jeg forstår ikke, hvorfor mine opslag ikke indeholder tekst?
køre du din browser i fejlsikker tilstand altså uden tilføjelses programmer? har du prøvet en anden browser måske chrome eller firefox?hvis du køre internet exploere 9 så prøv at set den i kompetibel tilstand. dette gør du oppe ved adresse feltet.
hej aya. beklager, men det har desværre ikke tiden til med så kort varsel. vh. allan skrift Længden refererer til selve planten, rodklumpen er ikke inkluderet. Hej du, 

Jeg er ked af at høre om din situation. Det kan virkelig være svært, at være ensom, fordi man netop ikke har lyst til at opsøge nogen, og dermed kun bliver mere ensom. Selvfølgelig skal din kæreste støtte dig i situationen, men han har også ret i, at du bliver nødt til at se andre mennesker. Det er ikke fair overfor ham, at han skal bære hele byrden, så måske I kan finde ud af noget sammen. Du skriver, at du ikke snakker med dine venner mere. Er der en grund til dette? Det kan være svært, at komme ud af sin komfortzone og kontakte folk, som man ikke har set i lang tid, men det kan også være nødvendigt. Måske er det på tide, at få kontakt til dine venner igen og dermed "føle noget for dem" igen, som du skriver. Det kan godt være, at det er ubehageligt i første omgang, men det kan måske betale sig over længere tid. Hvis du dog ikke har lyst til at snakke med dine gamle venner, kunne det være en mulighed at få nogle nye? Du kan overveje hvilke fritidsinteresser du har, og hvad du godt kan lide at lave, og finde venner på den måde. Det kan eksempelvis være i skolen, til fodbold eller andet, som du kan fylde din hverdag med. Det lyder som om, at det ikke kun handler om venner, men også hvordan du har det med dig selv. Du beskriver, at du har negative tanker, hvilket også er vigtigt at få arbejdet med. Er det fordi du ikke synes om dig selv? Er det fordi du tænker, at ingen vil være venner med dig? For det er jeg sikker på, er løgn. Det kan være svært at finde de rigtige venner her i livet - det har jeg selv prøvet en del, men når man finder nogle gode nogle af slagsen, er det det hele værd. Det handler nok om, at tage nogle små skridt. Du kan starte med at kigge dig selv i spejlet og fortælle dig selv, at du er god nok og påpege de gode ting ved dig selv. Det kan måske hjælpe dig til, at tænke positive tanker. Dernæst kan du finde ud af, hvad problemet egentlig er - hvorfor isolerer du dig og hvad har ført til, at du føler dig ensom? Din kæreste kan kun støtte dig så meget, men du skal også løse nogle ting i dig selv. Måske du kan snakke med ham om tingene, og I sammen kan finde en løsning. Hvis du starter med ét skridt, bliver det måske nemmere at tage det næste.

Du er meget velkommen til at kontakte os igen, hvis du har brug for mere hjælp. Ellers håber jeg, at du kunne bruge mit svar til en smule.

- Benedicte Hej! 

Tak for din besked. Jeg håber, at mine tanker kan være til hjælp. 

Du skriver, at du på det sidste har haft svært ved at overskue, at skulle være social, og jeg tror faktisk ikke, at du er den eneste, der oplever dette. Nedlukningen af samfundet har medført, at man i lang tid ikke har haft sin normale hverdag og lavet alle de ting, man er vant til at lave. Når man det meste af tiden bare sidder hjemme -  måske alene, måske i nattøj de fleste dage - kan det pludselig føles som en meget stor ting at skulle lave “almindelige” ting som at gå en tur eller drikke en kop kaffe med andre. Dette er noget, jeg også selv har mærket og jeg tror, at mange andre har det på samme måde. Selvom det er enormt frustrerende at tingene er sådan, er man også bare nødt til at acceptere det, tror jeg. Samfundet og hele verden er helt ved siden af sig selv og det er okay, at man måske også selv er det. Hvis du gerne vil arbejde lidt med det, vil mit råd være, at tage små skridt og prioritere at lave ting, du godt kan lide. Det kan fx være at læse en bog, gå ture selv og lytte til musik eller måske gå en tur med en af dine veninder og få snakket om, at tingene er svære lige for tiden. 

I forhold til dine bekymringer om mad, forestiller jeg mig, at det også godt kan være påvirket af, at man går meget hjemme. Her man kan hurtigt begynde at bemærke ting, man normalt ikke ville tænke over. Dog ville jeg stadig være meget opmærksom på, at det ikke udvikler sig. Din krop har brug for energi og det er ikke sundt, at springe måltider over for at have god samvittighed over at spise pizza. Som du har læst andre steder, tror jeg også, at det kunne være en god idé, at snakke med nogle om det, hvis det fortsætter som det er nu. Det kunne være dine forældre eller veninder i første omgang, men det kunne også være lægen.

