Slavnostní zasedání a rozprava - Desáté výročí eura
Předsedající
Dalším bodem je slavnostní zasedání a rozprava k desátému výročí evropské měny euro.
(Film)
Pane Junckere, pane Giscarde d'Estaing, pane Trichete, pane Almunio, paní Berèsová, dámy a pánové.
Na prvního ledna 2009 připadly 10. narozeniny naší měny, eura. V Evropském parlamentu dnes slavíme jedno z nejdůležitějších a historicky nejvýznamnějších rozhodnutí, jaké kdy Evropská unie učinila. V Evropské unii, která hospodářsky stále více srůstala, bylo vytvoření eura logickým vývojem směrem k posílení společného trhu a zjednodušení obchodu v rámci jednotného vnitřního trhu; i tak ovšem v době před 10 lety, kdy měny 11 suverénních států byly nahrazeny jedinou měnou, existovala ohledně úspěšnosti plánované jednotné měny značně velká skepse. Zavedení euro vyžadovalo odvahu a rozhodnost.
Po deseti letech vidíme nejen to, že se euro těší stejné důvěře jako měny, jichž se v eurozóně užívalo před jeho zavedením, ale i to, že mimo veškerou pochybnost přineslo značné výhody jak lidem, tak podnikům v Evropské unii.
Eurozóna se stala skálou makroekonomické stability. Eurozóna vzhledem k velikosti své ekonomiky a vzhledem ke skutečnosti, že obchod v ní je z větší části vnitřní, prokázala mnohem větší odolnost vůči hospodářským šokům, než jakou měly členské státy v době, kdy používaly své národní měny.
Obzvláště v uplynulých měsících globální finanční krize se euro osvědčilo jako významný stabilizační činitel: jednotná měna nás ochránila před nejhoršími důsledky nejvážnější finanční krize od třicátých let minulého století.
Nebýt Centrální evropské banky a Evropského systému centrálních bank, které působí jako stabilizační činitel, by situace v Evropské unii byla vloni na podzim podstatně horší.
Stačí se podívat na Irsko, zemi, na kterou krize dopadla obzvláště tíživě: její členství v měnové unii ji uchránilo před krizí ještě větších rozměrů.
Měnová unie představuje, jak doufáme, nevratný krok směrem k hlubší hospodářské a politické integraci; její význam spočívá v "jednotě na základě společného cíle". Podobně jako v rodině spolu všichni členové eurozóny navzájem mluví a hledají přístup, který by pro každého z nich byl tím nejprospěšnějším.
Vytvoření eura však nebylo pouze rozhodnutím s hospodářskými a finančními důsledky; byl tím vyslán zároveň velmi jasný signál, že Evropská unie je schopná v zájmu budování společné a úspěšné budoucnosti dělat dalekosáhlá rozhodnutí a tato rozhodnutí realizovat.
Jednotná měna je dnes většinou občanů eurozóny považována za jeden z nejkladnějších výsledků evropské integrace. Má-li tomu tak být i nadále, musíme se vší silou zasazovat o stabilitu naší společné měny: to je jediný způsob jak zajistit, aby euro bylo i nadále, v budoucnosti, stabilizačním činitelem a bodem stability v rozbouřeném světě.
Do dnešního dne zavedlo euro více než polovina členských států Evropské unie. Před několika dny jsem jako 16. člena eurozóny přivítali Slovensko a jsem přesvědčen, že až budeme příště slavit další kulaté narozeniny eura, bude mít eurozóna ještě více členů. Na základě kritéria stability nemůže být cílem všech členských států Evropské unie nakonec nic jiného než zavedení naší jednotné měny.
Jsme přesvědčen, že toto postupné rozšiřování napomůže k posílení celé eurozóny a bude se symbolem společné, mírové evropské budoucnosti, a to zejména pro mladé lidi v Evropské unii.
Bývalý prezident Francie, pan Valéry Giscard d'Estaing, je zde dnes s námi a patří mu naše vřelé přivítání. Spolu s bývalým německým kancléřem panem Helmutem Schmidtem, bývalým lucemburským ministerským předsedou panem Pierrem Wernerem a dalšími je jedním z architektů naší jednotné měny. Srdečně vás tu vítáme, pane Giscarde d'Estaing.
(potlesk)
Souhlasím s panem Helmuthem Kohlem, který společně s Françoisem Mitterandem a Jasquesem Delorsem a dalšími - ve filmu jsem viděli Jacquese Pantera - přispěl k úplnému zavedení eura a který v roce 1998 řekl, že "...měna je samozřejmě určitý způsob platby. Měna je však zároveň mnohem víc než způsob platby. Má co do činění s kulturní identitou a je měřítkem politické stability. Představte, jaký by to byl báječný úspěch, kdyby miliony našich lidí v Evropské unii..., s celou naší inteligencí, tvořivostí a pestrobarevnou rozmanitostí a navzdory všem potížím, používaly jednu jedinou měnu."
Jménem Evropského parlamentu bych velmi rád poděkoval všem architektům eura a všem lidem, kteří pro jeho zavedení připravili cestu, zejména pak Evropské centrální bance, jejímu současnému prezidentovi Jean-Claudu Trichetovi a jeho k naší lítosti již zesnulému předchůdci, Willemu Duisenbergovi, za jejich historický výkon. Význam Evropské centrální banky nelze v žádném případě přecenit.
(potlesk)
Naše díky patří zejména i Alexandru Lamfalussymu, předsedovi Evropského měnového institutu, s nímž jsme se setkali včera večer a který se účastní rovněž i dnešního kolokvia.
Evropský parlament a jeho výbor, který je zodpovědný za tyto věci, Hospodářský a měnový výbor, jemuž svého času předsedal pan Karl von Wogau a poté paní Christa Randzio-Plathová, sehrál v tomto historickém projektu taky svou roli a po řadu let počínaje obdobím "směnného hada" a konče vytvořením jednotné měny fungoval jako hnací motor celého procesu. Totéž platí i o Hospodářském a měnovém výboru v jeho současné podobě, s jeho stávající předsedkyní paní Pervenche Berèsovou, jíž vděčíme za nápad uspořádat dnešní oslavu.
Od spuštění eura, k němuž došlo před 10 lety, pracovala Centrální evropská banka a Euroskupina na kultivaci stále těsnějších vztahů s Evropským parlamentem. Chtěl bych velice poděkovat prezidentům obou institucí, panu Junckerovi v jeho funkci předsedy Euroskupiny a prezidentu Evropské centrální banky panu Trichetovi, za jejich vynikající spolupráci s Evropským parlamentem.
U příležitosti 10. narozenin naší jednotné měny euro jí přejeme do dalších let ještě více úspěchů a našemu evropskému kontinentu světlou společnou budoucnost.
Jean-Claude Trichet
prezident Evropské centrální banky. - (FR) Pane předsedající, pane Giscarde d'Estaing, pane Junckere, dámy a pánové, je pro mne nesmírnou ctí a velkou radostí, že se mohu účastnit této oslavy vzniku eura, jednoho z největších evropských úspěchů.
Jean Monet, otec a zakladatel Evropy, kdysi řekl: "Resonuje-li určitá myšlenka s potřebami doby, přestává patřit lidem, kteří na ni přišli, a je silnější než ti, kdo ji mají ve své moci," a dodal pak: "Nejsou žádné předčasné myšlenky, jsou jen příhodné chvíle, na které si člověk musí umět počkat."
