Det sextonde mötet i FN:s råd för mänskliga rättigheter (Genève, 28 februari-25 mars 2011) (debatt)
Talmannen
Nästa punkt är uttalandet av vice ordföranden för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik om det sextonde mötet i FN:s råd för mänskliga rättigheter (Genève, 28 februari-25 mars 2011).
Catherine Ashton
vice ordförande för kommissionen/unionens höga representant för utrikes frågor och säkerhetspolitik. - (EN) Herr talman! Jag är glad över att vi också i eftermiddag får tillfälle att diskutera det arbete som gjorts i FN:s råd för mänskliga rättigheter och i viss mening undersöka hur vi kan förstärka dess allmänna inflytande.
Som ni kanske vet talade jag inför rådet i förra veckan tillsammans med många utrikesministrar från hela världen. Av uppenbara skäl stod situationen i Libyen i centrum för vår diskussion vid det tillfället.
Det gläder mig att det internationella samfundet sände en stark och gemensam politisk signal rörande de pågående brotten mot de mänskliga rättigheterna i Libyen. Redan före högnivågruppen hade rådet begärt en undersökning och rekommenderat att Libyen skulle avstängas från medlemskap i rådet - vilket som ni vet sedan bekräftades av generalförsamlingen i ett enhälligt beslut.
Allt detta är bevis på att multilaterala institutioner kan leva upp till sitt mandat och kan agera i vad vi kallar realtid. Som jag betonade i mina yttranden där, har FN:s råd för mänskliga rättigheter ett ansvar för att se till att fastställda avsikter översätts till verklig handling och verkliga framsteg. Jag anser att Navi Pillay, FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, som jag mötte i Genève, pekar ut exakt rätt väg politiskt för att det ska få stor betydelse i praktiken. Det som i slutändan betyder något är inte det antal resolutioner som har godkänts utan de resultat i den verkliga världen som får stor betydelse för människor i en nödsituation.
Jag betonade också att de mänskliga rättigheterna är universella. Jag påpekade att vi i Europa tillbakavisar anklagelsen att EU på något sätt försöker att ”exportera” så kallade europeiska värderingar till andra länder. Yttrandefrihet, mötesfrihet, rättvisa och jämlikhet är inte europeiska rättigheter: de är universella rättigheter. Vi får aldrig gå i fällan och tro att människor i andra delar av världen - vare sig det är Afrika, Asien eller Latinamerika - skulle vara mindre starkt engagerade i sina rättigheter. Därför säger vi vår mening och agerar mot brott mot de mänskliga rättigheterna var de än inträffar.
Vi erkänner också att Europas egen väg för skydd av de mänskliga rättigheterna inte har varit en rak linje och att ständiga insatser behövs också inom Europa. I FN:s råd för de mänskliga rättigheterna är vi beredda att diskutera våra egna utmaningar, dela erfarenheter och erbjuda stöd till dem som arbetar för att förbättra respekten för de mänskliga rättigheterna i hela världen.
Vi har flera prioriterade frågor för det sextonde mötet i FN:s råd för de mänskliga rättigheterna och vi har diskuterat dem aktivt med våra partner.
EU kommer att presentera ett initiativ om religions- och trosfrihet. Eftersom vi under de senaste månaderna ställts inför ett ökande antal fall av religiös diskriminering och religiöst våld i olika delar av världen behöver vi sända ett starkt kollektivt budskap mot religiös intolerans och för religions- och trosfrihet för alla människor överallt.
Vi kommer också att lägga fram resolutioner om Burma/Myanmar och Demokratiska Folkrepubliken Korea. Vi tror att svårighetsgraden och det stora antalet brott mot de mänskliga rättigheterna i båda fallen berättigar utvidgningen av mandat för FN:s särskilda rapportörer.
EU stöder också initiativet att utnämna en särskild rapportör för situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran, vilket har föreslagits av flera länder och regioner. Vi är allvarligt bekymrade över situationen för de mänskliga rättigheterna i Iran, som förvärras alltmer. Detta betonades av FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter, Navi Pillay. Ett särskilt bekymmer är det dramatiskt ökande antalet fall av dödsstraff - mer än 100 hittills i år, som vi diskuterade i vår föregående debatt - och förtrycket av dem som utövar sina rättigheter till yttrande- och mötesfrihet.
Vi tycker att rådet borde ta upp situationen i Egypten på ett lämpligt sätt och ta hänsyn till den situation som snabbt utvecklar sig i det landet. EU välkomnar Egyptens inbjudan till Navi Pillay att sända medarbetare från sitt kontor till landet. Vi hoppas att detta uppdrag expedieras utan dröjsmål.
EU förhandlar också med de tunisiska myndigheterna om att gemensamt lägga fram ett förslag till resolution om frågan om att ge ett uppsving till FN:s tekniska bistånd för de mänskliga rättigheterna inom ramen för den pågående övergången.
Andra angelägna situationer som behöver behandlas under detta möte i FN:s råd för mänskliga rättigheter är den i Vitryssland, där vi är djupt oroade över antalet politiska fångar, den i Demokratiska republiken Kongo - där uppskakande rapporter förekommer om fortsatta brott mot de mänskliga rättigheterna, särskilt vitt utbrett sexuellt våld - samt situationen i Elfenbenskusten.
Jag vill avsluta med att än en gång betona betydelsen av FN:s råd för mänskliga rättigheter för EU: debatterna, resolutionerna och rapportörerna. Men när allt kommer omkring är detta bara inlägg. Vad som verkligen betyder något är vad vi presterar. Det verkliga testet är om vi åstadkommer något i praktiken. Av det skälet kommer EU att arbeta hårt för att stärka FN:s råd för mänskliga rättigheter och särskilt dess förmåga att lösa ytterst angelägna situationer. Detta är ett huvudmål i den pågående översynsprocessen. Vi kommer att fortsätta att kämpa för ett ambitiöst resultat.
