se tv via tv.yousee.dk
hej hvorfor kan jeg ikke se tv det er kun klart i midten se foto
billedet ser tydeligt nok ud, men det ser ud til at være et nedtonet billede. når linjen og betjeningsmulighederne vises nederst selv om der anvendes fuldskærm, vil billedet være nedtonet. prøv at flytte musens markør uden for skærmen til en af siderne og vent nogle få sekunder. løser det ikke problemet?

hvis der lige er åbnet for tv.yousee.dk kan der gå nogle sekunder med uskarpt billede, hvor systemet foretager automatiske indstillinger, der passer til den benyttede hardware og netforbindelse.
hej aya. beklager, men det har desværre ikke tiden til med så kort varsel. vh. allan Hej! 

Tak for din besked. Jeg håber, at mine tanker kan være til hjælp. 

Du skriver, at du på det sidste har haft svært ved at overskue, at skulle være social, og jeg tror faktisk ikke, at du er den eneste, der oplever dette. Nedlukningen af samfundet har medført, at man i lang tid ikke har haft sin normale hverdag og lavet alle de ting, man er vant til at lave. Når man det meste af tiden bare sidder hjemme -  måske alene, måske i nattøj de fleste dage - kan det pludselig føles som en meget stor ting at skulle lave “almindelige” ting som at gå en tur eller drikke en kop kaffe med andre. Dette er noget, jeg også selv har mærket og jeg tror, at mange andre har det på samme måde. Selvom det er enormt frustrerende at tingene er sådan, er man også bare nødt til at acceptere det, tror jeg. Samfundet og hele verden er helt ved siden af sig selv og det er okay, at man måske også selv er det. Hvis du gerne vil arbejde lidt med det, vil mit råd være, at tage små skridt og prioritere at lave ting, du godt kan lide. Det kan fx være at læse en bog, gå ture selv og lytte til musik eller måske gå en tur med en af dine veninder og få snakket om, at tingene er svære lige for tiden. 

I forhold til dine bekymringer om mad, forestiller jeg mig, at det også godt kan være påvirket af, at man går meget hjemme. Her man kan hurtigt begynde at bemærke ting, man normalt ikke ville tænke over. Dog ville jeg stadig være meget opmærksom på, at det ikke udvikler sig. Din krop har brug for energi og det er ikke sundt, at springe måltider over for at have god samvittighed over at spise pizza. Som du har læst andre steder, tror jeg også, at det kunne være en god idé, at snakke med nogle om det, hvis det fortsætter som det er nu. Det kunne være dine forældre eller veninder i første omgang, men det kunne også være lægen.

Og så vil jeg også lige huske dig på, at det er farligt at sammenligne sig selv med modeller på Instagram. Billederne, som bliver delt, har været igennem den helt store redigering, så de fremstår nærmest helt perfekte - hvilket jo slet ikke afspejler virkeligheden. Det skal man virkelig huske, omend det er svært.

  
Skriv endelig ind igen, hvis du har andre spørgsmål! 

De bedste hilsner Julie :-) Hej, 

Jeg er ked af at høre, at du har det så hårdt med din krop, og jeg ved at det kan være virkelig svært, hvis man føler, at ens krop ikke passer ind med det, man synes den burde. 

Jeg kan godt forstå, at det er hårdt at være høj af sin alder, og det er en udfordring jeg selv og andre jeg kender også har været igennem. Problemet er ofte, at hvis man når en vis højde i en ung alder, så er det, fordi man udvikler sig hurtigere end sine jævnaldrende. Og dette er især ofte tilfældet for piger i din alder. Drengene halter tit bagefter på flere udviklingsmæssige områder, og derfor ser man tit i de tidlige teenageår, at pigerne ser mere modne ud end drengene, fordi de ofte er højere. Det betyder dog absolut ikke, at det vil være sådan for evigt. Du er blot nået et videre stadie i din udvikling hurtigere end dem omkring dig, men i løbet af de næste par år vil de fleste af dine klassekammerater også vokse sig højere (og ligeledes få større fødder). Jeg oplevede selv, at jeg var den højeste i min klasse i flere år i folkeskolen, men da jeg nåede til 8.-9. klasse og på gymnasiet og videre, så endte jeg blot med at være på højde med mange af de andre. Og jeg mødte piger, der endda var højere end mig. 

