kanal 4 underligt format
er jeg den eneste der oplever at kanal 4 nærmest vises som en sammenpresset 16:9 format? (og ja aspect står til normal)
hej birgit (og andre)det er helt korrekt at der har været en fejl i formatet på kanal 4, så billedet blev skaleret til 4:3.  dette skulle gerne være rettet nu, så udsendelserne vises i korrekt format.mvh. gitte
Hej! 

Tak for din besked. Jeg håber, at mine tanker kan være til hjælp. 

Du skriver, at du på det sidste har haft svært ved at overskue, at skulle være social, og jeg tror faktisk ikke, at du er den eneste, der oplever dette. Nedlukningen af samfundet har medført, at man i lang tid ikke har haft sin normale hverdag og lavet alle de ting, man er vant til at lave. Når man det meste af tiden bare sidder hjemme -  måske alene, måske i nattøj de fleste dage - kan det pludselig føles som en meget stor ting at skulle lave “almindelige” ting som at gå en tur eller drikke en kop kaffe med andre. Dette er noget, jeg også selv har mærket og jeg tror, at mange andre har det på samme måde. Selvom det er enormt frustrerende at tingene er sådan, er man også bare nødt til at acceptere det, tror jeg. Samfundet og hele verden er helt ved siden af sig selv og det er okay, at man måske også selv er det. Hvis du gerne vil arbejde lidt med det, vil mit råd være, at tage små skridt og prioritere at lave ting, du godt kan lide. Det kan fx være at læse en bog, gå ture selv og lytte til musik eller måske gå en tur med en af dine veninder og få snakket om, at tingene er svære lige for tiden. 

I forhold til dine bekymringer om mad, forestiller jeg mig, at det også godt kan være påvirket af, at man går meget hjemme. Her man kan hurtigt begynde at bemærke ting, man normalt ikke ville tænke over. Dog ville jeg stadig være meget opmærksom på, at det ikke udvikler sig. Din krop har brug for energi og det er ikke sundt, at springe måltider over for at have god samvittighed over at spise pizza. Som du har læst andre steder, tror jeg også, at det kunne være en god idé, at snakke med nogle om det, hvis det fortsætter som det er nu. Det kunne være dine forældre eller veninder i første omgang, men det kunne også være lægen.

Og så vil jeg også lige huske dig på, at det er farligt at sammenligne sig selv med modeller på Instagram. Billederne, som bliver delt, har været igennem den helt store redigering, så de fremstår nærmest helt perfekte - hvilket jo slet ikke afspejler virkeligheden. Det skal man virkelig huske, omend det er svært.

  
Skriv endelig ind igen, hvis du har andre spørgsmål! 

De bedste hilsner Julie :-) Hejsa,

Det kunne godt lyde som om du er begyndt at få udflåd, som er en helt naturlig ting kvinders skeder udskiller, for at holde sig selv ren. Det sker for alle kvinder. Det kan være enten meget tyndt og næsten som vand, som du beskriver, eller lidt tykkere og mere gulligt/hvidligt i farven. I starten af puberteten kan det virke lidt skræmmende, men der er intet galt i det. Hvis det generer dig, kan du evt. bruge et lille trusseindlæg i ny og næ, men det er også vigtigt for underlivet at få luft.

Jeg håber du kunne bruge mit svar, og ellers er du altid velkommen til at skrive ind igen :)

Mange hilsner fra Regitze Hej med dig og tak for dit spørgsmål. 

Først og fremmest vil jeg sige at der absolut intet er i vejen med dine skamlæber. De er præcis som de skal være, medmindre at de fysisk generer dig, er det intet galt med dem. 

Skamlæber findes i alle størrelser og farver, og det er der intet galt i.   
Jeg tænker at du ikke skal være bange for at have sex, i sær ikke på grund af dine skamlæber, jeg vil næsten vædde med, at den dreng du ser er fuldstændig lige glad med hvordan dine skamlæber ser ud, så længe at du er lige glad. Ja jeg vil faktisk mene at de fleste drenge er lige glade med hvordan dine skamlæber ser ud, hvis de ikke er det, er det dem der har et problem og ikke dig. Jeg tænker at du skal lære at acceptere hvordan du ser ud for neden, dette kan du forsøge ved at fortælle dig selv at du er helt normal og at de er lige som de skal være. Du kunne måske også begynde at udforske din egen krop lidt hvis du har mod på det, for at blive fortrolig med den og finde ud af at den er perfekt som den er. Dette kan du gøre ved f.eks. onani, men måske også bare kigge eller mærke på den og fortælle den er at den er god nok. 

  
Jeg håber at du kan bruge mit svar, du er altid velkommen til at skrive her ind igen, hvis du har yderligere spørgsmål :-) 

Det bedste hilsner 

Michelle Hej.