Laima Liucija Andrikienė
för PPE-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag skulle vilja utnyttja detta tillfälle och uttrycka mitt fulla stöd för det beslut som togs av FN:s generalförsamling den 1 mars om att upphäva Libyens medlemskap i FN:s råd för mänskliga rättigheter. Jag anser att detta sänder en stark signal, inte bara till överste Khadaffi och hans regim utan också till de länder i världen där brott mot de mänskliga rättigheterna är ofta förekommande och vitt spridda.
I mitt betänkande om FN:s råd för mänskliga rättigheter och EU:s roll i det - som antogs av kammaren i februari 2009 - förespråkade jag starkt införandet av medlemskapskriterier för denna viktiga organisation.
I fallet Libyen agerade FN:s generalförsamling i överensstämmelse med parlamentets resolution och fattade ett korrekt beslut i rätt tid.
På tal om det sextonde mötet skulle jag vilja fästa särskild uppmärksamhet vid rådets översynsprocess. Det är viktigt att EU-medlemsstaterna och Europeiska utrikestjänsten aktivt engagerar sig i 2011 års översyn av rådet, för att förbättra efterlevnaden av dess mandat.
FN:s råd för mänskliga rättigheter bör i högre grad bli en förebyggande mekanism för tidig varning. Det finns också behov av en öppen och allomfattande översynsprocess, som omfattar frivilligorganisationer, civilsamhället och berörda aktörer.
Sist men inte minst skulle jag vilja välkomna inrättandet av direktoratet för mänskliga rättigheter och demokrati i Europeiska utrikestjänsten. Inrättandet av Europeiska utrikestjänsten ger oss också en unik möjlighet att effektivisera vår verksamhet beträffande skydd av de mänskliga rättigheterna i FN:s råd för mänskliga rättigheter.
Jag vill därför uppmana den höga representanten att försäkra sig om att europeiska insatser i FN:s råd för mänskliga rättigheter är väl samordnade och att EU-medlemsstaterna som är medlemmar av denna organisation står enade och effektiva som aldrig förr.
Richard Howitt
för S&D-gruppen. - (EN) Herr talman! Jag ska börja med att välkomna gårdagens utnämning av Mariangela Zappia till delegationschef i Genève. Hennes utnämning bidrar till att påskynda jämställdheten mellan könen i Europeiska utrikestjänsten. Vi ser fram mot att arbeta med henne.
Europaparlamentet kommer att vara närvarande vid en avgörande tidpunkt för översynen av FN:s råd för mänskliga rättigheter, som det globala stödet för respekt för mänskliga rättigheter, den universella regelbundet återkommande översynen av alla FN-medlemmar, dess experters eller de så kallade särskilda förfarandenas oavhängighet, och den utökade rollen för civilsamhällets deltagande. Det är rådets viktiga kännetecken, som vi bör arbeta för att skydda med alla medel.
Jag är besviken över att resultatdokumentet för arbetsgruppen för översynen utesluter alla oberoende anledningar till särskilda möten, att det inte finns något krav på medlemsländerna att motivera underlåtenheten att reagera på rekommendationer och att det inte finns någon bestämmelse alls för att ta upp särskilda situationer i enskilda länder. Det är ironiskt att detta möte kommer att behandla sju enskilda länders situationer. EU måste, liksom man gör i fallen Libyen och Elfenbenskusten, fortsätta att hitta kreativa sätt inom befintliga regler för att se till att de som bryter mot de mänskliga rättigheterna aldrig kan undkomma sitt ansvar.
Får jag, för att visa att den höga representanten faktiskt besvarar frågor, ställa tre särskilda frågor till henne? För det första, kommer européer med tanke på vad hon sade om Demokratiska republiken Kongo att stödja utnämningen av en särskild innehavare av ett mandat för detta land? För det andra, accepterar hon att det i något skede måste göras en bedömning om huruvida de palestinska och israeliska undersökningarna om Goldstone-rapporten uppfyller internationella normer, med en överläggning om en eventuell hänvisning till Internationella brottsmålsdomstolen om de inte gör det? För det tredje, kommer EU att inge en protest mot Pakistans reservation mot artikel 40 - skyldigheten att rapportera - i internationella konventionen om medborgerliga och politiska rättigheter?
Som avslutning anser jag att Libyens avstängning från FN:s råd om mänskliga rättigheter skapar ett historiskt prejudikat för respekt för de mänskliga rättigheterna i FN-systemet, vilket utgör en strimma av ljus i dagens mörka situation.
Marietje Schaake
för ALDE-gruppen. - (EN) Herr talman! FN:s råd för mänskliga rättigheter har möjlighet att ta sig an de alltmer allvarliga och utstuderade brotten mot de mänskliga rättigheterna i hela världen i olika länder - Iran, Vitryssland, Burma, Tunisien, Libyen etc., det finns för många för att räkna upp dem - men också horisontella teman som HBTQ-rättigheter, yttrandefrihet, våldtäkt som ett krigsbrott och situationen för försvarare av de mänskliga rättigheterna.
På sätt och vis är FN:s råd för mänskliga rättigheter i ett liknade läge som EU och det måste agera som en global aktör. Men båda organisationerna lider av samma problem - en brist på trovärdighet, dubbelmoral ibland, och de kan inte agera tillräckligt snabbt. EU har hittills varit ovillig att rannsaka sin egen meritlista för de mänskliga rättigheterna, till exempel sin del i utlämnanden och bristen på pressfrihet i vissa av våra medlemsstater.
Fram till i förra veckan var Libyen en medlem av FN:s råd för mänskliga rättigheter. Nu har landet med rätta avstängts. Detta är ett mycket viktigt prejudikat.
Heidi Hautala
för Verts/ALE-gruppen. - (EN) Herr talman! EU och FN:s råd för mänskliga rättigheter har med en beslutsam och läglig aktion mot Libyen verkligen visat att de kan agera när det behövs. Det kan de verkligen. De kan visa att olika regionala grupper kan samlas och att rådet inte behöver vara oenigt.
I dag finns det inte längre något skäl till att Iran, Nordkorea, Demokratiska republiken Kongo, Burma och Sudan inte skulle kunna stå på tur.
