stavekontrol til tdc mail
kære alle sammen!

 

skriver fordi min mor frygtelig gerne vil have stavekontrol på sin tdc mail 

 

når jeg skriver en mail, kan jeg trykke på "skift til tekst-editor" og så dukker der en masse fine røde streger op. men det sker ikke, når min mor gør det på hendes mail?

 

det skal lige siges, at hun kun har prøvet sin mail på sin com og jeg kun min mail på min com.

 

alternativt kan man jo kopiere det ind i et worddokument, men hun er ikke just en haj til computere. håber der er nogen, der kan hjælpe mig (og min mor) lidt med at give hende lidt stavekontrol! 

 

/louise liberty
muligheden for stavekontrol findes helt enkelt ikke på tdc mail.

den røde understregning i tekst-ditoren er ikke meget bevendt. den fortæller kun at ordet sandsynligvis er forkert stavet, men kommer ikke med nogen forslag til den korrekte stavemåde.

din mor ville sikkert have glæde af en rigtig mailclient (mailprogram), som eksempelvis windows live mail.

(find det ved hjælp af google)

mvh fn ;-)
Hej 

Det lyder som nogle ubehagelige tanker at gå med selv, men jeg kan godt forstå at det har været svært for dig at få det sagt til din mor. Men jeg tror at det vil være godt for dig at sige det til din mor, så du har en, du kan snakke med det om. Hvis du har OCD vil det formentlig også hjælpe dig, hvis du får stillet en diagnose, så du derigennem kan få hjælp til at håndtere dine OCD, så den ikke påvirker dig så meget. 

Jeg vil råde dig til at sige det til din mor og gøre det på den måde, du synes er mest overkommelig for dig. Du kan enten give hende brevet, ligge det i postkassen eller sige det til hende personligt. Uanset hvordan du siger det til hende, er jeg sikker på, at hun er bekymret for dig og meget gerne vil hjælpe dig og høre, hvad du har at sige. Hvis du gerne vil sige det til hende personligt, kan du forberede dig på, hvad du skal sige. Du kan forberede det lidt ligesom et oplæg til skolen, så er det måske lidt mindre skræmmende at sige til hende. Du kan også tage et papir med stikord med, så du kan støtte dig til det, hvis du går i stå. Du kan for eksempel sige til hende, at der er noget du gerne vil snakke med hende om og at det er vigtigt for dig, at hun lytter og at du har skrevet et par stikord ned, så du får sagt det hele.   
  
Uanset hvordan du fortæller det til din mor, skal du ikke være bange. Din mor vil dig det bedste og vil hjælpe dig igennem det - også selvom det viser sig ikke at være OCD. Du skal heller ikke være bange for at sige det, hvis det viser sig ikke at være OCD. For selvom det ikke er OCD lyder det til, at du har brug for at snakke med din mor og at det vil gøre, at du får det bedre  
  
De bedste hilsner, Anne Kære du, 

Jeg kan sagtens forstå, at det til tider kan være svært at forstå og acceptere, at din mor har nogle udfordringer og måske ikke altid er som andre mødre. Jeg forstår også godt, at du har brug for at komme ud med det, så det er rigtig fint, at du skriver herind :-)

Det er rigtig ærgerligt, at din mor skammer sig over sin situation og sine udfordringer, for det synes jeg bestemt ikke, at hun behøver. PTSD er desværre noget flere mennesker kæmper med, og det kan være svært at komme helt af med. Men jeg kan sagtens forstå, hvis hun har svært ved at acceptere, at der er ting, hun ikke kan (som f.eks. at have et almindeligt fuldtidsarbejde). Og det lyder også til, at det er en af de ting, som hun skammer sig over... Det er selvfølgelig rigtig synd, at hun gør det, men du må huske, at du ikke kan ændre, hvordan hun føler og tænker - og det er heller ikke din opgave. Det bedste du kan gøre for din mor, tror jeg, er at fortælle hende eller vise hende, at du ikke skammer dig over hende, og at du ikke føler, at hendes situation er noget, der nødvendigvis bør holdes hemmeligt.