Selvom det kan føles underligt eller træls at være en af de høje, også når man bliver ældre, så er der dog utallige fordele ved det, som både jeg selv og andre jeg kender er vilde med. Man har altid bedre udsyn til koncerter og shows, folk går ikke rundt og bliver ved med at tro, at man er 12 år gammel, selvom man egentlig er fyldt 18, og man slipper for at søge mod højhælede sko for ikke at være for lille, hvilket er en kæmpe fordel, da sådanne sko kan være skadelige, især for anklerne, knæene og endda ryggen. 

Uanset hvad, så er det en meget almindelig ting at føle sig utilfreds med sin krop i din alder, og det er oftest et biprodukt af, at kroppen drastisk er ved at udvikle sig, og man ikke længere synes, man kan genkende den. Den er i fuld sving med, og i dit tilfælde gået hurtigere frem mod, at blive en voksen kvindes krop. Jeg forsikrer dig dog om, at de fleste af dine klassekammerater og andre på din alder også mærker usikkerheder omkring deres kroppe. Du er på ingen måder alene om det.  
Noget af det bedste du, og alle andre, kan gøre her er at huske stadig at elske jer selv og jeres kroppe, selvom det måske kan føles svært. Og selvom det måske lyder totalt skørt, så vil det med tiden kunne hjælpe dig, hvis du f.eks. om aftenen, når du ligger i din seng, siger til dig selv "jeg elsker mig selv og min krop" igen og igen. På den måde vil du nemlig, især i disse år, hvor din krop kan skabe lidt udfordringer, give dig selv og din krop den omsorg og forståelse, som du fortjener. 

Jeg håber, at mit svar kan hjælpe en smule, og at du aldrig glemmer, hvor skøn og unik du er i den her verden, uanset din højde eller størrelse. Skriv endelig ind igen, hvis du får brug for det!

Med venlig hilsen,  
Marissa Hej med dig,

Det er helt forståeligt at være usikker på et område, hvor man føler, at man er anderledes. Alle mennesker har usikkerheder, og det er absolut helt normal at have dem, selvom det, som du siger, måske ikke føles fedt. 

Det er også helt forståeligt, at du især ikke synes det er fedt lige nu, hvor du er 13 år og føler dig alene om at være så høj. Du kan dog trøste dig selv med, at det absolut ikke kommer til at vare for evigt. Du har blot en krop, der udvikler sig hurtigere end dine jævnaldrende, men allerede når du kommer i 8. og 9. klasse, så vil du nok begynde at se, hvordan de andre på din årgang, og især drengene, begynder at følge med. Jeg oplevede også selv at være den højeste i min klasse, da jeg var på din alder, men da jeg blev ældre, og især da jeg kom på gymnasiet, begyndte mange andre omkring mig at indhente mig og endda blive endnu højere. 

Det med at det kan være en udfordring at få en kæreste pga. sin højde er ofte kun en irrationel frygt. Drenge udvikler sig langsommere end piger, men fordi de er drenge, så har de alligevel gener der, i gennemsnit, får dem til at blive højere end piger. Så selvom det ikke føles sådan nu, så vil du absolut komme til at møde masser af drenge i fremtiden, som er ligeså høje eller højere end dig. 

Det kan godt være, at det er svært at tage imod eller tro på de råd eller komplimenter, du møder, når du beskriver dine frustrationer omkring din højde. Men gør dig selv den tjeneste, at hver gang du føler dig ked af det eller frustreret over det, så sig to sætninger til dig selv: 1) "Det kommer ikke til at være sådan her for evigt" og 2) "Jeg er smuk som jeg er". Selvom det måske føles underligt at sige sådan til dig selv, så er det en rigtig god måde for dig at "omprogrammere" din hjerne til at se tingene fra en lysere side og til at få det bedre med tingene, som de er nu. 

Jeg håber mit svar kan være til en smule hjælp :) Og glem aldrig, at du er smuk uanset hvad!

Med venlig hilsen,  
Marissa jeg fandt ud af det, det var en bat fil, som var kommet ind i opstartsfilerne, den blev så lige slettet, så nu kører den fint igen computeren Kære du, 

Jeg kan sagtens forstå, at det til tider kan være svært at forstå og acceptere, at din mor har nogle udfordringer og måske ikke altid er som andre mødre. Jeg forstår også godt, at du har brug for at komme ud med det, så det er rigtig fint, at du skriver herind :-)

Det er rigtig ærgerligt, at din mor skammer sig over sin situation og sine udfordringer, for det synes jeg bestemt ikke, at hun behøver. PTSD er desværre noget flere mennesker kæmper med, og det kan være svært at komme helt af med. Men jeg kan sagtens forstå, hvis hun har svært ved at acceptere, at der er ting, hun ikke kan (som f.eks. at have et almindeligt fuldtidsarbejde). Og det lyder også til, at det er en af de ting, som hun skammer sig over... Det er selvfølgelig rigtig synd, at hun gør det, men du må huske, at du ikke kan ændre, hvordan hun føler og tænker - og det er heller ikke din opgave. Det bedste du kan gøre for din mor, tror jeg, er at fortælle hende eller vise hende, at du ikke skammer dig over hende, og at du ikke føler, at hendes situation er noget, der nødvendigvis bør holdes hemmeligt.