Po řadu desetiletí byla jednotná evropská měna myšlenkou, kterou sdílelo jen pár lidí. Mnohem více lidí se domnívalo, že k jejímu naplnění nikdy nedojde, anebo že je předurčená k neúspěchu. Dnes je jednotná měna skutečností pro 329 milionů našich evropských spoluobčanů. Jednou se bude na vytvoření eura pohlížet jako na rozhodující etapu na dlouhé cestě ke stále jednotnější unii evropských národů.
Nemohu se ubránit vzpomínkám na naše otce zakladatele - Roberta Schumana, Waltera Hallsteina, Alcida de Gasperi, Sierra Wernera, Sicca Mansholta a Paul-Henriho Spaaka - kteří, jak jsme měli možnost před pár momenty vidět - byli vizionáři, jimž vděčíme za Evropskou unii.
Vzpomínám rovněž na státníky, hlavy států a vlády, kteří byli rozhodnutými, přesvědčenými a odvážnými Evropany a kteří jsou tu dnes zastoupeni panem Valérym Giscardem d'Estaing. Bez by žádné euro neexistovalo.
Od té doby, co bylo zavedeno euro, poznali naši spoluobčané úroveň cenové stability, kterou dříve v oblasti eurozóny zažil jen málokdo. Tato cenová stabilita je ziskem všech evropských občanů. Chrání příjmy a úspory, přispívá ke snižování nákladů spojených s financováním, podporuje investice, tvorbu nových pracovních míst a středně- i dlouhodobou prosperitu. Jednotná měna je faktorem, který evropskému hospodářství dává dynamiku. Zvýšila se díky němu transparentnost cen, posílil obchod a urychlil proces hospodářské a finanční integrace.
(DE) Posledních pár měsíců je jasným důkazem další výhody eura. Finanční krize ukázala, že v rozbouřených dobách se lépe než v malém člunu pluje na velké a bezpečné lodi. Dokázali bychom v Evropě jednat stejně rychle, stejně rozhodně a stejně jednotně, kdyby nás nespojovala jednotná měna? Dokázali bychom uchránit naše jednotlivé národní měny před dopady finanční krize? Můžeme být hrdí na to, jakým způsobem zareagovaly evropské parlamenty, vlády a centrální banky. Společně se nám podařilo ukázat, že i za nelehkých okolností dokáže Evropa dělat rozhodnutí.
(potlesk)
prezident Evropské centrální banky. - Za historický úspěch eura vděčíme nejen odhodlanosti a vytrvalosti vizionářských vůdců - o nich jsem se již zmínil - vděčíme za něj rovněž účinné souhře evropských institucí.
Evropský parlament sehrál v průkopnické době zcela zásadní úlohu. Parlament byl první evropskou institucí, která přišla s návrhem na jednotnou měnu, a to již v roce 1962. V minulých deseti letech, od okamžiku, kdy byla založena ECB, spolu naše instituce udržovaly a vedly velmi těsný a plodný dialog. V rámci tohoto dialogu proběhlo více než 50 slyšení, při nichž na půdě tohoto Parlamentu vystoupili členové Výkonné rady ECB a výborů zmíněných panem předsedou. Dialog mezi Parlamentem a ECB byl velmi významný, protože ECB umožnil prokazovat svou odpovědnost a vysvětlovat svá rozhodnutí a jednotlivé kroky před veřejností, reprezentovanou svými volenými zástupci.
Během prvních let své existence muselo euro obstát ve třech velkých zkouškách: zřízení zdravě fungující a věrohodné centrální banky, vytvoření nové stabilní měny a získání důvěry. Všechny tyto úkoly se podařilo zvládnout a euro je dnes pevnou a stabilní měnou. Je čas oslav, a jak jsem již řekl, já sám při tom cítím velké dojetí. Není ovšem čas k samolibému uspokojení. Se vším pádností na nás doléhají výzvy současnosti a po nich přijdou další. Trvalý úspěch Hospodářské a měnové unie závisí na tom, jak si s nimi poradíme.
Rád bych zmínil tři z nich.
Nejprve finanční krize. Krize odhalila zásadní slabiny uvnitř globálního finančního systému. Hrajeme velmi aktivní úlohu v celosvětovém úsilí, jehož cílem je tyto slabiny odstranit a přepracovat stávající právní i instituční rámec.
Za druhé je to měnová unie. Pevnost jednotné měny se zakládá na dvou pilířích: na měnové politice řízené ohledem na udržení cenové stability a na souboru hospodářských politik - které jsou, pane ministerský předsedo, velmi ke cti Euroskupiny. Problémy specifického rázu na poli hospodářství představuje pevné a věrohodné provádění Paktu o stabilitě a růstu, spočívající v soustavném úsilí o stále větší produktivitu a dynamiku našich ekonomik a v předcházení zásadním rozporům ohrožujícím hospodářskou soutěž v eurozóně.
Za třetí je to rozšiřování. Když jsme před 10 lety začínali, bylo nás 11 zemí. Nyní je nás 16 zemí. To samo již říká mnohé o našem historickém úsilí. Zvládnout rozšiřování co možná nejlepším způsobem, to je pro nás pro všechny velmi inspirující a náročný úkol, zejména pak pro Výkonnou radu a Radu guvernérů ECB.
Euro je historickým úspěchem. Největším úkolem dneška je odpovědnost za budoucnost. Máme před sebou nové úkoly. Podaří-li se nám tyto úkoly zvládnout s nejvyšší jasnozřivostí a odvahou, mohou se pro nás stát zdrojem silných myšlenek, takových, jež zmiňoval Jean Monnet a jež nás posunuly tak daleko dopředu na cestě stability a prosperity v Evropě.
Jean-Claude Juncker
Pane předsedající, pane Giscarde d'Estaing, pane Trichete, pane Almunio, dámy a pánové, během posledních 50 let dokázala Evropa již mnohokrát, že je schopna ambiciózních předsevzetí a že je rovněž schopna najít v sobě ducha i odhodlání, jež jsou potřebné k praktickému uskutečnění těchto předsevzetí.
Nejlepším příkladem toho je sama Evropská unie, její vnitřní trh i její rozšiřování, jinými slovy obnovení vazeb mezi evropskou geografií a historií, a rovněž Hospodářská a měnová unie, jejíž 10. výročí dnes oslavujeme.
Cesta, jež vedla k vytvoření Hospodářské a měnové unie a k zavedení naší jednotné měny byla dlouhá a geneze Hospodářské a měnové unie po původním impulsu, jímž byla Wernerova zpráva z roku 1970, je toho názorným dokladem. Byla to dlouhá geneze, která prošla obdobím měnového hada, Evropským měnovým systémem, vytvořením ECU v roce 1979, Delorsovým plánem v roce 1989, Maastrichtskou smlouvou v roce 1992 a rovněž dánským "ne" a francouzským "ano", o němž se svého času říkalo, že je to málo, a nesmíme zapomenout ani na krizi Evropského měnového systému v roce 1993. Nebyla to cesta, která by se obešla bez obtíží a nárazů.