Jeg synes dog selvfølgelig kun, at du skal sige det til andre, hvis du har det godt med det. Det kommer ikke alle og enhver ved, hvad vi går og kæmper med, men det kan være rigtig rart at fortælle det til nogen engang i mellem, så man ikke går med det selv. Her tænker jeg på dig (og ikke din mor). Det kan være, at du vil opleve, at det faktisk er en god følelse at være ærlig omkring din mors PTSD og flexjob, hvis nogen spørger ind til det. Og måske vil du også opleve, at andre er i lignende situationer, men bare heller ikke har sagt det højt før :-)

Uanset hvad, så skal du vide, at de følelser du har, er helt normale og helt okay. Det er okay at ærgre sig over, at din mor ikke helt er, som mange andre mødre, og at hun ikke altid formår at leve op til de ting, som hun (og du) gerne vil have.  
 

Jeg håber, mit svar kan hjælpe dig. Du er altid velkommen til at skrive igen!

Hilsen Iben Hej, 

Det lyder som om, at du har en del bekymringer og fortrydelser omkring denne tatovering, og jeg synes det er rigtig godt, at du skriver ind til os, så du i ikke går rundt med tankerne alene. 

Jeg har ikke selv nogen stor erfaring eller viden om denne form for tatovering, men som der ligger i fænomenet, så består denne type kropsudsmykning jo af en vis grad af permanens. Siden du dog har den på din hånd, og hvis du siger du kun har fået lavet to lag, så kan der være en chance for, at den falmer godt med tiden. 

Når du nu siger, at du faktisk gerne vil snakke med din mor om det, så tror jeg, at du måske skal prøve at følge det instinkt. Du kan prøve at ringe til hende og starte samtalen med at sige, at du har gjort noget du fortryder, og at du derfor har brug for, at hun ikke bliver vred på dig, og at du har brug for at hun i stedet trøster dig eller kommer med nogle stille og rolige råd. 

Eftersom tatoveringer (især denne type, som ikke er gjort professionelt) er noget, der f.eks. kan gå betændelse i og eventuelt kan kræve opmærksomhed fra en læge, så vil det være rigtig godt, hvis du har en voksen i dit liv, som ved, at du har fået sådan en tatovering og som kan hjælpe dig, hvis du får brug for det. Hvis du fortæller det til din mor og siger, at du har brug for hendes støtte, så vil hun måske endda være glad for, at du søger hendes hjælp og råd i den her situation, du står i. Du kan også prøve at fortælle det til en anden voksen i dit liv, f.eks. en voksen du bor med, en lærer eller et andet familiemedlem, så der er andre i dit liv, der også ved, hvad du går og bekymre dig om, og som du så kan snakke med. 

Overordnet vil jeg også inderligt minde dig om, at det er meget vigtigt, at du er opmærksom på om overfladen af din hånd begynder at lave problemer (bliver ekstra rød, øm, eller svier), og at du går til lægen med det, hvis det sker. 

Noget godt der dog kommer ud af denne situation kan måske være, at du til fremtiden har fundet ud af, hvordan du har det med tatoveringer, og at du nu ved, at det er bedst ikke at gør det impulsivt. 

Jeg håber, at mit svar kan hjælpe lidt. Du må endelig skrive ind igen, hvis du får brug for det :) 

-Marissa Hej,

Det er helt forståeligt, at du har følt dig pinligt berørt over sådan en situation og, at det har gjort det svært for dig at være omkring både din veninde og dine klassekammerater. Selvom det har været en meget slem oplevelse, så må du dog huske på, at du ikke har noget som helst at skamme dig over. Det var et uheld, og du kunne ikke gøre for at det skete, så derfor må du ikke være for hård ved dig selv over det. At have svært ved blærekontrol er ikke noget du skal føle skyld eller noget over, og du fortjener stadig ikke at blive drillet med noget, som du har svært ved at kontrollere. 