Denna tid är betydelsefull av ett annat skäl. En första omfattande översyn av rådets arbetsmetoder har avslutats och i likhet med mina kolleger känner jag mig besviken över att rådet underlåtit att uppskatta översynens betydelse.
EU förberedde sig väl, men lyckades inte vinna stöd från andra. Men i alla fall skadades inte oberoendet för FN:s högkommissarie för mänskliga rättigheter och för det särskilda förfarandet och detta är i sig en prestation under nuvarande omständigheter.
I alla kommande diskussioner om rådets arbete måste EU kunna skapa allianser och nå fram till andra partner. Unionen måste också vara villig att lyssna och kunna kompromissa. Enligt min uppfattning hade vi ett mycket välkommet deltagande av den höga representanten på mötet för några veckor sedan. Jag vill gratulera Catherinie Ashton till att ha tagit detta steg och till att ha gjort en mycket imponerande presentation där.
Nu till min sista punkt: EU:s resultat. Efter att ha skapat direktoratet för mänskliga rättigheter och demokrati i Europeiska utrikestjänsten kommer EU-delegationen i Genève att spela en central roll i EU:s politik för de mänskliga rättigheterna i världen. Den behöver ökade resurser och dess arbete måste integreras i all verksamhet inom EU:s utrikespolitik.
Jag är mycket hedrad över att nästa vecka få leda parlamentets delegation till det sextonde mötet i FN:s råd om mänskliga rättigheter vid denna kritiska tidpunkt.
Willy Meyer
för GUE/NGL-gruppen. - (ES) Herr talman, fru Ashton! Du började arbetet med världen i oordning; en värld mitt i finans-, livsmedels- och energikriser som utlösts av försök att reglera marknaderna. Sanningen är att dina svårigheter är resultatet av en underliggande strategi som medför att en oreglerad fri marknad strukturerar våra liv: detta har orsakat allvarliga problem i fråga om mänskliga rättigheter både i industri- och utvecklingsländerna. Detta är vårt problem, ett som vi inte har kunnat lösa, ändå finns det inga tecken på åtgärder för att ompröva den ekonomiska politik som leder hela mänskligheten in i en återvändsgränd.
Jag anser att detta är ett av de problem som måste lösas först och främst, följt av EU:s cyniska exploatering av de mänskliga rättigheterna, och vår utrikes- och grannskapspolitik, som kräver en omfattande översyn mot bakgrund av omvälvningarna i Nordafrika.
Vi har gett intrycket - i den utrikespolitik som du ärvde - att vi är mer angelägna om frihandel än om de mänskliga rättigheterna. Vi har aldrig tillämpat artikel 2 i associeringsavtalen: inte med Tunisien, inte med Egypten och inte heller i de associeringsavtal som vi försöker sluta med överste Muammar Khadaffi, premiärminister Benjamin Netanyahu och kung Mohammed VI. Artikeln har aldrig genomförts, vilket ger intryck av att vi inte är intresserade av ett strikt uppfyllande av de skyldigheter i fråga om mänskliga rättigheter som fastställts i associeringsavtalen. Denna fråga återstår fortfarande att lösa och jag hoppas att parlamentet och EU kommer att agera i något läge.
Nikolaos Salavrakos
för EFD-gruppen. - (EL) Herr talman, fru Ashton! Jag ska inte säga att människan är skenhelig, men hon är motsägelsefull. Hela världsfilosofin, all litteratur, alla med någon form av utbildning och alla vi i denna kammare erkänner de mänskliga rättigheterna och ändå, som du sade, bryter hälften av FN-medlemmarna mot de mänskliga rättigheterna. Vi säger vad som förväntas av oss, men vi gör inte vad som krävs. Vi vet att vi på grund av storslagna idéer har blivit människosläktets största brottslingar.
Eftersom det förhåller sig på detta sätt välkomnar jag det sextonde mötet i FN:s råd för mänskliga rättigheter och jag litar på att det med den nuvarande utvecklingen och det vi lärt av erfarenheten kommer att anta grundläggande resolutioner. Som ni vet har jag varit advokat i fyrtio år och jag har insett, och har som trosbekännelse, att respekt för de mänskliga rättigheterna är ett levnadssätt och inte så lätt att införa. Det vore bra om ni antog en mer grundläggande politik i denna fråga.
Inese Vaidere
(LV) Herr talman! FN:s råd för mänskliga rättigheter är en unik internationell plattform, skapad för att stödja mänskliga rättigheter och demokrati i världen. Dess arbetsprogram är hårt och utomordentligt viktigt. Mycket gott har åstadkommits, som att sända en särskild delegation till Egypten och beslutet om Libyen. Rådet kan emellertid ofta anklagas för en brist på politisk skärpa, dynamiska åtgärder och snabba reaktioner. Det är av precis detta skäl som det först och främst är viktigt att genomföra en objektiv och öppen utvärdering av rådets arbete. Rådet måste förbättra sitt sätt att arbeta för att arbeta effektivt på långvariga problem som vi kan se i Iran, Vitryssland, Ryssland och på andra platser och också reagera snabbt på exceptionella situationer som ...
(Talmannen avbröt talaren.)
... aktiv dialog mellan rådets medlemmar bör också pågå mellan mötena. Den politik som sammanslutningar av länder vill föra och som börjar dominera rådets arbete måste avvecklas, eftersom den leder till en selektiv undersökning av frågor och hotar rådets auktoritet och pålitlighet. För det andra måste rådet föra en mer aktiv dialog med det civila samhället och frivilligorganisationerna. För det tredje skulle jag vilja betona nödvändigheten av en aktivare roll för EU i FN:s råd för mänskliga rättigheter, där vi bör inta en gemensam ståndpunkt. Det är av precis det skälet som jag uppmanar den höga representanten att se till att vi har en tydlig och kraftfull representation och samordnar vårt arbete i rådet. Europeiska utrikestjänsten måste för sin del framlägga regelbundna rapporter om och en utvärdering av rådets arbete för parlamentet och också för underutskottet för mänskliga rättigheter. En betydelsefull utmaning som FN:s råd för mänskliga rättigheter för närvarande står inför är att stödja en fredlig utveckling av den demokratiska förändringen i Mellanöstern. Rådet måste sträva efter att förhindra en spridning av radikalism, vilket skulle förvärra situationen för de mänskliga rättigheterna i regionen och hota den internationella säkerheten och också Israels rätt att existera. Därför måste delegationen i Egypten följas av nya delegationer till andra länder i Mellanöstern där protesterna har varit ännu aggressivare och den politiska situationen är ännu mer komplicerad.