Svého času bylo mnoho těch, kteří kritizovali jednotnou měnu, a to jak v politickém, tak v akademickém světě, nemluvě o značném počtu centrálních bankéřů, kteří měli za to, že Hospodářská a měnová unie není něco, čeho by bylo možné či žádoucí dosáhnout, a že i kdyby navzdory všemu přece jen vznikla, jednotná měna by byla jednoduše řečeno příliš slabá a neměla by dlouhého trvání.
Pro mě má velký význam, mohu-li využít 10. výročí této klíčové události evropské integrace, abych sám za sebe vzdal čest oněm mužům, kteří s podíleli na vytvoření eura, jako byl Pierre Werner, Helmut Kohl, François Mitterand, Jacques Delors, Valéry Giscard d'Estaing a další. Ještě jednou bych rád ocenil jejich vizi, jejich odhodlání a jejich nepolevující nasazení ve prospěch Evropy. Nikdo z těch, které jsem zmínil, ani žádný z těch mnoha dalších, kteří je provázeli, by si býval nemohl představit, jak rychlý úspěch bude mít jejich politický projekt. Od 1. ledna tohoto roku je členem Hospodářské a měnové unie již 16 členských států a euro je platidlem pro bezmála 330 milionů evropských občanů. Euro se od té doby stalo nejhmatatelnějším znamením evropské integrace. A jako toto hmatatelné znamení, uznávané na celém světě, je euro také měřítkem stability. Ochraňuje své občany před nejvážnějšími důsledky hospodářské krize. Pod 10 letech nelze než uznat, že euro je nepopiratelným úspěchem. Výročí mají smysl pouze tehdy, jsou-li mostem vedoucím do budoucnosti, neboť si musíme být vědomi toho, že navzdory našemu kolektivnímu sebeuspokojení, když si tu takto navzájem gratulujeme, máme před sebou skutečné zkoušky pevnosti a soudržnosti eura. Tento rok, rok 2009, bude nadmíru obtížným rokem jako pro ekonomiky eurozóny, tak pro evropské občany a budeme se vyrovnat s řadou problémů, jak vnitřních, tak vnějších.
Pokud jde o vnitřní problémy, musí vlády uvnitř eurozóny postupovat společně, aby vstřebaly účinky hospodářské krize a investovat prostředky do strukturálních základů hospodářství, aby byly schopny postavit most vedoucí do postkrizového světa. Výjimečné situace si žádají výjimečná opatření. Nesmíme ztrácet ze zřetele skutečnost, že euro, tento ochranný štít, který jsme postavili kolem našich ekonomik, nám jednoduše nespadlo do klína. Hospodářství eurozóny jsou proti negativním ekonomickým procesům lépe chráněny z toho důvodu, že jejich příslušnost k eurozóně je známkou kvality, která zaručuje, že její členové mají reálnou schopnost realizovat přísná ekonomická opatření a politiky založené na trvalém růstu a prosperitě svých občanů. Ochrana, již euro poskytuje, tudíž těsně souvisí s naší důvěryhodností, založené na schopnosti uskutečňovat takovouto politiku. Důvěryhodnost je základem výhod Hospodářské a měnové unie, a máme-li i nadále těžit z výhod jednotné měny, musíme si tuto důvěryhodnost zachovat.
Pokud jde o vnější problémy, musíme si odnést poučení z politických lekcí, které nám mezinárodní finanční a hospodářská krize uštědřila. Existuje přímá kauzální spojitost mezi současnou krizí, která začala ve Spojených státech, a základními nerovnostmi, které přetrvávají v současném světě. Nedostatek transparentnosti, odpovědnosti a integrity ve finančním odvětví pak fungovalo jako katalyzátor této krize. Znovunastolení stability ve finančnictví i v reálné ekonomice ve světovém měřítku předpokládá hlubokou reformu finančního systému a odstranění základních nerovností ve směsi globální spotřeby a globálních úspor. Vyrovnávání těchto nerovností vyžaduje aktivní spolupráci největších ekonomik v Americe, Asii i Evropě. Přes značný pokrok zůstává mezinárodní obraz eura až příliš často veskrze fragmentární a národní zájmy až příliš často vítězí nad zájmem společným, což brání tomu, aby eurozóna převzala plnou politickou odpovědnost, která by korespondovala s jejím hospodářským významem, a dále tomu, aby bylo možné dosáhnout všech hospodářských výhod plynoucích z Hospodářské a měnové unie. Hospodářská a měnová unie je samozřejmě projektem ekonomickým, v první řadě je však i politickým projektem. Musíme proto využít výhod druhé dekády existence eura, aby Hospodářskou a měnovou unii zdokonalili posílením politických orgánů, a to jak uvnitř, tak i navenek.
Joaquín Almunia
Pane předsedající, pane ministerský předsedo, předsedové výborů, dámy a pánové, jsem si jist, že mé názory budou resonovat s názory většiny z vás zde ve sněmovně, když řeknu, že po 10 letech, jež uplynuly od zavedení naší jednotné měny, jsem jako Evropan na úspěch eura hrdý.
Rád bych poblahopřál Parlamentu k tomu, že se rozhodl připomenout 10. výročí naší jednotné měny zde, v této zasedací síni Evropského parlamentu ve Štrasburku.
Euro a Hospodářská a měnová unie byly a jsou nepopiratelným úspěchem. Po celých těchto 10 let přinášelo euro řadu výhod všem svým členům a přináší je i v těchto dnech, uprostřed hluboké hospodářské a finanční krize.
Během krátkého období deseti let si euro díky své síle a stabilitě vydobylo zaslouženou dobrou pověst. Euro je druhou světovou měnou a díky této své úloze v mezinárodním hospodářství je lze již jako nástroj obchodu a jako platidlo v mezinárodním finančním světě v některých ohledech srovnávat s dolarem.
Především je však euro každodenní součástí života bezmála 330 milionů lidí v 16 zemích Evropské unie. My všichni máme ve svých peněženkách tento symbol společné evropské identity: neboť euro, vedle toho, že slouží jako měna, je i ústředním prvkem našeho evropského projektu, který nám hmatatelným způsobem připomíná výhody integračního procesu, který začal před více než půl stoletím.
Euro nám zajistilo nízkou inflaci a nízké úrokové sazby, a to díky makroekonomickému rámci zaměřenému na stabilitu. Euro bylo zcela jasným stimulem obchodu a investic ve všech členských státech. Za posledních 10 let euro rovněž přispělo k vytvoření 16 milionů pracovních míst v zemích eurozóny, třikrát více v porovnání s odpovídajícím počtem v předcházejícím desetiletí.
Euro podnítilo finanční integraci a rozvoj jednotného trhu; ochránilo členy eurozóny před vnějším rozvratem; a vždy bylo a nadále je pólem stability, a to nejen pro evropské, nýbrž i pro celosvětové hospodářství.
Krize je pro euro nepochybně zkušebním kamenem. Avšak kdo se domnívá, že Hospodářská a měnová unie není připravena čelit důsledkům této krize, ten je na omylu. Právě naopak: kdybychom neměli jednotnou měnu, byly by nepříznivé účinky krize mnohem horší.
Řada členských států se nyní bude potýkat se značnou nestálostí svých směnných kurzů a může být postižena případně i spekulativními útoky namířenými proti jejich vlastním měnám. Podstatně rozšířenější než v současnosti budou jejich dluhové cenné papíry, přičemž marže budou vzhledem k potírání krize prostřednictvím fiskálních zásahů nižší.