Jeg synes dog selvfølgelig kun, at du skal sige det til andre, hvis du har det godt med det. Det kommer ikke alle og enhver ved, hvad vi går og kæmper med, men det kan være rigtig rart at fortælle det til nogen engang i mellem, så man ikke går med det selv. Her tænker jeg på dig (og ikke din mor). Det kan være, at du vil opleve, at det faktisk er en god følelse at være ærlig omkring din mors PTSD og flexjob, hvis nogen spørger ind til det. Og måske vil du også opleve, at andre er i lignende situationer, men bare heller ikke har sagt det højt før :-)

Uanset hvad, så skal du vide, at de følelser du har, er helt normale og helt okay. Det er okay at ærgre sig over, at din mor ikke helt er, som mange andre mødre, og at hun ikke altid formår at leve op til de ting, som hun (og du) gerne vil have.  
 

Jeg håber, mit svar kan hjælpe dig. Du er altid velkommen til at skrive igen!

Hilsen Iben Nej, desværre. Hej!

Jeg kan godt forstå, at det kan have været en forvirrende oplevelse for dig, især i din unge alder. I de tidlige teenage år er det meget almindeligt at opdage og udforske sin krop og seksualitet, og derfor behøver denne situation ikke nødvendigvis at være noget, der skal bekymrer dig, da det blot kan være et led i en lang rejse om at lære dig selv at kende. Da det kan være mærkværdigt at opdage sådanne nye aspekter, er det vigtigste bare, at du sørger for, at du tager dig godt tid om at lytte til og respektere dine egne grænser, altså at du mærker efter, hvad du er okay med og, hvad du ikke er okay med. 

I forhold til din veninde kan det være svært at sige, om det kan gøre noget ved jeres venskab, da det nok mest kommer an på, hvad hver jeres opfattelse af situationen er.

Hvis det var en situation, hvor i begge blot tænker, at det ikke bunder i mere end noget fjolleri, så er det ikke sikkert, at det behøver at fylde mere mellem jer. Hvis du derimod føler, at episoden kan være tegn på, at der er en tiltrækning mellem jer, så kan du prøve at mærke efter, hvad du ønsker at gøre med det. Derudover, hvis du kan mærke, at du har svært ved at lægge hændelsen fra dig og bliver ved med at tænke på det, så kan det være, at du måske kan prøve at snakke med hende om det. Det kan jo være, at hun går rundt og har samme tanker som dig. 

Jeg håber mit råd kan hjælpe en smule. Skriv endelig ind til brevkassen igen, hvis du har andre spørgsmål! :) 

-Marissa Hey du!



 

Først og fremmest,
hvor er det godt og vigtigt, at du får skrevet dit brev herind og dermed rakt
hånden ud efter noget hjælp. For du skal bestemt ikke gå alene med de tanker og
den følelse. 



 

Jeg kender selv til
den følelse af, at ens krop ikke er ligeså "rigtig" som personer
omkring en. Faktisk vil jeg vædde på, at de andre piger i din klasse også kan
få den følelse. Alle kan finde noget ved deres krop, som de gerne vil have
ændret. Men ligesom vores personligheder er unikke, så er det samme med vores
kroppe. Vi er født med et sæt gener, der er blandet helt vilkårligt og derfor
gør, at nogle er høje, nogle er lave. Nogle er tykke, mens andre ikke kan tage
på uanset hvor meget de prøver. Nogle har tykt hår, andre har tyndt. Nogle er
født fleksible, mens andre er stive som et bræt. Derudover så udvikler vores
kroppe sig også gennem tiden og former sig efter ens liv. 



 

Men er nemt for mig
at skrive, og det forbedrer ikke dine følelser. 