Og så vil jeg også lige huske dig på, at det er farligt at sammenligne sig selv med modeller på Instagram. Billederne, som bliver delt, har været igennem den helt store redigering, så de fremstår nærmest helt perfekte - hvilket jo slet ikke afspejler virkeligheden. Det skal man virkelig huske, omend det er svært.

  
Skriv endelig ind igen, hvis du har andre spørgsmål! 

De bedste hilsner Julie :-) Hej med dig,

Det er helt forståeligt at være usikker på et område, hvor man føler, at man er anderledes. Alle mennesker har usikkerheder, og det er absolut helt normal at have dem, selvom det, som du siger, måske ikke føles fedt. 

Det er også helt forståeligt, at du især ikke synes det er fedt lige nu, hvor du er 13 år og føler dig alene om at være så høj. Du kan dog trøste dig selv med, at det absolut ikke kommer til at vare for evigt. Du har blot en krop, der udvikler sig hurtigere end dine jævnaldrende, men allerede når du kommer i 8. og 9. klasse, så vil du nok begynde at se, hvordan de andre på din årgang, og især drengene, begynder at følge med. Jeg oplevede også selv at være den højeste i min klasse, da jeg var på din alder, men da jeg blev ældre, og især da jeg kom på gymnasiet, begyndte mange andre omkring mig at indhente mig og endda blive endnu højere. 

Det med at det kan være en udfordring at få en kæreste pga. sin højde er ofte kun en irrationel frygt. Drenge udvikler sig langsommere end piger, men fordi de er drenge, så har de alligevel gener der, i gennemsnit, får dem til at blive højere end piger. Så selvom det ikke føles sådan nu, så vil du absolut komme til at møde masser af drenge i fremtiden, som er ligeså høje eller højere end dig. 

Det kan godt være, at det er svært at tage imod eller tro på de råd eller komplimenter, du møder, når du beskriver dine frustrationer omkring din højde. Men gør dig selv den tjeneste, at hver gang du føler dig ked af det eller frustreret over det, så sig to sætninger til dig selv: 1) "Det kommer ikke til at være sådan her for evigt" og 2) "Jeg er smuk som jeg er". Selvom det måske føles underligt at sige sådan til dig selv, så er det en rigtig god måde for dig at "omprogrammere" din hjerne til at se tingene fra en lysere side og til at få det bedre med tingene, som de er nu. 

Jeg håber mit svar kan være til en smule hjælp :) Og glem aldrig, at du er smuk uanset hvad!

Med venlig hilsen,  
Marissa Hej med dig!

Det lyder helt fantastisk, at du har den form for lidenskab omkring noget du gerne vil bruge din fremtid på. Jeg er så glad på dine vegne!

Jeg har desværre ikke selv nogen erfaring med den branche, hverken arbejds- eller uddannelsesmæssigt. Men på trods af det så får du det til at lyde som et spændende felt og som om, at det lige er noget for dig. Uden erfaring kan jeg dog ikke helt udtale mig præcis om, hvad du kan forvente, eller hvad der forventes af dig. Jeg tænker dog, at hvis du du har fået / ender med at få den læreplads, så kan du absolut søge information og indsigt hos dine kollegaer. De vil måske kunne give dig et rigtig godt indblik i, hvordan tingene kan og helst gerne skal fungerer, ud fra et tjener-perspektiv. Det kan måske og være, at du kan efterlyse en snak med en af dine overordnede og nævne for dem, at du rigtig gerne vil gøre det godt og om de derfor kan give dig noget feedback på, hvad de helt præcis har brug for fra deres tjenere. 

Overordnet set så vil jeg ellers sige, at det er fælles for næsten alle arbejdspladser og arbejdsgivere, at der lægges stor værdi i, at man udviser godt engagement, er samarbejdsvillig og ivrig efter at lære nyt. 

Din bekymring om at være god nok og gøre et godt førstehåndsindtryk er helt forståelig. Det oplever stort set alle, især når man skal starte et nyt sted eller i et ukendt arbejdsfelt. Jeg er dog ikke i tvivl om, at du nok skal klare det helt fint. Din bekymring kommer jo af, at du er ivrig efter at gøre det godt, hvilket er en uvurderlig motivation at have, og det skal nok tjene dig rigtig godt, både som tjener og i andre aspekter af dit liv. Når du også fortæller, at du har gode evner til at håndtere stress og til at have overblik, så er det tydeligt at høre, at du er bevidst om dine egne styrker. Det er så skønt, at du er det, for det er noget af det bedste, man kan bruge til at bekæmpe de bekymringer og den usikkerhed, der kan trænge sig på. Hver gang du mærker tvivl om, hvordan du kommer til at klare dig, så mind dig selv om, at fordi du netop har relevante evner samt hjertet helt på rette sted, så skal det nok gå alt sammen. 

