak ve scia engineer zohlednit celkové imperfekce a imperfekce dílce. imperfekce se definují na úrovni nelineární kombinace: každá nelineární kombinace může mít svoji sadu imperfekcí. to je výhodné protože různé zatěžovací scénáře vedou k jinému módu selhání který je naopak větší či menší měrou ovlivněn tvarem konkrétní imperfekce. pro definování rovnoměrného stranového posunu konstrukce použijte zadání typu „jednoduchý náklon“ a zadejte relativní náklon ve směru osy x a y - dx a dy. kapitola 5.3.2 v ec3 obsahuje obrázek 5.2 s úhlem náklonu φ. v dialogu pro zadání nelineární kombinace použijte dx = 1000*φx (nebo dx = 1000*tan(φx) podle toho jakým způsobem obrázek interpretujete). typ imperfekce „jednoduchý náklon“ se hodí pro konstrukce s pravidelným půdorysem i bokorysem. existují pro celkové imperfekce různé způsoby zadání? ano ve scia engineer existuje několik možností. jmenovitě jsou to: funkce náklonu: pokud potřebujete po výšce budovy měnit velikost nebo i směr náklonu použijete pro definování imperfekce funkce. tyto funkce se zadávají ručně jako lomené křivky složené z několika (mnoha) přímých úseků a zadávají se ve funkci knihovny > konstrukce výpočet > počáteční imperfekce. imperfekce odvozené ze zatěžovacího stavu: scia engineer umožňuje spočítat deformaci konstrukce pro daný zatěžovací stav a spočtenou deformaci aplikovat jako počáteční deformaci. pokud víte jaký přibližný tvar imperfekcí chcete získat můžete definovat zatěžovací stav který takovou deformaci způsobí. můžete zadat zatěžovací stav se zlomkem všech návrhových zatížení tak si můžete být jisti že ve výpočtu budou zastoupeny všechny možné stabilitní účinky. vlastní stabilitní tvar jako imperfekce: můžete zvolit stabilitní kombinaci a jeden z jejích vlastních tvarů a ten aplikovat jako imperfekci konstrukce. jak mohu zohlednit lokální deformace podle normy? jak bylo uvedeno již dříve imperfekce se přiřazují nelineární kombinaci. nejpraktičtějším způsobem přiřazení hodnoty imperfekce je odkázat se na nastavení vzpěru (přes nastavení kombinace). tím lze přes nastavení vzpěru určit který z dílců vykazuje imperfekce. je často dobré uvažovat imperfekce na dílcích které chcete analyzovat podrobně raději než přiřadit imperfekce všem dílcům na konstrukci. existují pro lokální imperfekce různé způsoby zadání? ano. namísto odkazu na data o vzpěru umožňuje scia engineer definovat lokální imperfekce přímo pomocí vlastností nelineární kombinace. pamatujte však že zadaná křivost bude pak aplikována na všechny dílce v konstrukci. Začni tím, co máte v osnovách. Klidně si to nastuduj dopředu. Co se učit budete snadn zjistíš z učebnic. Pokud chceš na škole pokračovat, musíš zvládnout látku.Znalosti si rozšiřuj tak, abys rozuměla i pozadí toho, co se učíte. Pokud budete brát něco v příkazovém řádku, zjisti si, jak to funguje, jaké jsou omezení atd.To tě přivede zase dál do větší hloubky. Hlavně se nespokoj s tím, že někde něco zkopíruješ, jen abys měla úkol hotový a nebudeš tomu rozumnět. Jestli máš klasický Borland, dá ti při výběru procedur a funkcí znát i datový typ výstupní proměnné, jestli se nepletu. Tak bys měl zjistit, co je výstupem a podle toho se snažit získana data dále zpracovávat. Pokud v řádcích bude :  
1. A  
2. B  
3. C  
4. D  
Tak tady bude třeba :  
=SUMA(KDYŽ(NEBO(C3="A";C3="B");5;2);KDYŽ(NEBO(C4="A";C4="B");5;2);KDYŽ(NEBO(C5="A";C5="B");5;2);KDYŽ(NEBO(C6="A";C6="B");5;2))  
Bože to je ale zvěrstvo. Pozor na délku vzorce v buňce ! Asi by se muselo trochu víc přemýšlet.