Pakt o stabilitě a růstu, který byl v roce 2005 reformován, podnítil vlády k lepšímu uspořádání svých veřejných účtů, což vedlo v roce 2007 k nejnižšímu rozpočtovému deficitu za posledních 25 let, a to jim nyní dává možnost postavit se krizi v lepší kondici.
Po celou dobu krize nesměřovaly akce Evropské centrální banky k ničemu jinému než k posílení dobré pověsti, již si euro vysloužilo již v dřívějších dobách existence Hospodářské a měnové unie.
Evropská centrální banka svým rozhodným přijetím všech nezbytných opatření a převzetím vůdčí role při spolupráci s ostatními centrálními bankami průmyslových zemí slouží jako bezpečný průvodce tímto obdobím a zásadním způsobem přispěla k odvrácení finančního kolapsu obrovských rozměrů.
Hospodářská situace v době oslav tohoto výročí není taková, jakou bychom by si ji bývali přáli, ve světle událostí však ještě více než jindy vyvstávají výhod Hospodářské a měnové unie. Pro země, které se k unii dosud nepřipojily, je eurozóna stále lákavější vyhlídkou, jak dokládá i minulý týden v Bratislavě, kdy jsme přivítali Slovensko jako nejnovějšího - již šestnáctého - člena eurorodiny.
Evropská komise a Parlament musí i nadále spolupracovat s členskými státy, s Euroskupinou, Evropskou centrální bankou a mezinárodním společenstvím, aby se podařilo vrátit naše ekonomiky na cestu udržitelného rozvoje.
S ohledem na to mají doporučení Komise obsažená ve zprávě, kterou jsme předložili před několika měsíci a která pojednávala o prvním desetiletí Hospodářské a měnové unie a zde ve sněmovně byla nedávno předmětem rozpravy, stále stejnou, ne-li dokonce větší platnost, jakou měla vloni na jaře.
Větší rozpočtová kázeň, uplatňovaná i v dalších makroekonomických aspektech, sepětí makroekonomické politiky a strukturálních reforem, vnější obraz eura a lepší řízení Hospodářské a měnové unie jsou a musí i nadále být hlavními tématy, na nichž je třeba založit druhé desetiletí existence eura, aby bylo přinejmenším tak úspěšné, jako bylo to první.
Pane předsedající, na závěr mi dovolte, abych vzdal hold vizím a snahám otců zakladatelů eura, jejichž imaginace a rozhodné jednání nám odkázaly měnu, na niž mohou být hrdi všichni Evropané. Základy tohoto úspěchu musíme chránit.
Krize zahájila novou kapitolu ve vývoji globálního hospodářství, ve kterém musí Hospodářská a měnová unie hrát i nadále odpovídající roli a sloužit společným zájmům a snahám všech Evropanů.
Valéry Giscard d'Estaing
Pane předsedající, pane Junckere, pane Trichete, dámy a pánové, každý, kdo se podílel na vytváření evropské měny, je vám, pane předsedající, i vám, dámy a pánové, vděčný za tuto vaši milou iniciativu, když jste se rozhodli připomenout 10. výročí narození eura.
Patřím mezi lidi, kteří zastávají názor, že je lépe se vyhnout stále většímu počtu různých vzpomínkových akcí, ale tato má své oprávnění, protože připomíná největší příspěvek k evropské integraci od roku 1979, kdy se na základě všeobecného hlasovacího práva uskutečnily volby do Evropského parlamentu. Od té doby jsme zcela jistě urazili dlouhý kus cesty a snad toto milé, přátelské shromáždění nepodává úplný obraz.
Rád bych vzdal poctu všem těm, kdo nás po této cestě vedli i těm, kteří po ní za nimi následovali. Vzdálené počátky můžeme najít ve zprávě lucemburského ministerského předsedy, Pierra Wernera, vašeho předchůdce, z roku 1970. K činům v této oblasti však podnítila až měnová krize v letech, které následovaly, a flotace měny. Dokud byly směnné kurzy měn pevné, nezpůsoboval měnový systém naší snaze vytvořit společný trh žádné potíže. Jakmile se však směnné kurzy uvolnily, začal se objevovat i tento problém.
Po neúspěšných pokusech vytvořit měnového hada začaly přicházet mezi léty 1975 a 1980 silné podněty ze strany Francie a Německa, které vedly ke schůzce v Brémách v severním Německu a k rozhodnutí vytvořit Evropský měnový systém a zavést ECU, předchůdce eura. Tento krok měl svou oporu i u našich partnerů v zemích Beneluxu a v Itálii.
Po období méně intenzivní činnosti mezi léty 1980 a 1988 dostal proces nový podnět poté, co Rada vytvořila výbor, v jehož čele stanul Jacques Delors, a v návaznosti na to došlo k podepsání Maastrichtské smlouvy.
Vzpomeňme na průkopníky, kteří k tomu přispěli svým dílem, mezi něž patříte odnedávna vy sám, pane předsedající, stejně tak jako můj přítel kancléř Helmut Schmidt a jeho státní tajemník Manfred Lahnstein; Bernard Clappier, toho času guvernér Francouzské banky a spoluautor Schumanovy deklarace z roku 1950. Těm všem dnes patří naše velké díky.
Co je možné při této příležitosti, kdy v době současné krize slavíme 10. výročí eura, říci na jeho podporu? Co dobrého můžeme pronést k přípitku na toto výročí? V první řadě to, že úspěch eura předčil všechna očekávání, a to samozřejmě nejen očekávání jeho odpůrců, ale dokonce i jeho zastánců. Nechci zabíhat do podrobností, protože jste mi dali pouze pět minut. Mezi léty 1995 a 2000 jsem měl několik rozhovorů s těmi nejlepšími monetárními odborníky a ti všichni byli velmi skeptičtí ohledně možnosti úspěšného zavedení eura.
Během 10 let se euro stalo světovou měnou číslo dvě, a již jak bylo před chvílí zmíněno, jednou z nejuznávanějších měn. Zdravá měnová politika vedla k vytvoření ochranného štítu proti krizi a platformy neinflačního růstu. Nebýt eura, větší část Evropy by nyní v důsledku měnového tornáda byla vzhůru nohama, a to by jen dále zhoršilo hospodářskou krizi.
Očekáváme, že měnová politika učiní, co je v jejích silách, aby v rámci možností, které jí dává síla naší měny, utlumila nepříznivé dopady krize a umožnila návrat k neinflačnímu růstu, což se nám dosud nedaří, a opět tak vyrovnat deficity veřejných rozpočtů a úroveň dluhu, jež v důsledku krize narostly do značných výšek. V tomto ohledu vkládáme svou důvěru do řídících pracovníků a zaměstnanců Evropské centrální banky, kteří už vypuknutí krize dokazují svou vysokou odbornou připravenost. Respektujeme rovněž jejich rozhodnost a nezávislost.
Chtěl bych skončit dvěma poznámkami. Musíme se mít na pozoru před tím, abychom se snažili dát euru globální rozměr, neboť naše snahy by byly marné, a přitom bychom znásobili rizika, s nimiž se potýkáme. Euro je měnou Evropy a musí být výrazem její zvláštní kultury a platit jako vzor racionálního a stabilního modelu i pro ostatní světové měny.