Tack.
Jörg Leichtfried
(DE) Herr talman, fru Ashton, mina damer och herrar! Mänskliga rättigheter, frihet och jämlikhet är alldeles för viktiga för att vi alla ska kunna tillåta att man leker med dem, att de vägs mot mäktiga intressen och att kommersiella intressen kanske får företräde framför dessa värden som är så viktiga. De förtjänar vårt fulla engagemang och det är otroligt viktigt för det internationella samfundet att snabbt, effektivt och på ett målinriktat sätt bidra i frågor som rör mänskliga rättigheter.
FN:s råd för mänskliga rättigheter är på rätt spår här. Vi har sett att delegationerna till Tunisien och Egypten var förnuftiga. Libyens förlust av sitt säte i FN:s råd för mänskliga rättigheter var en korrekt och viktig signal om att saker och ting inte fick fortgå på detta sätt. Men det har också inträffat att delegationer, resolutioner, och kanske andra saker har misslyckats totalt. Catherine Ashton har alldeles rätt i att det inte är nog att besluta att göra något, vi måste också se till att det genomförs. EU skulle fortfarande kunna bidra mer här än vad den för närvarande gör.
Det är emellertid också väsentligt att FN accepterar att EU:s ställning har förändrats efter ikraftträdandet av Lissabonfördraget. Jag skulle vilja be Catherine Ashton att se till att särskilt de som alltid kallat sig våra vänner och som vi alltid kallat våra vänner och vilka vi visar stor hänsyn (särskilt när det gäller handelspolitik) i framtiden kommer ihåg att de är våra vänner och att inte lämnar EU, i sticket som de gjorde i omröstningen i september.
Charles Goerens
(FR) Herr talman! I denna debatt ska vi ännu en gång betona vikten av att ...
(Talmannen avbröt talaren.)
... jämställa sociala, kulturella, civila och politiska rättigheter. Det är bra! Men trots att detta är ett legitimt mål är det inte så lätt att uppnå i praktiken. Varför kan inte den andra generationens mänskliga rättigheter bli lika bindande som den första generationens? Därför att de traditionella mänskliga rättigheterna - de som härstammar från den franska revolutionen - har kodifierats ordentligt idag, något som inte gäller för exempelvis sociala rättigheter. Vi bör dock inte vara fatalister. EU kan med sitt batteri av instrument skapa bärkraft för detta, inte minst i FN, och stärka texter som rör rättigheter som ännu inte har kodifierats ordentligt, särskilt sociala rättigheter. Med utveckling, samarbete och humanitärt bistånd blir detta krav lite mindre orealistiskt.
Marek Henryk Migalski
(PL) Herr talman, fru Ashton! Jag bekänner att jag inte var någon stor anhängare till dig på denna framstående post. Men jag måste säga att jag i dag är glatt överraskad över åtminstone tre saker som du nämnde i ditt tal - och det vill jag berömma dig för. Först betonade du de mänskliga rättigheternas universalitet. Jag håller helt med om att dessa måste respekteras helt och fullt, oavsett om vi är i Strasbourg, Libyen, Ryssland eller Iran. Det gläder mig att vi befinner oss på samma våglängd. Det andra som jag uppskattar är att du betonade religiös intolerans, eller snarare kampen mot en sådan. I Europaparlamentets resolution uppmanas faktiskt medlemsstaternas företrädare att ta upp denna fråga och jag är mycket glad över att du betonade detta. Den tredje saken som jag gläder mig åt, i egenskap av ledamot av delegationen för förbindelserna med Vitryssland, är att du fokuserade på möjligheten att ingripa í frågor som rör Vitryssland och där mänskliga rättigheter kränks. Det finns en möjlighet att inrätta en regionstyrelse där. Det är mycket tillfredsställande att du stöder detta, eftersom detta är något som vi bör göra. Tack så mycket!
Gay Mitchell
(EN) Herr talman! Jag välkomnar möjligheten att delta i denna debatt, och jag vill börja med att säga att jag uppskattar det informationsmöte som anordnades i går av den höga representanten om frågor som rör Libyen.
Sex miljoner judar mördades här i Europa under andra världskriget. Sammanlagt dödades 60 miljoner européer i de två världskrigen - det första och det andra. Och då har vi alltså inte ens räknat med de människor från övriga delar av världen som dödades.
Nyligen konstaterade man i tidskriften The Economist att det fattas 100 miljoner kvinnor i världen på grund av aborter grundade på kön. Detta har ingenting att göra med aborter som görs för att kvinnornas liv är i fara eller på grund av att de riskerar att tvingas genomgå illegala aborter. Detta handlar enbart om aborter med anledning av att fostret är av kvinnokön.
I går var det den internationella kvinnodagen, något som inte alls togs upp här. När ska vi komma över vår politiska korrekthet, så att vi kan föra respektfulla debatter här utan att titta åt ett annat håll, som vi gjorde under första hälften av det förra århundradet? När ska vi ta upp dessa frågor och fråga oss vad orsaken till detta är?
Parlamentet skämde ut sig när det röstade emot ett ändringsförslag om att inte finansiera barnamord eller tvångsaborter. Hur i himmelens namn kunde vi rösta ned något sådant? Det gör mig sjuk att vi är så politiskt korrekta att vi inte kan föra debatter på ett respektfullt sätt i kammaren och låta olika åsikter få komma till tals!
Jag vill fråga den höga representanten om hon kommer att ta upp denna fråga i FN?
Låt mig sammanfattningsvis säga att jag anser att inställningen hos, och vissa av besluten av, Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheterna i Strasbourg, vilket för övrigt inte är en EU-institution, är mycket märkliga.