Ud fra de oplysninger du har givet mig, har jeg udregnet det vi kalder en BMI. Din BMI er 19,6, hvilket er helt normalt (det er faktisk en smule i den lave ende). Så for at svare på det sidste du skriver først, så er der intet i vejen  med din vægt.

Og det får mig til at tro at det ikke kan være det det handler om, når dine forældre kommer med de kommentarer som de gør. Jeg tror det er forskelligt fra familie til familie, og jeg tror bare det er sådan at der er et større fokus på de her ting i nogle familier sammenlignet med andre. Jeg kan godt se at det ikke er sjovt. Og der er virkelig ikke grund til at gøre en sund og rask pige bekymret for at hun ikke er sund nok. Men det er selvfølgelig på den anden side heller ikke nødvendigvis det dine forældre tænker. Det kan være de tænker at man som gode forældre er nødt til at sørge for at éns barn er sundt og raskt bare generelt. Jeg tror i hvert fald det er mest sandsyndligt at det bare er blevet kommunikeret på en lidt uheldig måde. Men det er vel heller ikke let for dem at vide. 

Jeg tror i hvert fald det ville være godt hvis du nævnte det for dem og i tog en snak om det. Mit gæt ville være at dine forældre siger at det slet ikke var meningen at det skulle opfattes som at du ikke er sund nok. For det er du. I hvert fald baseret på de tal du har givet mig. Og generelt er det selvfølgelig en god ide at spise sundt og dyrke motion. Men man skal ikke presses til det. Gør det i den udstrækning du orker. Det tror jeg egentlig også bare er det dine forældre vil have dig til. 

Håber det opklarede noget. Ellers er du velkommen til at skrive igen. 

mvh Markus det afhænger af hvilken tykkelse listerne er i, den mest solgte og dermed også den mest brugte er til 4 mm glas. Hey du!



 

Først og fremmest,
hvor er det godt og vigtigt, at du får skrevet dit brev herind og dermed rakt
hånden ud efter noget hjælp. For du skal bestemt ikke gå alene med de tanker og
den følelse. 



 

Jeg kender selv til
den følelse af, at ens krop ikke er ligeså "rigtig" som personer
omkring en. Faktisk vil jeg vædde på, at de andre piger i din klasse også kan
få den følelse. Alle kan finde noget ved deres krop, som de gerne vil have
ændret. Men ligesom vores personligheder er unikke, så er det samme med vores
kroppe. Vi er født med et sæt gener, der er blandet helt vilkårligt og derfor
gør, at nogle er høje, nogle er lave. Nogle er tykke, mens andre ikke kan tage
på uanset hvor meget de prøver. Nogle har tykt hår, andre har tyndt. Nogle er
født fleksible, mens andre er stive som et bræt. Derudover så udvikler vores
kroppe sig også gennem tiden og former sig efter ens liv. 



 

Men er nemt for mig
at skrive, og det forbedrer ikke dine følelser. 


Til at begynde med,
så synes jeg, at du skal have snakket med nogle i din omgangskreds om, hvordan
du har det. Det kan være en god veninde, som du stoler på. Det kan være godt at
dele ens usikkerhed med en, så de forstår, hvordan man har det, men også så man
kan få holdt sine tanker op med virkeligheden. Derudover så skal du også have
snakket med dine forældre. Det vil selvfølgelig blive svært at få åbnet op om
den samtale, men jeg tror, at det er vigtigt, for de skal hjælpe dig med at få
noget professionelt hjælp. En tilgang kunne være, at du viste dem dit brev her,
hvor du flot beskriver, hvordan du har det. Så kan I tage snakken sammen om,
hvad der skal ske og hvordan du kommer til at få det bedre. 



 

Hvis jeg skal pege
på nogle ting:


Det første er, at
jeg lægger mærke til, at du selv skriver, at du vejer det du skal ift. Din
højde. Derfor tror jeg ikke at tabe sig er løsningen her. Måske du kan træne
dine muskler, så din kropsform kan ændre sig, eller måske er det bare sådan som
din krop er formet, så er det ikke din vægt som er det essentielle her. Jeg
ville virkelig anbefale dig at snakke med en professionel som fx en instruktør
i et fitnesscenter, en læge eller lignende. De kan bedst guide dig i, hvad der
er muligt og hvordan det mål opnås bedst og på en sund måde. 