Mám konečně za to, že veřejnost nebude muset čekat příliš dlouho na obnovení bankovní regulace v eurozóně. Zdá se mi, že bychom mohli vyzvat Evropskou centrální banku, aby zahájila tento proces obnovy pořádku a dohlédla na jeho uplatňování v souladu s čl.106 odst. 5 Maastrichtské smlouvy. To, co nyní opravdu potřebujeme, je silný podnět, odbornost a harmonogram našich dalších rozhodnutí, který by mohla vypracovat Evropská centrální banka a Rada ministrů pro eurozónu, jejímž jste, pane Junkere, dobrým předsedou, by jej pak mohla přijmout a uskutečnit.
Pane předsedající, na závěr svého projevu chci říci, že symbol integrace, který představuje úspěch eura, nám musí dodat odvahy k dalšímu kroku na cestě k této stále jednotnější Evropě, jakou nám doporučují různé smlouvy a jakou my sami chceme mít. Je na nás, abychom se proti nevyhnutelnosti pádu postavili s energií svého úspěchu. Tento úspěch dnes nese zvučné jméno - euro.
(potlesk)
Pervenche Berès
předsedkyně Hospodářského a měnového výboru. - (FR) Pane předsedající, euro je úspěšným výsledkem vize a politické vůle, nikoli produktem trhu. Je důkazem toho nejlepšího, čeho je schopna Evropa dosáhnout, když všichni spojí své síly.
Chci při této příležitosti samozřejmě také vzdát čest a dík za nás samotné, za naše děti i za všechny ostatní otcům zakladatelům a architektům tohoto úspěchu: Pierru Wernerovi, který je zde s námi, kancléři Helmutu Schmidtovi, prezidentu Giscardovi d'Estaing, předsedovi Evropské komise Jacquesovi Delorsovi, kancléři Helmutu Kohlovi, prezidentovi Françoisi Mitterandovi, baronovi Alexandru Lamfalussymu, panu Tommasovi Padoa-Schioppovi, panu Philippovi Maystadtovi a všem ostatním, které jsem nejmenovala. Chtěla bych také vzdát čest vaším předchůdcům, pane předsedající, za jejich činnost i za činnost mých předchůdců, pana Karla von Wogau, který je tu stále s námi, a paní Christě Randzio-Plathové, která tu také dnes je. Činnost tohoto Parlamentu sehrála klíčovou roli v tom smyslu, že v době přechodu na euro nešlo pouze o převod účtů v bankách, ale šlo i o naše občany, aby si na novou měnu zvykli, aby se jí přizpůsobili a přijali ji za vlastní. Myslím, že činnost naší instituce si dnes zaslouží připomenutí a uznání.
Rovněž mne těší, že se toto slavností shromáždění koná zde, v Evropském parlamentu, sídle demokracie pro všechny evropské občany. Euro je koneckonců prvořadým zájmem nás všech a až na druhém místě věcí bank. Evropané nám bez problémů řeknou, že euro je skutečně zajímá. Některé vlády naopak nerady připouštějí, aby Evropa měla své symboly. Evropané sami nicméně přijali euro jako symbol své příslušnosti k Evropské unii.
Euro samozřejmě nepoužíváme všichni. Na začátku nás bylo 11, nyní je nás 16. A můžeme očekávat, že se k nám přidají další. Mám nicméně pocit, že stávající krize vyvolává v některých zemích pokušení rozmyslet si, mají-li či nemají patřit k eurozóně. Myslím, že právě to je nejlepším důkazem našeho úspěchu. Evropa byla už častěji schopna dosáhnout pokroku tím, že dokázala svou účinnost a při této příležitosti, kdy si připomínáme 10. výročí naší měny, jsme si jasně vědomi toho, že hodnocení eura je veskrze pozitivní. Některé země, které až dosud váhaly, snad budou chtít nyní přijít a zaklepat na dveře eurozóny. My sami je můžeme jen povzbudit, aby tak učinily, ovšem za podmínek stanovených Smlouvou, které nebyly ještě nikdy revidovány a které Evropě umožňují, aby dosahovala pokroku v hospodářských i měnových záležitostech na základě dvou pilířů konsolidace a rozšiřování.
Určité výročí je však i chvílí vhodnou k tomu, abychom pohlédli do budoucnosti. Euro, které je bohatší o 10 let své existence, musí nyní otevřít nové oblasti rozvoje, jimiž jsme se sice zabývali již i dříve, ale stále zde máme před sebou spoustu práce.
Co se týče hospodářské spolupráce, Jean-Claude Juncker popsal krizi, jíž nyní procházíme. Není to normální situace. V této současné krizi jsem si všichni vědomi, že kdybychom byli schopni dosáhnout v hospodářské unii stejného pokroku, jakého jsme byli schopni dosáhnout v měnové unii, byli bychom na tom dnes ještě lépe. Budiž to pro nás zdrojem poučení. Není to pro nás normální situace, že musíme zabývat vyrovnáváním rozpočtového deficitu a nikoli kvalitou veřejného financování. Vlády se musí naučit mluvit o svých hospodářských politikách společně. Není to normální situace ani pro členské státy, aby si půjčovaly při tak rozdílných úrokových sazbách, mají-li přitom tutéž měnu a tutéž úrokovou sazbu, stanovenou Evropskou centrální bankou.
Totéž platí, i co se týče dohledu nad finančními trhy. Pan prezident Giscard d'Estaing zmínil článek 105 odst. 6, který je naší společnou platformou a základem našeho pokroku. Domnívám, že jedním z poučení, která si z této krize můžeme odnést, je i to, že bude zřejmě nezbytné, aby Evropská centrální banka na sebe vzala úlohu dozorčího orgánu. Nechceme, aby se od sebe oddělil dohled nad finančními trhy a makroprudenční dohled. Abychom toho však dosáhli, budeme muset jakožto političtí vůdci přemýšlet o tom, jak dosáhnout rovnováhy. Bude-li Evropská centrální banka vidět, že došlo k posílení její odpovědnosti, bude třeba ukázat, jakým způsobem lze dosáhnout institucionální rovnováhy v budoucnu.
Nakonec bych si dovolila jednu poznámku týkající se mezinárodní role eura. Souhlasím s tím, že nesmíme pro euro požadovat přehnanou výsadu rezervní měny. Nemůžeme nicméně považovat za normální, že jsme si dali 10 let na vytvoření eura a po dalších 10 letech, které uplynuly od přechodu na euro, jsme na mezinárodním poli stále pasivní a v probíhajícím procesu obnovy rovnováhy celosvětového měnového systému není jasněji slyšet silný zvuk eura.
Domnívám se, že euro je více než pouhá měna. Z toho důvodu je to taky záležitost, kterou se pro její význam musí zabývat tento Parlament. Euro je nástrojem ve službách našich občanů, kteří nyní procházejí nejhlubší krizí naší doby. Musíme proto využít tohoto úžasného výtvoru, tohoto symbolu Evropy k tomu, abychom našim občanům pomohli krizí projít pokud možno bez újmy.