När ska vi få möjlighet att diskutera detta? Varför var det inga kvinnor i går som frågade om de 100 miljoner kvinnor som inte finns till bara för att de var av kvinnokön? Det är fel och det bör inte råda någon oenighet i parlamentet om just denna fråga.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Véronique De Keyser
(FR) Herr talman, mina damer och herrar! På kvinnodagen missade du kanske att ämnet abort inte alls var tabu i det betänkande som framställts av en ledamot i din grupp, Mariya Nedelcheva. Frågan togs upp, debatterades om och röstades om demokratiskt. Ämnet är inte tabubelagt - detta är en demokrati!
Gay Mitchell
(EN) Herr talman! Jag känner till Véronique De Keysers inställning till detta, och jag hyser respekt för den. Det är mer än vad jag fick från henne när det gäller min åsikt.
I denna kammare måste vi föra en respektfull debatt, lyssna på varandras åsikter för att sedan komma fram till en slutsats. Jag har inte hört någon från den socialistiska eller liberala sidan i kammaren ta upp frågan om abort grundad på kön. Och de inte bara underlät att ta upp frågan - de röstade även ned en resolution som lades fram i parlamentet om att inte finansiera barnamord eller tvångsaborter! Det är en skamlig händelse, både i parlamentets historia och för dem som röstade så.
Låt oss föra en respektfull debatt i denna kammare. Det är vad EU bör handla om - att vara förenade i mångfalden.
(Talaren godtog att besvara en fråga (blått kort) i enlighet med artikel 149.8 i arbetsordningen.)
Annemie Neyts-Uyttebroeck
(EN) Herr talman! Jag respekterar naturligtvis Gay Mitchells åsikter. Precis som de flesta, om inte alla, parlamentsledamöter beklagar jag det faktum att flickfoster aborteras i många samhällen i världen, antingen med moderns medgivande eller under tvång.
Jag är dock rädd för att Gay Mitchell skapar oklarhet i denna fråga genom att blanda ihop detta med rätten till reproduktiv frihet. Om frågan vore begränsad till det faktum att flickfoster aborteras skulle det vara lättare för oss att nå en överenskommelse om saken.
Gay Mitchell
(EN) Herr talman! Jag vill tacka parlamentsledamoten för detta inlägg. Om vi skulle visa lite mer respekt för varandras åsikter och försöka uppnå en verklig gemensam grund skulle vi upptäcka att det finns mycket som vi kan göra för att arbeta med det här programmet. Men låt oss vara öppna!
Jag anser verkligen att det är tungt att parlamentet röstar ned ett ändringsförslag om att inte finansiera tvångsaborter eller barnamord. Låt oss föra denna diskussion och se vad vi kan göra för att hindra dessa aborter grundade på kön. Vi kan vara oeniga om andra frågor.
Personligen har jag inga svårigheter att stödja en reproduktiv hälsovård, men när det gäller området aborter har jag svårigheter, och det av mycket goda anledningar. Och jag vill gärna debattera om detta. Jag är inte någon stofil från det förflutna. Jag har en mycket genomtänkt syn på saken och jag vill gärna diskutera den med vem som helst. Jag vill tacka ledamöterna för deras anföranden.
Maria Eleni Koppa
(EL) Herr talman, fru Ashton! Rådet för mänskliga rättigheter har i år sitt möte i skuggan av händelserna i Nordafrika och övriga arabvärlden. Vi har mycket att lära oss av detta. EU måste garantera att man arbetar för detta och en möjlighet är att genomföra en grundläggande utvärdering av rådet, så att vi kan fortsätta att förbättra dess arbetsmetoder och betona vårt stöd till dess oberoende och dess roll som försvarare av mänskliga rättigheter i världen.
I denna tid av historiska förändringar i vår del av världen är budskapet om mänskliga rättigheters universalitet mer aktuellt än någonsin. Samtidigt behöver dock alla internationella aktörer arbeta för att avskaffa dubbelmoralen när det gäller att citera de mänskliga rättigheterna. Vi måste vara rättvisa och konsekventa. Precis som vi nyligen välkomnade antagandet av resolutionen som fördömer kränkningar av mänskliga rättigheter i Libyen måste vi hålla en konsekvent linje när det gäller den fortsatta illegala kolonialiseringen av de ockuperade områdena i Palestina.
Sari Essayah
(FI) Herr talman! Jag vill berömma Gay Mitchell för hans anförande, eftersom den viktigaste mänskliga rättigheten för varje flicka och pojke naturligtvis är rätten att få födas till denna värld.
Rådet för mänskliga rättigheter är det FN-organ som ansvarar för mänskliga rättigheter, och nu måste vi äntligen ta oss an en kritisk bedömning av dess status och politik. Som bäst skulle rådet kunna ha en beslutande roll som främjare av mänskliga rättigheter och demokrati. Tyvärr karakteriseras dess arbete av dubbelmoral, selektivitet, politisering och skapande av block i frågor som rör mänskliga rättigheter.
Det är typiskt att rådet var mycket nära att anta resolutionen om framsteg (märk väl framsteg!) när det gäller situationen för de mänskliga rättigheterna i Libyen. Några av de länder som gav Libyen sitt erkännande var Iran, Nordkorea, Egypten, Sudan och Pakistan. Har deklarationer från dessa länder någon tyngd? Bör inte dessa länder stå näst i tur att uteslutas från rådet för mänskliga rättigheter? Själva det faktum att en sådan resolution ens beaktades visar hur okunnigt det internationella samfundet har varit eller har velat vara när det gäller situationen i Libyen.
Under de senaste årtiondena har dock omkring två tredjedelar av de fördömande resolutionerna som rådet antagit handlat om Israel, trots att det är den enda demokratin i denna del av Mellanöstern. Samtidigt har rådet ignorerat hur dåligt det står till med kvinnors och minoriteters rättigheter i alla de omgivande arabländerna. Rådet för mänskliga rättigheter kommer att sakna trovärdighet om man inte ändrar sitt sätt att arbeta.