Til at begynde med,
så synes jeg, at du skal have snakket med nogle i din omgangskreds om, hvordan
du har det. Det kan være en god veninde, som du stoler på. Det kan være godt at
dele ens usikkerhed med en, så de forstår, hvordan man har det, men også så man
kan få holdt sine tanker op med virkeligheden. Derudover så skal du også have
snakket med dine forældre. Det vil selvfølgelig blive svært at få åbnet op om
den samtale, men jeg tror, at det er vigtigt, for de skal hjælpe dig med at få
noget professionelt hjælp. En tilgang kunne være, at du viste dem dit brev her,
hvor du flot beskriver, hvordan du har det. Så kan I tage snakken sammen om,
hvad der skal ske og hvordan du kommer til at få det bedre. 



 

Hvis jeg skal pege
på nogle ting:


Det første er, at
jeg lægger mærke til, at du selv skriver, at du vejer det du skal ift. Din
højde. Derfor tror jeg ikke at tabe sig er løsningen her. Måske du kan træne
dine muskler, så din kropsform kan ændre sig, eller måske er det bare sådan som
din krop er formet, så er det ikke din vægt som er det essentielle her. Jeg
ville virkelig anbefale dig at snakke med en professionel som fx en instruktør
i et fitnesscenter, en læge eller lignende. De kan bedst guide dig i, hvad der
er muligt og hvordan det mål opnås bedst og på en sund måde. 



 

Men
det er også virkelig vigtigt for mig at understrege, at din glæde og lykke
kommer ikke ved at opnå den "rigtige" krop. Træning kan være godt for
ens sind, men det fjerner ikke den usikkerhed og de tanker, som du giver udtryk
for i dit brev. Jeg vil derfor anbefale dig i at også finde en, der kan arbejde
med dig, så du lærer at holde af dig selv og din krop. Dette kunne fx være en
psykolog. Her kan du og dine forældre enten selv finde en, eller også kan I få
en henvisning fra din læge, så I kan få det lidt billigere. Hvis I får en
henvisning, så kan det godt tage lidt tid, inden I kan komme til. Derfor vil
jeg også anbefale dig at tjekke Headspace ud. Der kan du snakke gratis med unge
frivillige, der står klar til at lytte og rådgive dig. Du kan læse mere her: <https://www.headspace.dk/?gclid=EAIaIQobChMI-876g9yZ6QIVCeN3Ch0UtgheEAAYAiAAEgIgq_D_BwE>   

 


Du spørger til
sidst, hvordan du skal klare det. Der vil jeg bare gerne sige, at det her en
proces. Du tog allerede det første skridt ved at skrive herind, og det ønske om
at få det bedre skal du bruge som en drivkraft til at få den hjælp, som du har
brug for. For det er ikke en kamp, som du kan eller skal tage alene. Du har
brug for professionel hjælp ift. Træning og psykologisk og du har brug for
støtte fra din familie og venner. 



 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar! :) Al held og lykke herfra!


VH.


Gustav Hej med dig,  


Jeg kan godt forstå, at du får disse tanker, da du lige nu er i en alder, hvor din krop vil begynde at bruge de næste mange år på at udvikle sig fra en pigekrop til en kvindekrop. Der er mange ting, der kan ændre sig som f.eks. højde og vægt uden, at det betyder, at der er noget som helst galt med dig.

Kort sagt, vil jeg absolut ikke mene, at du skal tabe dig. Alene ud fra, hvad du fortæller om din nuværende højde og vægt, så fortæller en beregning af din BMI (= en matematisk formel for en sammenhæng mellem en persons højde og vægt), at du derimod faktisk er undervægtig. 

For dig, både i din alder og i din situation, så vil jeg i høj grad mene, at du ikke behøver bekymre dig om at tabe dig, men derimod at have en sund livsstil som du og din udviklende krop fortjener. Det bedste for dig og din krop vil altså være at spise rigeligt mad, der er sundt, IKKE for at tabe dig, men for at give din krop det den virkelig har brug for netop for at blive så sund og rask som muligt.

Overordnet set så vil du, ligesom alle på din alder, være rigtig godt tjent med grønt, groft og proteinrigt mad - altså grøntsager, fordi de har masser af gode vitaminer, groft brød og pasta, fordi det har masser af kostfibre og ting som æg, tun, laks og lignende, som har masser af god protein. Da jeg dog hverken er ekspert i dette emne eller kender til din specifikke livssituation, så kan du eventuelt spørge din læge eller snakke med dine forældre om det, for at finde ud af, hvad din krop helt præcis har mest brug for. 

Jeg håber, at mit svar kan bruges, og at du endelig skriver ind igen, hvis du føler for det :) 

-Marissa