Oven på sådan nogle oplevelser er det helt forståeligt, at det er svært at snakke med andre om det, især hvis man synes, at det er pinligt at snakke om. Men det vil dog være en god ting for dig at prøve det alligevel, da det kan hjælpe dig bedre igennem det. Hvem du skal snakke med er helt op til dig selv, men det ville måske være meget gavnligt, hvis det var dine forældre. For hvis du fortæller dem, hvad der er sket, og at du fortsat har bekymringer om din blærekontrol, så kan de måske endda tage dig med til lægen, og så kan du muligvis derigennem få råd til om, der er nogle måder, hvorpå du kan gøre noget ved det. Ved at tage fat i selve problemet med din blærekontrol, så vil du i hvertfald kunne forhindre, at den situation med din veninde sker igen.  

Hvis drilleriet fra dine klassekammerater dog bliver meget slemt, og det bliver for svært for dig at håndtere, så kan det være, at du kan overveje om det ville hjælpe at flytte klasse eller endda skole. Men sådan et valg skal du selvfølgelig kun overveje, hvis du føler, at du ville være 100% tilpas med det. Du kan eventuelt også spørge dine forældre om, de tænker, det kunne være en løsning eller om de har andre ideer. 

Jeg håber, mit svar kan være til en smule hjælpe. Du skal endelig bare skrive ind igen, hvis du føler for det!

Med venlig hilsen,

Marissa Hej med dig, 

Sejt at du skriver ind her. Og sejt at du tør stå frem som den du er, til dine forældre. Dog skal du vide, at du ikke behøver at fortælle om din interesse for piger, hvis du ikke har lyst. Men det lyder på mig, som om at du godt vil fortælle det til dine forældre, og "få det ud af systemet" og snakke med dem om din interesse for piger og din pigekæreste - og det skal du også gøre, hvis det kan hjælpe dig og lette dig. 

Kan sagtens forstå at det kan være svært at skulle åbne sig op, og fortælle at du har fået en pigekæreste. Så hvordan skal du fortælle det til dine forældre? Der er mange måder at sige det på, og der er ikke nogen som er rigtig eller forkert. Det skal være den måde som føles rigtig for dig. Jeg tænker umiddelbart at det er vigtigt ikke at gøre et alt for stort nummer ud af det. Du kunne for eksempel bare sige det som det er: at du synes piger er mere interessante og har fundet en sød pige som du godt kan lide og er begyndt at blive kærester med. Fortæl dem det på den måde du er mest tryg ved og sig det du er mest tryg ved. Jeg tænker at de fleste forældre vil være åbne og søde omkring det. Måske vil de stille dig lidt spørgsmål og måske vil de synes det er lidt underligt til at starte med? Men langt de fleste, tænker jeg vil tage det helt fint - de er jo trods alt dine forældre. Jeg synes i hvert fald ikke at du er forkert eller skal føle dig forkert eller at du skal være pinlig over det - overhovedet. For det er helt normalt og du er lige som du skal være. 

Hvis du synes det er for grænseoverskridende at tale direkte til dem, kan du også sende dem en sms eller skrive dem et brev. Det kan nogle gange gøre tingene lidt nemmere. For her får man sagt præcis de ting man gerne vil sige og det kan nogle gange være nemmere at skrive det ned, i stedet for at sige det til dem direkte. Mærk efter hvad der vil føles bedst for dig. 

Jeg ønsker dig alt held og lykke, og håber på at mit svar til dig kunne hjælpe. Hvis du har brug for yderligere hjælp eller mit brev ikke var tydeligt nok, så må du endelig skrive igen. 

Mange hilsner Ida Marie en stregkode er et billede, der indeholder oplysninger, som er krypteret ved hjælp af en særlig algoritme. disse oplysninger kan være en tekststreng eller specielt formateret oplysninger (adresse-kort, internet-adresse, ...). forskellige stregkoder findes: Hey du!