Raimon Obiols
(ES) Herr talman! Jag vill inte upprepa de viktiga saker som redan har sagts av mina kolleger. Jag tillägger helt enkelt att det är bra att Catherine Ashton medverkar vid rådet för mänskliga rättigheters möte vid denna viktiga tidpunkt.
Vi hoppas att mötet kommer att innebära ett steg framåt och leda till att EU:s åtgärder blir mer konsekventa och mer profilerade, så att vi kan uppnå gemensamma ståndpunkter när det gäller alla relevanta frågor som rör mänskliga rättigheter och använda rådet för mänskliga rättigheter till att skapa koalitioner med länder, civila samhällen och lämpliga internationella organisationer och därigenom uppnå verkliga framsteg inom området mänskliga rättigheter, precis som Catherine Ashton sade i sitt anförande. Vi hoppas också att EU kommer att kunna upprätthålla de mänskliga rättigheternas universella natur och inte backa för relativistiska argument och att vi till slut kommer att uppnå något som ligger i linjer med vår tids värderingar, något som är jämförbart med det allmänna avskaffandet av slaveri i det förflutna, nämligen ett allmänt avskaffande av dödsstraffet.
Salvatore Iacolino
(IT) Herr talman, mina damer och herrar! Det råder inga tvivel om att de mänskliga rättigheternas okränkbarhet utgör essensen i alla samhällen och att de har gett upphov till demokratiska värderingar. Därför måste man vid det möte i rådet för de mänskliga rättigheterna som kommer att äga rum i Genève prioritera på ett precist och lämpligt sätt. Naturligtvis inbegriper detta att bekämpa diskriminering i dess olika former - på grund av ras, sex, religion, politisk orientering - samtidigt som vi, å andra sidan, också måste prioritera skyddet av minoriteter och sårbara grupper.
Det klimat i vilket rådets möte äger rum är särskilt ömtåligt. Vi är alla medvetna om vad som händer i Nordafrika och framför allt i Libyen. I dag har vi under en lång debatt lyssnat på och i stor utsträckning välkomnat Catherine Ashtons anföranden. Vi måste dock även beakta problemet med Mellanöstern samtidigt som EU enligt Lissabonfördraget uppmanas att anta en ännu starkare och mer beslutsam hållning i frågan.
Vi måste vidta påtagliga och beslutsamma åtgärder präglade av solidaritet. Libyerna, tunisierna och marockanerna vill trots allt stanna där de för närvarande bor, och för att möjliggöra detta måste vi agera snabbt.
Jag vill ta upp en sista fråga, vilket också är en fråga till Catherine Ashton: Vi har lyssnat till dina anföranden och, som jag precis sade, har i stor utsträckning välkomnat dem. Men hur i hela världen kunde du, med tanke på att det finns en typ av allvarlig diskriminering som är kopplad till religion, glömma bort att nämna kristendomsfobi i ditt tal? Det blodigaste våldet på senare tid har faktiskt begåtts mot kristna.
Norica Nicolai
(RO) Herr talman! Jag vet inte om detta sammanträde kommer att sluta i framgång eller misslyckande. Vad jag dock vet är att det skulle ha varit värdefullt att hålla denna debatt mycket tidigare, eftersom EU kommer att ha en röst vid detta möte. EU:s röst bör vara sammanhängande, tydlig och framför allt effektiv. Den översyn som vi håller på att inleda nu, delvis i New York och delvis i Genève, skickar ut en mycket komplex signal till en värld i förändring om att vi misslyckas med att föra en politik för mänskliga rättigheter.
Jag anser att vi på allvar måste diskutera denna FN-institution, definitivt utan att prioritera vissa rättigheter. Vi måste dock diskutera dess effektivitet och särskilt tänka på om det inte skulle vara värt att involvera ett av de globala organen för ett omedelbart förhindrande. I detta sammanhang anser jag inte att vi behöver begränsa oss till vad som har hänt hittills, utan vi bör även försöka agera förebyggande. Vi behöver handskas med frågan om de mänskliga rättigheterna på ett annat sätt.
Charles Tannock
(EN) Herr talman! Det faktum att Libyen var medlem i FN:s råd för de mänskliga rättigheterna säger allt om denna misskrediterade och politiserade organisation. Muammar Khadaffis 42-åriga styre har systematiskt krossat varje tillstymmelse till mänskliga rättigheter i hans land, och vi har nu sett konsekvenserna av den våldskultur som hans terrorregim byggde på.
Det skulle dock vara orättvist att bara nämna Libyen. Även andra missbrukare av de mänskliga rättigheterna åtnjuter medlemskap i rådet, däribland Kina, Saudiarabien, Pakistan och Uganda, där homosexuella är förföljda. Bisarrt nog diskuterades det till och med att Iran skulle leda kommissionen för kvinnors rättigheter vid ett tillfälle. UNHRC lägger även mycket av sin tid på att förtala vår demokratiska allierade, Israel.
Jag förmodar vid närmare eftertanke att detta råd är allt som finns när det gäller mänskliga rättigheter på FN-nivå. Så vi kommer att behöva engagera oss, trots att vi är medvetna om de inneboende motsättningarna i att ha brutala odemokratiska regimer som medlemmar i FN:s råd för de mänskliga rättigheterna.
Struan Stevenson
(EN) Herr talman! Jag vill säga till Catherine Ashton att hon inte besvarade min kollega, Jan Zahradil, när det gäller frågan om Ashraflägret under den förra debatten om Iran. De 3 400 personer som sitter där utsätts för psykisk tortyr, något som är ett brott mot deras mänskliga rättigheter. Vi bidrar med 1,2 miljarder euro för att återuppbygga Irak och ändå blir vi, varje gång som vi antar en resolution i parlamentet och varje gång vi med en stor majoritet antar en skriftlig förklaring, helt enkelt ignorerade av den irakiska regeringen och deras iranska anhängare.
De utövar psykisk terror mot människorna i Ashraflägret, med 210 högtalare som dag och natt det senaste året på hög ljudnivå har skränat ut propaganda och hot. De förbjuder tillgång till mediciner och tillgång till sjukhus för skadade personer och människor som är döende i cancer.
Varför ber vi dem inte att upphöra med detta och hotar med att dra in den ekonomiska hjälpen från parlamentet?