Jeg håber, at mit svar kan hjælpe lidt, og at du får nogle spændende oplevelser i dit fremtidige arbejde og/eller uddannelse!

-Marissa Hey du!



 

Først og fremmest,
hvor er det godt og vigtigt, at du får skrevet dit brev herind og dermed rakt
hånden ud efter noget hjælp. For du skal bestemt ikke gå alene med de tanker og
den følelse. 



 

Jeg kender selv til
den følelse af, at ens krop ikke er ligeså "rigtig" som personer
omkring en. Faktisk vil jeg vædde på, at de andre piger i din klasse også kan
få den følelse. Alle kan finde noget ved deres krop, som de gerne vil have
ændret. Men ligesom vores personligheder er unikke, så er det samme med vores
kroppe. Vi er født med et sæt gener, der er blandet helt vilkårligt og derfor
gør, at nogle er høje, nogle er lave. Nogle er tykke, mens andre ikke kan tage
på uanset hvor meget de prøver. Nogle har tykt hår, andre har tyndt. Nogle er
født fleksible, mens andre er stive som et bræt. Derudover så udvikler vores
kroppe sig også gennem tiden og former sig efter ens liv. 



 

Men er nemt for mig
at skrive, og det forbedrer ikke dine følelser. 


Til at begynde med,
så synes jeg, at du skal have snakket med nogle i din omgangskreds om, hvordan
du har det. Det kan være en god veninde, som du stoler på. Det kan være godt at
dele ens usikkerhed med en, så de forstår, hvordan man har det, men også så man
kan få holdt sine tanker op med virkeligheden. Derudover så skal du også have
snakket med dine forældre. Det vil selvfølgelig blive svært at få åbnet op om
den samtale, men jeg tror, at det er vigtigt, for de skal hjælpe dig med at få
noget professionelt hjælp. En tilgang kunne være, at du viste dem dit brev her,
hvor du flot beskriver, hvordan du har det. Så kan I tage snakken sammen om,
hvad der skal ske og hvordan du kommer til at få det bedre. 



 

Hvis jeg skal pege
på nogle ting:


Det første er, at
jeg lægger mærke til, at du selv skriver, at du vejer det du skal ift. Din
højde. Derfor tror jeg ikke at tabe sig er løsningen her. Måske du kan træne
dine muskler, så din kropsform kan ændre sig, eller måske er det bare sådan som
din krop er formet, så er det ikke din vægt som er det essentielle her. Jeg
ville virkelig anbefale dig at snakke med en professionel som fx en instruktør
i et fitnesscenter, en læge eller lignende. De kan bedst guide dig i, hvad der
er muligt og hvordan det mål opnås bedst og på en sund måde. 



 

Men
det er også virkelig vigtigt for mig at understrege, at din glæde og lykke
kommer ikke ved at opnå den "rigtige" krop. Træning kan være godt for
ens sind, men det fjerner ikke den usikkerhed og de tanker, som du giver udtryk
for i dit brev. Jeg vil derfor anbefale dig i at også finde en, der kan arbejde
med dig, så du lærer at holde af dig selv og din krop. Dette kunne fx være en
psykolog. Her kan du og dine forældre enten selv finde en, eller også kan I få
en henvisning fra din læge, så I kan få det lidt billigere. Hvis I får en
henvisning, så kan det godt tage lidt tid, inden I kan komme til. Derfor vil
jeg også anbefale dig at tjekke Headspace ud. Der kan du snakke gratis med unge
frivillige, der står klar til at lytte og rådgive dig. Du kan læse mere her: <https://www.headspace.dk/?gclid=EAIaIQobChMI-876g9yZ6QIVCeN3Ch0UtgheEAAYAiAAEgIgq_D_BwE>   

 


Du spørger til
sidst, hvordan du skal klare det. Der vil jeg bare gerne sige, at det her en
proces. Du tog allerede det første skridt ved at skrive herind, og det ønske om
at få det bedre skal du bruge som en drivkraft til at få den hjælp, som du har
brug for. For det er ikke en kamp, som du kan eller skal tage alene. Du har
brug for professionel hjælp ift. Træning og psykologisk og du har brug for
støtte fra din familie og venner. 



 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar! :) Al held og lykke herfra!


VH.