 

Hvor dejligt at du
har fundet en pige, som du er blevet glad for, men jeg kan godt forstå, at du
synes, at det er lidt svært. Særligt i disse tider.



 

Du skriver, at du er
bange for at virke for desperat og om du skal behandle hendes på en bestemt
måde pga. hendes 'daddy issues'. Jeg tror lidt, at du har for meget fokus på
hendes forhold med hendes far. Medmindre du mistænker noget decideret ulovligt,
så er det hendes kamp, som hun må tage. Du kan lytte til hende, støtte hende,
opmuntrer hende osv. - som du jo allerede gør. Men derudover så skal du prøve
at skubbe det væk og så vær dig selv. Du skriver jo, at hun har sagt, at hun
godt kan lide dig, så mit bedste råd er, at du måske skal trække vejret og så
bare vær dig selv og se, hvordan tingene udvikler sig. 



 

Det er selvfølgelig
svært at være sammen i disse tider, men måske I alligevel kunne mødes? Det er
måske nemmere at fornemme, hvor hun er henne og hvilke signaler, som hun
sender, hvis det ikke kun foregår virtuelt. I kunne måske gå en tur sammen?
Eller sætte jer i en af jeres haver og snakke? Selvfølgelig med afstand, men så
kommer der lidt afveksling. 



 

Men prøv at fokuser
på at lære hende at kende, være der for hende, at være charmerende og flirt
lidt. Se hvordan hun reagerer, og når du føler, at du er klar, så fortæl hende,
hvordan du har det. Det er skræmmende, men det er sådan nogle chancer, som man
må tage. 



 

Så for at opsummere,
så synes jeg, at du skal prøve at glemme hendes forhold til hendes far. Det
lyder ikke til at have noget med dig at gøre. I stedet fokuser på jeres
relation. Se om I ikke kan ses udenfor det virtuelle og så skru lidt op for
charmen. Når tiden så er rigtig, så fortæl hende, hvordan du har det. Mon ikke,
at hun har det på samme måde :-) 



 

Håber, at du kan
bruge mit svar :) Al held og lykke herfra! :) 


VH.


Gustav Hey du! 



 

Jeg forstår godt din
følelse af ikke at være tilpas i sin egen krop og gerne vil have den
"rigtige" krop, som du her kalder en bikinikrop. Den følelse kan jeg
selv have og jeg tror, at vi alle har den følelse af og til, at man gerne ville
tabe sig lidt mere, få lidt større muskler eller lignende. 


Så du er ikke alene
med den følelse.



 

Men jeg må dog også
sige, at din mor kan have en pointe. Der er mange faktorer, der spiller ind her
og jeg ved ikke, hvor høj du er, hvor meget du vejer osv. Så jeg skal ikke
vurderer, om du kan tabe dig, men jeg lægger bare mærke til din begrundelse.


At den bikinikrop er
noget drengene godt kan lide.



 

Det er helt fair, at
du gerne vil have drengenes opmærksomhed, men det er ikke det værd, hvis du
skal ændrer dig selv så meget, at det påvirker dit forhold til din krop. Det
vil vær en kamp, som du ikke kan vinde og hvis du er helt ærlig, vil du så
gerne have deres opmærksomhed pga. deres krop?   

De drenge skal jo give dig opmærksomhed, fordi du er badass, sjov og rar.
Drengene er måske fikseret på 'bikinikroppe' lige nu, men de skal nok komme ud
af det på et tidspunkt, og så er smil, overskud og humor langt flottere. 



 

Men når det er sagt,
så ændrer det jo ikke følelsen af, at du ikke kan være i din krop her og nu, og
at du ikke føler din mor støtter dig. Jeg vil virkelig anbefale dig at få
fokusset væk fra det at tabe dig og mere generelt til dit forhold mellem dig og
din krop. Tænk lidt for dig selv; Hvordan har du det med din krop? Hvilke
dele/aspekter af din krop er du super stolt over? Hvilke ville du ønske, at du
kunne ændre på? Og i så fald til hvad? Og hvorfor vil du gerne ændre de
dele/aspekter?   

