homebox genstarter og genstarter og ...
nu har vi haft en ustabil homebox siden november 2012. den er blevet skiftet af en tekniker 1 gang, men uden bedring til følge.

her til aften er den genstartet 5-6 gange mellem kl. 21 og 22.

 

hver gang har det passet med, at jeg har skulle afsende en mail med vedhæftede filer. mailen er på 17 mb.

 

sidst jeg snakke med hotline fik jeg at vide, at vi havde for mange enheder på wifi ???

 

1 bærbar

4 android enheder

1 ipad

2 iphone

 

på kabel har vi 3 fjernsyn via tdc tv og 2 stationære pc'ere, 1 internetforbundet radio, samt en homedisk og tdc alarm.

 

det forbavser mig meget at det ikke kan hænge sammen på en 20 mb linie. da vi boede i hørsholm virkede det fint, men i området omkring skibby er der tilsyneladende ikke etableret ordentlige kablinger.

 

er der nogen der har en idé til løsning af mit problem ?

 

kurt
hej muggi2980.jeg fik sat min uploadhastighed op fra 1mbit til 2mbit (og skiftede samtidig fra adsl til vdsl), hvorefter jeg oplevede, at min homebox genstartede i tide og utide - især om aftenen.efter lang tids søgen konkluderede teknikerne, at min forbindelse til centralen ikke kunne klare 2mbit upload stabilt, så når uploadforbindelsen var hårdt belastet (i mit tilfælde p.g.a. backupaktivitet på min homedisk), så genstartede routeren i tide og utide.efter at jeg fik sat min uploadhastighed ned igen og skiftede tilbage til adsl, har jeg ikke oplevet genstartsproblemer.det kan derfor være, at din forbindelse til centralen ikke kan klare din aktuelle uploadhastighed stabilt, så når du belaster den hårdt (og nettet samtidig belastes hårdt af tdc tv ), så genstarter din homebox. har du i øvrigt lagt mærke til, om der ofte er populære programmer i tv, når du har genstartsproblemer? måske er du nødt til at få en tekniker til at kigge på din max. uploadhastighed i hårdt belastet tilstand?mvhstephen
det er dybest set et spørgsmål om cpu- og internetbåndbredde. vi har kunder med over 1000 samtidige brugere Hejsa!  


Det er en rigtig ubehagelig og svær situation, du befinder dig i. Det er aldrig nemt at være vidne til, at veninder eller andre bekendte forandrer sig og bliver en dårligere version af dem selv. Samtidig er det svært at stille noget op, hvis de ikke selv synes eller mærker, at deres måde at opføre sig på er problematisk. 

Mit bedste råd vil altid være at snakke om tingene, da det er vigtigt at sætte ord på, hvordan man har det (ligesom du har gjort ved at skrive til os). Dog skal man også være klar til at lytte til den anden part, så man forhåbentlig kan få en forståelse for hinandens følelser og tanker. Jeg ved godt, at det ikke er nemt i jeres situation - særligt, hvis din veninde ikke selv synes, at der er et problem. 

Det lyder til, at det hele påvirker dig enormt meget og jeg tror også, at det er vigtigt, at du overvejer, om det er kampen værd. Desværre er det ikke alle venskaber, som varer evigt, og selvom man har haft en masse gode oplevelser og år sammen, glider mange fra hinanden i takt med, at man bliver ældre og måske bevæger sig i hver sin retning. Hvis din veninde ikke er klar til at lytte til dig og ikke indser, at der er et problem, bør du måske trække dig lidt fra hende. Mest for at passe på dig selv, men også, så din veninde måske kan indse, at du rent faktisk bare ønsker at passe på hende og ønsker hende det bedste. 

Jeg håber, at mine tanker er til hjælp for dig. Ellers skal du endelig ikke tøve med at skrive til os igen!

De bedste hilsner Julie :-) jeg fandt ud af det, det var en bat fil, som var kommet ind i opstartsfilerne, den blev så lige slettet, så nu kører den fint igen computeren hej aya. beklager, men det har desværre ikke tiden til med så kort varsel. vh. allan Hej! 