Werner Langen
člen Hospodářského a měnového výboru. - (DE) Pane předsedající, deset let existence eura je rozhodně důvodem k oslavám. Kdyby před 10 lety někdo řekl, že euro čeká tak skvělý vývoj, jaký má dnes za sebou, byl by ostatním k smíchu. K jeho úspěchu přispělo mnoho lidí, a já si pamatuji i množství skeptických hlasů - o euru se mluvilo jako o nedonošeném dítěti či jako o nerealizovatelném projektu - a dnes přitom víme, že to byla vize, k níž přispělo mnoho lidí. Moje předřečnice nám připomněla všechny ty, kteří k této věci přispěli, připomněla nám milníky tohoto vývoje, Evropský měnový systém, který spočíval v dohodě s Evropskou centrální bankou o vytvoření středních parit, o Delorsově zprávě, která stanovila tři fáze zavádění měnové unie, Maastrichtskou smlouvu - jež byla uzavřena pouhé dva roky po pádu Berlínské zdi - a přechodná období. Na dnešní úspěšnosti projektu společné měny euro se podílelo a podílí mnoho lidí.
Zaznělo již z úst předsedkyně výboru, paní Berèsové, že během tohoto období, obzvláště pak od roku 1994, kdy se začala provádět Maastrichtská smlouva, až do roku 2002, Parlament aktivně spolupracoval na zavádění bankovek a mincí a prostřednictvím celé řady zpráv, diskusí, stanovisek a návrhů a já bych chtěl na tomto místě vyjádřit zvláštní poděkování dvěma předsedům výborů z této doby, panu von Wogau a paní Randzio-Plathové, kteří reprezentovali Parlament i před vnějším světem a zajistili tomuto projektu, který byl původně dílem vlád, potřebnou parlamentní podporu. Dnes usilujeme rovněž, za předsednictví paní Berèsové, o stejnou reprezentaci.
Dne 18. listopadu přijal Parlament velkou většinou svých hlasů zprávu, v níž líčíme úspěchy, výzvy, rizika a problémy, a já bych rád zmínil jen několik dalších věcí vedle těch, o nichž již mluvila paní Berèsová.
Euro představuje veliký úspěch a zcela jedinečný projekt: centrální měnová politika řízená Evropskou centrální bankou a lokální rozpočtové a finanční politiky. Je důležité, aby vazba mezi oběma úrovněmi odpovědnosti podle Paktu o stabilitě a růstu byla zachována i v budoucnu v dobách krize. Bez Paktu o stabilitě a růstu, bez silnější koordinace rozpočtové a finanční politiky by bylo euro v budoucnu vystaveno rizikům, jimž se lze vyhnout. V tomto ohledu se obracím zejména na členské státy eurozóny, ale i na celou Evropskou unii, aby dodržovala tuto kázeň, tuto koordinovanou spolupráci, vzhledem k některým problémům ještě vážněji, než tomu bylo v minulosti.
Euro podstatnou měrou stlačilo inflaci, a vytvořilo tak prostředí důvěry a stability a stalo se druhou nejčastěji používanou rezervní měnou, a to v průběhu tak krátké doby, že by si nikdo dříve nedokázal představit, že by něčeho takového mohlo být schopné. Euro zvýšilo tlak na strukturální reformu v členských státech, a ve věku globalizace se tak stalo "otužovací kúrou" pro podniky i národy. Instituce eurozóny - některé z nich zmínila již moje předřečnice - Rada ministrů pro ekonomické a finanční záležitosti (Ecofin), Euroskupina a mnoho dalších institucí vytvořily spolu s Komisí a Evropskou centrální bankou nezbytné podmínky, protože již fungovaly, protože tady již byly, protože pracovaly nezávisle, abych mohly rychle, spolehlivě a správně reagovat v situaci hospodářské krize.
Viděli jsme, že euro se osvědčilo jako páka, která dopomohla k vytvoření evropského finančního trhu. Politický závěr vyplývající z těchto našich společných úspěchů je ten, že státy se společnou měnou a společným vnitřním trhem dosáhly jedinečný stupeň integrace, který je zárukou míru a prosperity.
Nemůžeme se ovšem domnívat, že by existence eura byla do budoucna samozřejmostí. Je zde celá řada konkrétních požadavků, které nás nutí, abychom tato rizika vzali vážně: odpoutávání národních ekonomik, které je spojeno se značnými riziky v souvislosti s růstem mezd a rozpočtovými deficity, bychom si ani o tomto výročí neměli zakrývat.
Zcela odlišným aspektem je rozdílný vývoj úrokových sazeb za vládní dluhopisy. Jsme v současnosti svědky toho, že marže úrokových sazeb, které se nepochybně snížily, opět rostou, což s sebou v tomto ohledu nese možnost nových problémů pro jednotlivé členské státy uvnitř eurozóny.
Rád bych sněmovně připomněl, že zejména v souvislosti s rozšiřováním eurozóny nelze poskytovat žádný zvláštní rabat a že všechny státy, které jsou členy eurozóny, jsou schopny a jsou i povinny dodržovat tyto podmínky Maastrichtské smlouvy.
Veřejnost přijala euro dobře. Vydobylo si důvěru celého světa. Úspěšně prošlo první zkouškou a jedinečným způsobem přispělo k trvalé integraci našich evropských národů. A to je věc, na kterou můžeme být všichni hrdí. Děkuji vám.
(potlesk)
Jean-Paul Gauzès
jménem skupiny PPE-DE. - (FR) Pane předsedající, pane Giscarde d'Estaing, pane Junckere, pane Trichete, pane Almunio, dámy a pánové, bylo zde vysloveno již mnoho dobrých myšlenek.
Za 10 let své existence se euro stalo pro Evropu silným symbolem. Přesto se však myšlenka, že by si Evropa mohla vytvořit jednotnou měnu, jejíž základy byly položeny zejména brémskou dohodou o měnovém systému z roku 1978 a vytvořením ECU, setkávala svého času se skeptickými postoji jak ze strany trhů, tak i ze strany významných mimoevropských měnových institucí. Měli bychom zde poděkovat a poblahopřát všem těm, kteří stojí za tímto rozhodnutím a jejichž jména zde již byla zmíněna.
Vytvoření eura je nejlepším důkazem toho, že nechybí-li politická vůle, je Evropa schopna činit dlouhodobá politická rozhodnutí v zájmu společné vzkvétající budoucnosti. Toto výročí je pro nás nadějeplnou zprávou, která nám v těchto dnech přichází opravdu velmi vhod.
Je ovšem třeba říci, že mezi našimi spoluobčany bylo až donedávna euro přijímáno se smíšenými postoji. Pro ty, kteří cestují, byla výhoda jednotné měny očividná. Pro ty, kdo necestují, se euro spojovalo se zvýšením cen. Z provedených studií ve skutečnosti vyplynulo, že většina zemí pocítila inflaci, i když oficiální čísla ukazovala, že se zejména díky zásahům Evropské centrální banky podařilo zajistit stabilitu měny. Skutečnost je taková, že někteří se rozhodně chopili výhodné příležitosti, kterou jim euro nabízelo, a zaokrouhlili své ceny směrem vzhůru, a spotřebitelé dost možná nebyli dostatečně ostražití.
Námitky přišly i ve chvíli, když se zvýšila hodnota eura oproti dolaru, tentokrát ze strany výrobců, kteří vyrábějí z větší části uvnitř eurozóny, ale prodávají jinde. Evropská centrální banka neměla nikdy nedostatek kritiků, kteří spíše nežli její nezávislost zohledňovali její politiku v oblasti úrokových sazeb, které se zdály být příliš vysoké.