Prøv også at tænk på, hvorfor er det, at du gør det? For drengene? For dig
selv? Hvad er det, som du gerne vil have ud af dette? Skriv det ned, måske i
form af breve til dig selv eller breve til din mor.  



 

Derefter synes jeg,
at du skal snakke med din mor igen. Du kunne jo vise hende de breve, som du har
skrevet. Fortæl hende, at du ikke har det godt i din krop og du gerne vil have,
at hun tager dig seriøst og hjælper dig. Det kan være, at du skal finde en
anden slags sport at gå til end løb? Det kan være, at du og din familie skal
ændre nogle kostvaner (ikke fordi i skal på slankekur, men nogle gange kan det
hjælpe at variere kosten med nogle nye, friske retter), det kunne også være, at
du ville have det godt af at snakke med nogle omkring dit forhold til din krop.




 

Husk på, at sundhed
kommer i mange former og farver, og det vigtigste er, at du og din krop har det
godt med hinanden :)


Jeg håber, at du
kunne bruge mit svar :) Al held og lykke herfra!


VH.


Gustav Hej!

Det er enormt ubehageligt, når der bliver talt om én og startet rygter, som ikke er sande, og det kan være rigtig svært selv at gøre noget for at stoppe det. 

Mit bedste råd er at snakke med en voksen på din skole, evt. en klasselærer eller en lærer, du er tryg ved, og fortælle denne person om de rygter, der bliver spredt på din årgang. Det er ikke sikkert, at lærerne ved, at det foregår og samtidig kan der være andre med samme problem som dig.   
Desuden synes jeg også, at du skal snakke med dine forældre om det, så de bliver opmærksomme på problemet, hvis de ikke i forvejen er det. De kan også tage en snak med en af dine lærere, hvis du ikke selv er tryg ved det.

Og hvis du hører nogle tale om dig, er det helt okay at sige fra overfor dem!

Jeg håber, at mit svar er til hjælp for dig - ellers er du mere end velkommen til at skrive igen. 

Vh Julie :-) Hej med dig. 

Først vil jeg lige sige at det er så sejt af dig, at du skriver her ind til os! 

Det lyder til at du har det virkelig hårdt lige nu og det er jeg ked af at hører. Det er aldrig nemt med de følelser, de kan være alt overskyggende. Jeg synes det er flot at du har fortalt det til nogen at du har skåret i dig selv, for jeg ved hvor svært og grænse overskridende det kan være. Jeg kan ikke helt tyde det, men jeg gætter på at det er nogle af dine venner du har sagt det til? Det er helt klart en start, men jeg synes at du skal sige det til en voksen du stoler på. Om det er dine forældre, en lærer, eller en anden voksen du føler dig tryk ved, er helt op til dig selv. Det er aldrig en god ide at skære i sig selv, men jeg forstår godt hvorfor du har gjort det. Lige nu virker alt rigtig svært og overvældende og du har måske også ondt inden i og derfor kan det at skære i sig selv virke lindrende. Det betyder dog absolut ikke at det er en god ide! Du skal havde fundet nogen, du kan snakke med om hvordan du har det. Derfor opfordrer jeg dig på det kraftigste at kontakte en voksen, så de kan hjælpe dig med at finde nogen der kan hjælpe dig. Du skal vide at der ikke er noget forkert eller galt med dig. Men nogle gange er livet bare svært og så har man brug for hjælp til at komme igennem den svære periode. For det er det det er, en periode og med den rette hjælp så skal du nok komme igennem den.   


Jeg håber at du kan bruge mit svar og du er mere en velkommen til at skrive her ind igen, hvis du har lyst eller brug for det. 

De bedste hilsner   
Michelle