 

Men
det er også virkelig vigtigt for mig at understrege, at din glæde og lykke
kommer ikke ved at opnå den "rigtige" krop. Træning kan være godt for
ens sind, men det fjerner ikke den usikkerhed og de tanker, som du giver udtryk
for i dit brev. Jeg vil derfor anbefale dig i at også finde en, der kan arbejde
med dig, så du lærer at holde af dig selv og din krop. Dette kunne fx være en
psykolog. Her kan du og dine forældre enten selv finde en, eller også kan I få
en henvisning fra din læge, så I kan få det lidt billigere. Hvis I får en
henvisning, så kan det godt tage lidt tid, inden I kan komme til. Derfor vil
jeg også anbefale dig at tjekke Headspace ud. Der kan du snakke gratis med unge
frivillige, der står klar til at lytte og rådgive dig. Du kan læse mere her: <https://www.headspace.dk/?gclid=EAIaIQobChMI-876g9yZ6QIVCeN3Ch0UtgheEAAYAiAAEgIgq_D_BwE>   

 


Du spørger til
sidst, hvordan du skal klare det. Der vil jeg bare gerne sige, at det her en
proces. Du tog allerede det første skridt ved at skrive herind, og det ønske om
at få det bedre skal du bruge som en drivkraft til at få den hjælp, som du har
brug for. For det er ikke en kamp, som du kan eller skal tage alene. Du har
brug for professionel hjælp ift. Træning og psykologisk og du har brug for
støtte fra din familie og venner. 



 

Jeg håber, at du kan
bruge mit svar! :) Al held og lykke herfra!


VH.


Gustav Kære du.

For det første vil jeg rose dig for at rent faktisk komme ud med at du erkender hvordan du har det, det er ikke altid nemt at se indad og indse at der er nogle ting der ikke helt rigtig er som de skal være. Men lad os starte med maden på din efterskole, er der mulighed for at gøre en af lærerne opmærksom på, at du faktisk ikke bryder dig om den mad der er? Om du i stedet kan få lov til at få noget bestemt eller noget? Jeg tror du er nødt til at være ærlig overfor dine forældre og fortælle dem hvordan du har det. Jeg ved godt at man oftest har en tendens til at lyve overfor sine forældre fordi de altid vil sige det man ikke har lyst/brug for at hører, men dine forældre kan evt tage kontakt til efterskolen og lade dem vide det. Jeg ved godt at det heller ikke er særlig fedt, men du skal altså spise, for i sidste ende er det egentlig ligegyldigt om du ønsker en speciel vægt eller ej, for man kan som du også spørger om det er en spiseforstyrrelse komme ud i en.   
  
Jeg kan desværre ikke vurdere om det er en spiseforstyrrelse fordi det lyder på mig som om du er ret bevidst omkring dine følelser omkring maden og udseendet. Men jeg synes stadigvæk, at du evt skal kontakte din læge eller igen snakke med nogle som er tæt på dig som evt kan hjælpe dig og "sørge" for at du for spist. Jeg tror vi er mange der kan nikke ja til at man på nogle tidspunkter i sit liv er utilfreds med sit udseende og kroppen MEN det er så vigtigt at elske sig selv for den man er - jeg ved det er lettere sagt end gjort. Men tænker du på en eller anden måde stadig bekymre for dit velværd / dig selv eftersom du skriver herinde. Så det tager sin tid, men skal nok komme.   
  
Mit råd vil derfor være at du kontakter din læge, fortæller hvordan du har det og hvad du går igennem, på den måde er din læge klar over hvad der foregår og kan bedre give råd/løsning til helbreddet. Derudover synes jeg også du skal finde en løsning til hvordan du kan spise mad på skolen, evt snak med en lærer du stoler på/er tryg ved, veninder/venner og jeg vil altid anbefale dine forældre, selvom det er svært. Jeg håber virkelig du kunne bruge mit svar og hvis ikke, så er du velkommen til at skrive igen.

  
Vh. Rebecca Hej med dig,

Jeg er ked af at høre, at føler dig nedtrykt og ked af det. Det er en god ting, at du hygger dig og er glad, når du er sammen med dine veninder. Der er ofte en grund til at man er ked af det. Er der noget der går dig på i skolen? Derhjemme? Prøv at mærke efter og se hvad det mon handler om. 

Det hjælper også mange at tale om tingene. Har du prøvet at snakke med dine veinder om det? Når man siger højt, hvordan man har det, bliver det ofte mindre tungt at være i. Hvis du ikke har lyst til at tale med nogle om det, kan det også hjælpe at skrive det ned. Man behøver ikke vise det til nogle, men det kan være en hjælp at få det ud for sig selv. 

Hvis du kan mærke der ikke rigtigt er noget der hjælper, og du får det værre, ville det være en god idé at fortælle det til dine forældre, din lærer eller en anden voksen, du stoler på. Det er ikke meningen vi skal være triste hele tiden. 

Jeg håber du får det bedre!

Venlig hilsen Regitze hej aya. beklager, men det har desværre ikke tiden til med så kort varsel. vh. allan Nej, desværre.