Dnešní krize však řadu těchto postojů změnila. Všichni si uvědomujeme, že euro je rozhodujícím činitelem při omezování evropských otřesů způsobených krizí, která sem byla importována ze Spojených států. Evropská centrální banka je nepochybně jednou z nejzodpovědnějších centrálních bank. Její neobyčejně dobře vážená rozhodnutí se setkala s jednomyslným přijetím. V jaké situaci bychom nyní byli, kdyby jednotlivé členské státy musely hájit každý svou vlastní měnu? Nevyhnutelně by muselo dojít na devalvace a nemohli bychom se vyhnout měnové krizi.
Vítané výsledky zavedení eura nás musí povzbudit k tomu, abychom šli dále a pracovali na rozsáhlejší koordinaci hospodářských politik a abychom zachovávali zásady Paktu o stabilitě a růstu. V současné době, pravda, je možné a snad i nutné připouštět výjimky, ale tyto výjimky mohou být pouze dočasné a je při tom třeba vždy mířit k cíli vyvážených veřejných financí. Kvalitně spravované veřejné finance a kvalitně prováděná hospodářská politika je koneckonců nezbytná ještě více než kdykoliv předtím. Obojí je zárukou účinnosti, konkurenceschopnosti a růstu. Obojí je podmínkou pevnosti naší měny, eura.
Robert Goebbels
jménem skupiny PSE. - (FR) Pane předsedající, v době nejistoty je důležité, abychom měli možnost obrátit se k něčemu, co má spolehlivou hodnotu: a to je euro. Jelikož jsem měl v období příprav na budoucí jednotnou měnu možnost sehrát svou dílčí roli jako člen Rady ministrů pro ekonomické a finanční záležitosti, byl jsem svědkem pochybností na obou stranách sporu i opatrné přešlapování členských států, což nakonec ještě rychleji učinilo z Euroskupiny silnější fórum pro spolupráci. Následně se dostavily dva nejradostnější úspěchy, a to díky odhodlání několika států pohnout se z místa a udělat z integrace něco reálného pro všechny naše spoluobčany. Mám na mysli Schengenskou dohodu umožňující volný pohyb všech Evropanů, k jejíž realizaci došlo z podnětu pěti států: Francie pod vedením prezidenta Mitteranda, Německa, v jehož čele stál kancléř Kohl, a spolu s nimi zeměmi Beneluxu. Švýcarsko se nyní stalo součástí schengenského prostoru, Britové a Irové se však této Evropy občanů stále straní.
Prezident Mitterand a kancléř Kohl byli rovněž politickými architekty eura, i když bylo mnoho dalších zastánců tohoto měnového úspěchu, počínaje Jacquesem Delorsem. První poučení, které bych z toho chtěl vyvodit, je to, že kdo chce lepší Evropu, nesmí se bát mezivládní akce, obzvláště pak v situaci, kdy je zde koalice států, které opravdu chtějí, aby se Evropa posunula vpřed. Prümská smlouva, jejímž záměrem je potírání závažné trestné činnosti, je příkladem této pozitivní a intenzivnější spolupráce ve prospěch Evropy. V době, kdy Ústavní smlouva je mrtva a pohřbena, což je důsledkem společného "ne" v hlasování, za nímž stojí zvláštní politické síly nejen ve Francii, ale i v Nizozemsku, a kdy nestravitelné legislativní sousto známé pod názvem Lisabonská "mini" smlouva narazí na odmítavý postoj Irska a nakonec možná i České republiky, měli bychom dokázat, že Evropa i přesto stále funguje, protože se může spolehnout na rozsáhlou oblast intenzivní spolupráce.
Přitažlivost eura každopádně bez újmy i nadále trvá. Po Slovinsku se k nám přidalo i Slovensko. Ostatní přepadl neklid, neboť nemohou těžit větší měrou z výhod, který dává euro v podobě ochranného štítu.Dokonce i ve Spojeném království se začínají ozývat hlasy zpochybňující skvělou britskou izolaci, když sledují pád libry, která se během necelého století propadla z výšin světové rezervní měny na úroveň průměrného platidla. Díky soustavným zásahům Wima Duisenberga, Jean-Clauda Tricheta a jim podobných se euro stalo během 10 let druhou světovou rezervní měnou. Dolar si v oblasti globálních transakcí samozřejmě zachovává své královské postavení, neboť stále umožňuje jistou investici, avšak kolosální dluhy Spojených států hromadící se na úkor zbytku ostatního světa, který má financovat jejich životní styl, budou stále více zasévat semeno pochybnosti nad schopností největší hospodářské mocnosti dostát svým závazkům. Finanční svět ve skutečnosti směřuje k jakémusi euro-dolarovému duopolu. Každý monetární duopol zpravidla prochází vyhodnocováním zisků a ztrát, často dosti nenadálým. V době všudypřítomné recese svět potřebuje stabilitu a nové jistoty. Euro bude mít v této nové stabilitě klíčovou úlohu. Evropská centrální banka (ECB) učinila, co bylo potřeba učinit pod tlakem celosvětové finanční krize "made in the USA".
Jak řekl Jacques Delors, euro je ochranným štítem pro celou Evropu, euro však dosud nebylo dostatečným stimulem pro evropské hospodářství. ECB je jediná instituce, která má na starosti měnovou politiku. Když na to přijde, je Komise pouze prvořadým poradcem, který dává návrhy, jež jsou obecně vzato užitečné, avšak reálnými ekonomickými hráči zůstávají samotné státy, které naneštěstí jednají neorganizovaným způsobem. Přestože účinná harmonizace kumulativní hospodářské síly 27 států by mohla dělat zázraky, Euroskupina i přes chvályhodné úsilí Jean-Clauda Junckera zůstává i nadále pouze neformální diskusní skupinou. Na jaře 1999 jsem byl svědkem pokusu, který na půdě Euroskupiny podniklo několik ministrů financí, mezi nimi Oskar Lafontaine, Dominique Strauss-Kahn, Carlo Ciampi a několik dalších, o nastolení hospodářské a měnové spolupráce mezi Evropskou unií a Evropskou centrální bankou. Wim Duisenberg pronesl velmi ostrá slova: "s Evropskou centrální bankou nebude žádná koordinace ex ante, protože na naše rozhodnutí budete muset reagovat vždy ex post." Důvod je zřejmý: ECB je a zůstane nezávislá, pokud jde o vedení své měnové politiky, nezávislost však neznamená odmítání konstruktivního dialogu mezi institucemi, jejichž úkolem je hájit zájmy a společný osud 500 milionů Evropanů. Nic nebrání tomu, aby se státy organizovaly lépe, pokud jde o odpovídající koordinaci svých hospodářských politik, ať už se tak děje uvnitř EU, nebo ještě spíš v případě, že reprezentují Evropu navenek, jak to před chvílí tak výstižně uzavřel Jean-Claude Juncker.
Wolf Klinz
jménem skupiny ALDE. - (DE) Pane předsedající, pane Giscarde d'Estaing, pane Junckere, pane Trichete, pane Almunio, dámy a pánové, je podle mého názoru velmi politováníhodné, že se dnes na tomto slavnostním zasedání sešlo poměrně tak málo poslanců, protože je to skutečně historická událost. Z úst různých mých předřečníků jsme již slyšeli, kolik skepticismu doprovázelo zavádění eura. Zdálo se, že nezvladatelné budou už jen pouhé logistické problémy související se zavedením miliardového množství bankovek a mincí a myšlenka, že bychom dokázali spojit společnou měnovou politiku s jednotlivými oddělenými fiskálními politikami členských států, se jevila nejen jako velký problém, ale jako holá nemožnost.