Gustav Hej

Jeg vil gerne starte med at sige fra mit hjerte af, hvor er det stærkt af dig at du er ærlig og at du erkender at der er et problem i dit liv som der fraholder dig og skaber en frygt for nogle ting. Jeg forstår at det er så svært, at være i det hele når dine forældre, som er dine omsorgspersoner ikke har givet dig den rette støtte og at du ønsker at tilfredsstille deres behov frem for dine egne, selvom de ikke imødekommer dine. Det er så forkert på så mange måder, fordi det burde selvfølgelig ikke være sådan. Men angående dine forældre, der er mine ærlige mening, at de har fejlet hvis du ikke bliver anerkendt for præcis den du er. Jeg ved at livet er hårdt og jeg har selv været i det den gang jeg var 15 år gammel. Jeg har også oplevet nogle ting som gør at man automatisk tænker negative tanker om sig selv. Men hvad jeg kan læse mig frem til, så uanset hvad så vil din familie ikke give dig den anerkendelse du ønsker og derfor så er du nødt til at acceptere det og prøve at skabe den anerkendelse for dig selv. 

Jeg kan læse mig frem til, at der har været flere gange hvor du har ønsket at forlade verden, men der er alligevel noget der holder dig tilbage fra ikke at gøre det. Det der fraholder dig fra ikke at sluge de piller, er det du skal finde frem i dig selv. Du har drømme og planer i dit liv, som du skriver og de drømme og planer i dit liv, skal være din motivationskilde. Dine forældre vil ikke anerkende dine behov og ved du hvad, så lad vær med at lade dem styre det. Du har dine egne drømme og du skal aldrig opgive dem fordi andre fortæller dig det modsatte. Tro mig, jeg kender alt til folk der nedgøre og kommer med bemærkninger for jeg har oplevet det i ca. 11 år i mit liv. 

Jeg kender dig ikke som person og det behøver jeg ikke at gøre for at fortælle dig at du lyder som en person der har så meget at give til dig selv og alle andre i den her verden. Alle mennesker kan nikke ja til at de har haft nogle dårlige venner eller at man har fucket tingene op en gang i mellem, men det handler også om at man rejser sig fra de nedture i livet og kommer op på hesten igen, på sin egen måde og tempo. Jeg synes det er så fedt at du får noget professionel hjælp og jeg vil råde dig til at blive ved med det. Jeg ved at man kan få noget gratis psykolog hjælp igennem kommunen og generelt hjælp til at kunne flytte hjemmefra. Og jeg ved det er svært. Det er skræmmende og man bliver bange. Men det er ikke sundt for dig at være hjemme og derfor så synes jeg det skal være grunden til at du kontakter dem. Du kan altid skrive herind igen og fortælle om din oplevelse og hvis det er du har brug for yderligere hjælp. 

Derudover så tror jeg faktisk at når du flytter (og det at jeg skriver når, det fordi jeg tror på dig og jeg ved du nok skal få det bedre, fordi du er bevidst om din situation), så skal du nok møde nogle gode mennesker i dit liv som vil acceptere dig præcis for den du er, både din seksualitet og dit udseende, men du skal først elske dig selv. 

Og du skal vide, du begyndte faktisk at vælge dig selv, fra det tidspunkt at du valgte at skrive højt om dine problemer til at du ønsker at få noget hjælp. Du er på vej mod friheden. En frihed der kan skabe dig et frirum hvor du kan fokusere på dig selv, anerkende dine egne behov og gå hen i den retning mod de drømme og planer du har i dit liv. Jeg ved livet er svært og ingenting kommer nemt, men du kan sagens klare det fordi det er jeg helt sikker på. 

Jeg håber du fik svar på dit spørgsmål og hvis ikke er du velkommen til at skrive herind igen!

Vh. Rebecca Kære du

Tak for at dele dine tanker med os. Jeg kan godt forstå, at det fylder hos dig.

Det lyder til, at det er startet som et godt venskab med de mange opkald, som I har haft med hinanden. Dog virker det også som om, at relationen nu har ændret sig til noget, som du ikke har lyst til at være en del af. 

Du skriver selv, at det er en mulighed at fjerne ham på snapchat, så du ikke længere modtager sådan nogle beskeder fra ham, men jeg kan godt forstå, at du alligevel bliver lidt i tvivl, da du måske oplever, at I har haft et godt venskab gennem snapchat og telefonopkaldene indtil nu.

Du beskriver selv beskederne som ubehagelige - og det vil jeg give dig ret i. Jeg tænker, at beskederne overskrider dine grænser og det er derfor, at du reagerer negativt på dem. Det er kun rigtig godt, at du selv kan mærke, at du ikke har lyst til at være en del af de her beskeder. Jeg synes derfor også, at du enten skal slette ham på snapchat eller som minimum skrive til ham, at du ikke vil have sådan nogle beskeder tilsendt. Hvis han ikke forstår, at du ikke vil have beskederne og derfor bliver ved med at sende ubehagelige beskeder til dig, så synes jeg, at du skal slette ham, hvis han ikke forstår det.

Jeg håber, at dette var en lille hjælp - og du er altid velkommen til at skrive herind igen. 

Kærlige hilsner fra

Lotte