Tak for din besked. Jeg håber, at mine tanker kan være til hjælp. 

Du skriver, at du på det sidste har haft svært ved at overskue, at skulle være social, og jeg tror faktisk ikke, at du er den eneste, der oplever dette. Nedlukningen af samfundet har medført, at man i lang tid ikke har haft sin normale hverdag og lavet alle de ting, man er vant til at lave. Når man det meste af tiden bare sidder hjemme -  måske alene, måske i nattøj de fleste dage - kan det pludselig føles som en meget stor ting at skulle lave “almindelige” ting som at gå en tur eller drikke en kop kaffe med andre. Dette er noget, jeg også selv har mærket og jeg tror, at mange andre har det på samme måde. Selvom det er enormt frustrerende at tingene er sådan, er man også bare nødt til at acceptere det, tror jeg. Samfundet og hele verden er helt ved siden af sig selv og det er okay, at man måske også selv er det. Hvis du gerne vil arbejde lidt med det, vil mit råd være, at tage små skridt og prioritere at lave ting, du godt kan lide. Det kan fx være at læse en bog, gå ture selv og lytte til musik eller måske gå en tur med en af dine veninder og få snakket om, at tingene er svære lige for tiden. 

I forhold til dine bekymringer om mad, forestiller jeg mig, at det også godt kan være påvirket af, at man går meget hjemme. Her man kan hurtigt begynde at bemærke ting, man normalt ikke ville tænke over. Dog ville jeg stadig være meget opmærksom på, at det ikke udvikler sig. Din krop har brug for energi og det er ikke sundt, at springe måltider over for at have god samvittighed over at spise pizza. Som du har læst andre steder, tror jeg også, at det kunne være en god idé, at snakke med nogle om det, hvis det fortsætter som det er nu. Det kunne være dine forældre eller veninder i første omgang, men det kunne også være lægen.

Og så vil jeg også lige huske dig på, at det er farligt at sammenligne sig selv med modeller på Instagram. Billederne, som bliver delt, har været igennem den helt store redigering, så de fremstår nærmest helt perfekte - hvilket jo slet ikke afspejler virkeligheden. Det skal man virkelig huske, omend det er svært.

  
Skriv endelig ind igen, hvis du har andre spørgsmål! 

De bedste hilsner Julie :-) Hey du! 

Jeg kan godt forstå,
at du er træt af den her situation. Det er virkelig ærgerligt, at du skal gå
rundt og have det sådan. 

Det er helt normalt,
at man kan have dårlige dage, hvor man bare er nede uden nogen speciel grund.
Men som jeg læser dit brev, så har du haft det sådan i et stykke tid. Derfor er
det godt at stoppe op og se, hvad der kan være galt.

Du åbner selv op
for, at det kunne være det faktum, at du ryger hash og skunk. Hash påvirker
særligt unges psyke, så det er ikke sundt at ryge det. Men jeg bider dog mere
mærke til, at du selv skriver, at det føles som om, at det hjælper. Lidt
ligesom alkohol kan få nogle til at "glemme" deres problemer for en
stund, så gør hash og skunken måske det samme for dig? Men det er lidt ligesom
at tisse i bukserne - det føles måske rart her og nu, men det løser ikke det
grundlæggende problem.

Jeg bider særligt
mærke til, at du skriver, at efterskole ikke lige er din ting og, at du ikke
har et stort behov for at være socialt. Din nedtrykthed skyldes måske, at du er
lidt for overstimuleret rent socialt. Nogle mennesker har brug for mere tid for
sig selv, så de kan lade op og få mere energi, end andre. Det betyder ikke, at
man ikke er et socialt væsen eller at man er forkert på den - man har bare et
andet behov end andre. Så måske du ikke rigtigt kan få lov til at være for dig
selv på efterskolen, og derfor kommer den her nedtrykthed? 

Jeg tænker, at du
måske skal prøve at snakke med rådgiveren eller en lærer. Hvis du synes, at det
jeg skriver giver mening, så kan du prøve at aftale med dem om, hvordan du kan
få lov til at afskærme dig lidt i løbet af hverdagen på efterskolen.   