Diane Dodds
(EN) Herr talman! Mot bakgrund av allt som pågår i Libyen för tillfället och den mycket omtalade avsky som vi med rätta visar när det gäller kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Libyen, vill jag fråga den höga representanten om hon kommer att stödja de personer i Storbritannien som fick se släktingar, vänner och personer som de älskade sprängas av Semtex eller dödas av gevär som tillhandahållits av general Khadaffi och hans mördarregim i Libyen. Kommer hon att stödja deras fall om en ny regim skulle uppstå ur konflikten i Libyen?
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Herr talman! I samband med vår debatt om situationen för de mänskliga rättigheterna och mot bakgrund av det senaste betänkandet som vi diskuterade vill jag ställa följande fråga till Catherine Ashton.
Anser du, mot bakgrund av den nuvarande situationen i vissa nordafrikanska länder och i regionen, att detta är rätt tidpunkt för att inrätta en EU-delegation i Iran?
Catherine Ashton
Herr talman! Detta har än en gång varit en intressant och omfattande debatt, och ett stort antal ärenden som ledamöterna har starka åsikter om har tagits upp.
Först skulle jag vilja tacka alla ledamöter för deras energi och iver i deltagandet i denna debatt. Jag tänker på att det nu är två år sedan Laima Ljucija Andrikienės betänkande om utvecklingen av FN:s råd för mänskliga rättigheter lades fram, som också omfattar EU:s roll, och på de resolutioner som har antagits sedan det betänkandet skrevs. Jag vill tacka henne för kommentarerna till det arbete vi utför i utrikestjänsten och vårt inledande arbete med de nya arbetsuppgifterna för mänskliga rättigheter.
Det gläder mig också att Heidi Hautala ska vara med på Europeiska rådets möte. Jag anser att det är otroligt viktigt att hon, som har sådan kunskap och expertis, kan få möjlighet att delta i det mötet. Jag hoppas också att hon kommer att stödja de ansträngningar som vi har gjort för att rådets arbete ska förbättras och ökas. Jag har hört den kritik som har framförts mot rådets arbete. Vi har nog alla arbetat hårt med granskningen, för att göra den så sträng som möjligt. Den har inte blivit riktigt sådan som vi skulle ha önskat, men när vi nu har sett att några av diskussionerna har tagits till New York kan vi fortsätta att arbeta även där. På detta arbetsområde kan de parlamentariker som samarbetar med oss göra stor skillnad. Jag har fullt förtroende för att Heidi Hautala är stark nog att driva detta vidare.
Jag vill också reda ut några specifika frågor som jag har fått. Jag börjar med Richard Howitts, eftersom han sade att det var tre stycken särskilt viktiga. I fråga om Demokratiska republiken Kongo är vi för en sträng resolution, och visst har vi sagt att det nu borde inrättas ett särskilt mandat i denna speciella situation. I fråga om Goldstone försöker vi skapa en resolution i samförstånd. Det är detta vi för närvarande arbetar med. I Pakistan gjorde vi en hänvändelse den 5 mars som särskilt gällde artikel 40, som är den saken gäller.
Till de ledamöter som specifikt tog upp religionsfrihet och samvetsfrihet vill jag börja med att säga att jag faktiskt diskuterar de fruktansvärda tragedier som kristna samfund råkar ut för, var sådana tragedier än inträffar i världen. Min allmänna åsikt är att vi tror på rättigheten till religions- och samvetsfrihet, oavsett vilken religion eller samvetsfråga det gäller. Vi måste fortsätta att uttala oss så klart som möjligt när vi bevittnar terrorism eller attacker mot någon religion, vare sig det är mot kristendom eller någon annan.
Min grupp har just haft ett möte med en grupp parlamentsledamöter för att diskutera hur vi ska gå vidare i det här sammanhanget. Jag har redan sagt att vi planerar att göra något specifikt i denna fråga vid detta möte med FN:s råd för mänskliga rättigheter, eftersom det är så viktigt.
Jag ber om ursäkt för att jag inte svarade något om Ashraflägret. Jag hade tänkt svara, men vände blad lite för snabbt. Såvitt jag vet har vi ungefär 3 000 personer - eller kanske 3 400, antalet varierar - och vi har varje vecka kontakt med FN som ju besöker lägret. De har försäkrat mig om att de grundläggande behoven är uppfyllda. Det är väldigt svåra frågor som måste tas med i beräkningen när man ser på vad som ska göras i fråga om Ashraflägret, som ledamoten vet. Jag är fullt medveten om att vi får höra väldigt olika åsikter om detta. Ledamoten har dock helt rätt i att det väsentliga här är att se till att människornas rättigheter inte kränks och att vi ser till att de får humanitärt stöd. Vi ser faktiskt till att detta görs - därför känner jag också till veckorapporterna. Detta beror inte på slumpen, utan det görs för att vi engagerar oss i denna fråga och samarbetar med regeringen på plats, för att försöka hantera detta så bra som det bara går.
Jag håller också med om att det nu är viktigt att vi får en stark delegation i Genève. Heidi Hautala tar upp just det faktum att vi nu har utsett en ny delegationschef. När jag var i Genève pratade jag med gruppen. Vi har delat upp delegationen i två delar, så att en kan koncentrera sig på frågorna, i synnerhet de frågor som rör WTO, medan den andra kan fokusera mer intensivt på FN:s organ.
När jag diskuterar detta förtydligar jag också behovet av att tänka bättre och mer kreativt på hur vi arbetar i Genève. Vi måste skapa förbund för mänskliga rättigheter för att kunna prata med våra samarbetspartner runt om i världen i de fall vi kan göra gemensam sak i några av de viktigaste frågor som angår oss. Jag hoppas att vi snabbt kommer att kunna gå vidare med detta under de kommande veckorna och månaderna.
För att avsluta, så blev jag väldigt tagen när Nikolaos Salavrakos sade att mänskliga rättigheter är en livsstil. Det är nog sant. Själv skulle jag beskriva det så här enkelt: för att mänskliga rättigheter ska intressera en behöver man bara vara här och vara människa. Inga andra kriterier borde behövas. Det är viktigt att vi kommer ihåg denna enkla, grundläggande princip i allt vi gör.