Hvis du slet ikke kan følge det, som jeg har skrevet, så vil jeg alligevel råde
dig til at finde en voksen at snakke med. En som du kan tale fortroligt med, og
som kan hjælpe dig til at finde ud af, hvad der så kunne lægge bag din
nedtrykthed. Det kunne være din lærer, det kunne være dine forældre, det kunne
være din læge eller en helt fjerde - det er bare vigtigt, at du ikke står alene
med det.   

Derudover vil jeg ikke sidde her og give dig en løftet pegefinger, fordi du
ryger. Men jeg synes, at du skal reflektere lidt over, hvorfor du ryger, og at
der måske i stedet skal bruges tid og fokus på at bearbejde de dybere
problematikker :-) 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar! Al held og lykke herfra! :) 


VH.  
Gustav Hej du

Kan 100% godt forstå dig. Har været ude for det samme. Dér endte jeg dog med at gå fra min daværende kæreste, da jeg har det sådan lidt, at hvis man kan overskride sådan en grænse, så kan man finde på det igen.  
  
Men hvis du vil fortsætte med at være sammen med ham, så gælder det om at finde gnisten og tilliden igen.  
Det kan tage lang tid. Tilliden kommen ikke bare med det samme, så du må forberede dig på at være tålmodig på at din tillid til ham ikke kommer med det samme og så evt. gentag i dit hovede "jeg stoler på ham".  
  
Ellers kom ud og oplev noget som var i nyforelskede. Gør noget godt for jeres forhold. Hav "Date nights", tag i biografen, book et hotelophold osv.  
Det kunne være det ville hjælpe processen i at få din tillid tilbage til ham lidt hurtigere - men, det tager tid.  
  
Håber du kan bruge mit råd - ellers er du meget velkommen til at skrive herind igen. :-)  
  
M.v.h. Line Hej,

Selvom det kan være hårdt at række ud efter hjælp i situationer som din, så klarer du dig rigtig godt på det punkt. Det at du skriver ind til denne brevkasse er en rigtig god måde at dele dine bekymringer og udfordringer, og det at du har være til psykolog er virkelig godt, da du der kan få professionel råd og støtte. Jeg håber, at det er et længere forløb, du er i hos psykologen, da dette vil kunne give den bedst mulige hjælp. Hvis ikke det er et længere forløb, så er det bedste råd, jeg kan give, at du bør prøve at finde en måde hvorpå du kan fortsætte hos en psykolog (enten den nuværende eller en anden som du kan blive tilpas hos). 

Det kan selvfølglig godt være, at det ikke føles sådan, men du klarer det utroligt flot. Det kan være en umådelig svær ting at skulle finde en måde at leve et velfungerende liv på, hvis man har været ude for noget traumatisk, men du kan absolut være meget stolt af dig selv over, hvordan du har klaret det. Det at du velvilligt rækker ud efter og modtager hjælp (fra psykologi, via opkald eller til denne brevkasse) er et helt uvurderlig aspekt af at få det bedre, og på det punkt gør du et rigtig flot stykke arbejde. Derfor vil jeg absolut også kun råde dig til fortsat at kontakte/ringe til nogen, når du mærker anfald eller under andre omstændigheder, hvor du kan få brug for det. Eftersom du har oplevet problemer med de kilder du hidtil har kontaktet, så kan du måske prøve at få en tid hos din læge og spørge dem om de kan henvise dig til nogen/steder, der vil være nemmere at få fat på. Hvis du fortsætter hos en psykolog, så kan det også være, at de kan anbefale nogle brugbare kilder. 

Jeg ved godt at tanken om at blive indlagt på en psykiatrisk afdeling kan være forbundet med en del frygt og usikkerhed men tænk på, at hvis du brækkede din arm, så ville det også være nødvendigt at komme på hospitalet og få den rigtige hjælp til at håndterer smerten og til lægge armen i gips og få råd om, hvad du bør og ikke bør gøre for, at den heler bedst muligt. Det samme gælder, hvis man oplever smerte og trauma i sindet (som ved mange forskellige lidelser af mental natur). Her kan det også være nødvendigt, og det kan være den bedste udvej, at komme et sted hen, hvor man kan være omkring mennesker, der har den bedste viden om, hvordan man kan blive hjulpet. 