Ärade ledamöter! Vi kommer att ha olika åsikter om många frågor, och många frågor kommer att skapa äkta engagemang och oro - vilket jag har märkt - men det är absolut nödvändigt att få en möjlighet att debattera dessa frågor och att sätta ord på våra starka känslor om mänskliga rättigheter.
Som allra sista punkt har jag ännu inte fattat något beslut om att öppna en delegation i Iran. Delvis är det en fråga om resurser, men givetvis kommer jag att hålla ledamöterna informerade i frågan.
Men innan dess skulle jag vilja tacka alla för denna debatt och försäkra ledamöterna om att jag kommer att göra vad jag kan för att FN:s råd för mänskliga rättigheter ska arbeta så effektivt som möjligt och - vilket är än mer viktigt - att representera Europaparlamentet och unionen i ärenden som rör mänskliga rättigheter så effektivt jag bara kan.
José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra
(ES) Herr talman! Jag förstod inte riktigt Catherine Ashtons svar. Jag är inte säker på om hon faktiskt svarade mig, om hon sade att hon skulle svara senare på min fråga om huruvida det nu är en bra tidpunkt för att öppna en EU-delegation i Iran, sett till de nuvarande problemen med mänskliga rättigheter, eller om det inte var något svar alls. Eftersom jag inte förstod svaret vill jag gärna upprepa min fråga.
Catherine Ashton
Herr talman! Som svar till José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra ville jag säga att det handlar om två frågor. En är givetvis resursfrågan. Den andra är att detta kräver beslut och förslag om att öppna en delegation som jag måste lägga fram, inte minst för kommissionen. Det kommer att diskuteras i rådet (utrikes frågor), och dessutom ska parlamentet titta på detta. Än så länge har jag inte diskuterat med någon om att göra detta. Som ni vet är jag, när det gäller Iran, för närvarande framför allt upptagen med kärnkraftsfrågor och ärenden som rör mänskliga rättigheter.
Talmannen
Jag har mottagit sex resolutionsförslag som ingivits i enlighet med artikel 110.2 i arbetsordningen.
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum torsdagen den 10 mars kl. 12.00.
Skriftliga förklaringar (artikel 149)
Tunne Kelam
skriftlig. - (EN) I ljuset av rådande situation i Nordafrika, och med tanke på att mänskliga rättigheter där kränks oftare än någonsin i världen, måste UNHRC:s arbete förbättras. UNHRC måste agera i tid och svara effektivt på nya utmaningar. Tyvärr ser verkligheten inte sådan ut. Problemet skulle delvis kunna lösas om man höll ytterligare möten utöver nuvarande sammanträden. Dessutom måste UNHRC allvarligt pröva sitt medlemskap, och se till att medlemmarna faktiskt uppfyller minimikraven. Det är skamligt att diktaturer som Libyen så lätt kunde få en plats i ett organ som ska skydda mänskliga rättigheter. UNHRC:s trovärdighet utmanas mer än någonsin tidigare av politiska ageranden. Om vi använder EES kan EU nu yttra sig gemensamt och bli en global aktör. Vice ordföranden/den höga representanten måste se till att åtgärderna hänger samman och att EU:s representationer i Genève och New York samordnas effektivt. Det finns inget praktiskt genomförbart alternativ till EU:s värdebaserade utrikespolitik.
Alexander Mirsky
skriftlig. - (EN) Det går inte att anta någon övertygande och effektiv resolution samtidigt som de mänskliga rättigheterna kränks så kraftigt inom EU. Alla högljudda yttranden och uttalanden blir bara cyniska och underminerar kampen mot global orättvisa och lögner. Unionen borde inte komma med råd till tredjeländer när en regering inom dess eget område, nämligen i Lettland, föraktar och förlöjligar parlamentets resolution av den 11 mars 2004. Det går inte att kräva att andra länder ska göra något som EU inte självt klarar av att kräva av Republiken Lettland. Hur ska EU kunna kallas union när inte reglerna gäller alla medlemsstater? Innan resolutionen som rör 335 000 lettiska icke-medborgare har genomförts är det ingen idé att kräva förändringar som rör mänskliga rättigheter i tredjeländer. Det blir bara ett brutalt förlöjligande av demokratin och de mänskliga rättigheterna.
Joanna Senyszyn
Det är välkommet att det i programmet för UNHRC:s sextonde möte, jämte det allmänna problemet med respekt för mänskliga rättigheter, har lagts in rapporter och paneldiskussioner om såväl barnens rätt som våld mot kvinnor samt nationella, etniska, religiösa och språkliga minoriteters rättigheter och kampen mot terrorism. Vid mötet ska man även lägga fram en tvärregional förklaring om HBT-personers rättigheter. UNHRC behöver nya juridiska verktyg för att kunna fortsätta övervaka de kontinuerliga kränkningarna av mänskliga rättigheter och för att snabbt kunna reagera på akutsituationer som uppstår på grund av det politiska läget i världen (Tunisien, Egypten, Iran, Vitryssland). Därför stöder jag den idé som föreslås i resolutionen om oberoende ”utlösare” som möjliggör ett snabbt hanterande av människorättskriserna. Jag välkomnar det nya direktoratet för mänskliga rättigheter och demokrati och stöder inrättandet av en Brysselbaserad arbetsgrupp för mänskliga rättigheter i rådet, eftersom detta kommer att underlätta samordning och granskning av EU:s människorättspolitik. EU:s särskilda representant för mänskliga rättigheter på hög nivå bör spela en viktig roll. UNHRC-paneldiskussioner bör också hållas mellan sammanträdena, och själva sammanträdena bör flyttas till andra områden, även till sådana platser där det pågår konflikter. Slutligen vill jag vädja till EU:s medlemsstater att respektera de mänskliga rättigheterna i sin respektive inrikespolitik, eftersom vi försvagar unionens position inom UNHRC om vi inte respekterar dem.

{'language': 'sv'}