En anden ting, der måske kan fungere som hjælp på nuværende tidspunkt kan være at snakke med din kæreste og/eller dine venner om disse tanker, du har. F.eks. fortælle om dine daglige udfordringer og om din bekymring for at miste kontakt med dem. Eller måske snakke med nogle familiemedlemmer eller andre som du føler dig fortrolig med. Ikke nødvendigvis fordi de skal kunne give dig løsninger eller lignende, men mest for at nogle omkring dig ved, hvordan du har det og for, at du kan få sat ord på det, du går og kæmper med.

Jeg håber, at mit svar kan være til en smule hjælp (på trods af min uvidenhed om emnet). Glem aldrig hvor stærk du allerede har vist, at du er, og at du uundgåeligt har folk i dit liv, som holder meget af dig og som vil være der for dig. Jeg håber, at du endelig skriver ind igen, hvis du føler for det. 

-Marissa Kære du,

Øv, det er da frustrerende for jer begge to! 

Jeg har desværre ikke meget viden om det konkrete område, men jeg skulle mene, at fyrer faktisk kan øve sig i at holde længere, når de onanerer eller har sex - f.eks ved at holde pauser og tage det stille og roligt.

Jeg vil dog sige, at det sagtens kan være, at det bliver bedre med tiden. Det lyder, som om I ikke har været sammen så længe, så han er nok ekstra meget tændt, fordi det hele er nyt og spændende - og fordi der går en uge mellem, at I har sex. Og hvis han så er meget meget tændt, så er det ikke så underligt, at det går hurtigt. Så prøv at give det noget tid. Jeg forestiller mig, at det bliver bedre i takt med, at I bliver mere vant til hinanden og vandt til at have sex med hinanden :-)

Sidst vil jeg nævne, at det også altid er en mulighed for ham at tale med sin læge eller en sexolog om problemet. Her er det muligt at få nogle midler til at kunne holde længere. Men umiddelbart vil jeg anbefale jer at være tålmodige og se, om ikke det bliver bedre med tiden. 

Held og lykke med det hele. Du er altid velkommen til at skrive igen!

Hilsen Iben Hej!

Jeg kan godt forstå, at det kan have været en forvirrende oplevelse for dig, især i din unge alder. I de tidlige teenage år er det meget almindeligt at opdage og udforske sin krop og seksualitet, og derfor behøver denne situation ikke nødvendigvis at være noget, der skal bekymrer dig, da det blot kan være et led i en lang rejse om at lære dig selv at kende. Da det kan være mærkværdigt at opdage sådanne nye aspekter, er det vigtigste bare, at du sørger for, at du tager dig godt tid om at lytte til og respektere dine egne grænser, altså at du mærker efter, hvad du er okay med og, hvad du ikke er okay med. 

I forhold til din veninde kan det være svært at sige, om det kan gøre noget ved jeres venskab, da det nok mest kommer an på, hvad hver jeres opfattelse af situationen er.

Hvis det var en situation, hvor i begge blot tænker, at det ikke bunder i mere end noget fjolleri, så er det ikke sikkert, at det behøver at fylde mere mellem jer. Hvis du derimod føler, at episoden kan være tegn på, at der er en tiltrækning mellem jer, så kan du prøve at mærke efter, hvad du ønsker at gøre med det. Derudover, hvis du kan mærke, at du har svært ved at lægge hændelsen fra dig og bliver ved med at tænke på det, så kan det være, at du måske kan prøve at snakke med hende om det. Det kan jo være, at hun går rundt og har samme tanker som dig. 

Jeg håber mit råd kan hjælpe en smule. Skriv endelig ind til brevkassen igen, hvis du har andre spørgsmål! :) 

-Marissa