Fakta nás dnes přesvědčují o něčem zcela jiném. Evropská měnová unie je skutečnost; euro má za sebou už desetiletou existenci. To je něco jako malý politický zázrak, a opět se tak prokázala pravdivost slov Waltera Hallsteina, prvního předsedy Komise: "Kdo v evropských záležitostech nevěří na zázraky, není realista."
Pochybnosti občanů, z nichž se mnozí v řadě členských států domnívali, že s příchodem eura vyletí ceny do závratných výšek, se nyní již rozplynuly. Euro dnes již přijímá většina občanů a přijímá je dokonce i s nadšením. Stalo se něčím na způsob evropského poznávacího znamení: spolu s hymnou a vlajkou je to jeden z mála symbolů, které dnes máme.
Bylo by myslím možné říci, že v prvních letech existence Evropské centrální banky pluly Evropa a evropské hospodářství v poměrně klidných vodách, takže banka neměla s prosazováním politiky stability žádné větší potíže. I tak stojí za pozornost, že průměrná míra inflace během prvního desetiletí existence eura byla přibližně 2 %, jinými slovy byla víceméně na úrovni, na které si Evropská centrální banka sama předsevzala udržet. Na druhé straně německá marka, která se ukazovala jako vzor stability, měla za 50 let svojí existence průměrnou míru inflace 3 %. Lze tudíž říci, že Evropská centrální banka si vedla velmi dobře.
Svou skutečnou sílu a svou opravdovou kvalitu však ukazuje Evropská centrální banka teprve nyní, v době stávající krize. Připadá jí v této situaci nesmírně důležitá úloha. Dokázala, že je nezávislá, účinná a sebevědomá a že jedná rozhodně a rychle. Stala se příkladem několika dalších centrálních bank, a to jak v evropských zemích, které ještě nejsou součástí eurozóny, tak i mimo Evropu. Ústřední bance Spojených států dala jasně najevo, že je schopna vést úspěšnou politiku, a to nikoli navzdory své nezávislosti, nýbrž právě naopak díky tomu, že je politicky nezávislá a že nepodléhá pokynům těch či oněch vlád.
Je nám známo, že v tuto chvíli, poté co byla bankovní odvětví v jednotlivých členských státech vzata pod ochranný deštník, snaží se členské státy vytvořit různé ekonomické stimulační plány, který by umožnily vstřebat nepříznivé dopady finanční krize na reálnou ekonomiku. To s sebou pro Evropskou centrální banku ponese další výzvy, protože je zde riziko, že rozdílné přístupy povedou k narušení podmínek hospodářské soutěže a že sblížení, jehož se nám mezi jednotlivými členy eurozóny podařilo zčásti dosáhnout, bude ztraceno a budeme svědky stále většího vzdalování. Proti tomu je třeba zasáhnout a z toho důvodu je tak zásadní a tak důležité, abychom nepodrývali či neopouštěli Pakt o stabilitě a růstu. Právě naopak: musíme zajistit, aby si i nadále uchoval svou platnost. Z tohoto důvodu je také tak důležité, aby jednotlivé členské státy skutečně prováděly strukturální reformy, jak je o to v minulosti Komise i Evropská centrální banka opakovaně žádaly.
Evropské centrální bance připadne v nadcházejících letech ještě další úkol. Krize nás naučila, že potřebujeme nějaký druh evropského dohledu nad finančním trhem, a to je oblast, kde Evropská centrální banka může hrát významnou roli. Vyslala již signál, že je v zásadě ochotna zavést určitý druh centrálního evropského dohledového systému, analogického Evropskému systému centrálních bank. Posílena musí být dále mezinárodní úloha eura. Euro musí promlouvat jedním hlasem a musí být zastupováno jako jednotka v mezinárodních organizacích, jako je Mezinárodní měnový fond a OECD (Organizace pro hospodářskou spolupráci a rozvoj).
Stále ovšem platí, že jednotná měna bez jednotné fiskální hospodářské politiky je a rovněž i nadále bude riskantní podnik. Není to jen nějaká maličkost. EU má před sebou stále několik nesnadných úkolů: potýkáme se s vysokou a bohužel i nadále rostoucí nezaměstnaností, demografickými změnami, migračními tlaky, vzrůstající chudobou v některých vrstvách společnosti a v souvislosti s globalizací se stále drsnější konkurencí. Eurozóna bude schopna tyto úkoly zvládat pouze tehdy, dojde-li k těsnějšímu propojení hospodářských politik jednotlivých členských států. Zavedení úřadu prezidenta eurozóny byl první krok tímto směrem, byl to ovšem pouze první krok: nyní potřebuje další.
Cristiana Muscardini
jménem skupiny UEN. - (IT) Pane předsedající, dámy a pánové, zvětšující se prostor, který si euro po 10 letech své existence dokázalo vydobýt v oblasti mezinárodního obchodu, a jeho užívání jako rezervní měny jsou dokladem toho, že se stalo světovou značkou. Stalo se zárukou měnové stability a přispělo k integraci ekonomik jednotlivých členských států, které je přijali za svou měnu, a to i přes určité chyby v úsudku, které způsobily problémy občanů, jednak vinou aktuálním směnným kurzům mezi národními měnami a eurem a jednak kvůli několika následně provedeným kontrolám cen zboží a služeb.
Euro bylo vytvořeno bez toho, aby je nám někdo vnutil zvenčí a bez dobyvatelských válek či uplatňování politické nadvlády. Je výsledkem svobodného souhlasu 11 vlád, které uvěřily v možnost vytvoření hospodářské a měnové unie, jak ji vymezují Smlouvy, a viděly v ní rozhodující krok ve snaze o dosažení politické unie, která nám až doposud bohužel stále uniká.
Některé problémy, které se objevily, vznikly vinou neúčinných prvků v systému, který nebyl připraven na to, aby zvládl další velký fenomén, který s tím prvním souvisí; mluvím o vzrůstajícím tempu internacionalizace a rozsáhlých změnách, k nimž dochází ve způsobu provozování mezinárodního obchodu. Euro umožnilo zvládnout řadu obtíží, z nichž nejtěžší je současná finanční krize, a ochránilo nás před těmi nejhoršími ranami, které jinde ničí trhy. Nebýt eura, zopakovali bychom si zkušenosti z roku 1992, s tím rozdílem, že tentokrát by to bylo horší.
Toto desáté výročí je poznamenáno vítáním Slovenska, které do eurozóny vstupuje jako její 16 země. Opatření zavedená Evropskou centrální bankou (ECB) a Komisí na obranu proti současné krizi zapůsobily jako nárazník a jako způsob utlumení, přesto však i nadále zastáváme názor, který byl v této sněmovně již častěji vysloven, že považujeme za nepochopitelné, že máme měnovou politiku oddělenou od politiky hospodářské. Aktuální situace je věru poněkud zvláštní: 16 členských států používajících jednotnou měnu, 27 vnitrostátních hospodářských politik, které podle svých nejlepších schopností koordinuje Komise, a 11 členských států se svými národními měnami.
Koordinování měnové a hospodářské politiky, která ve skutečnosti dosud neexistuje, je nepochybně obstojný výkon, ale pakliže instituce, které v našich zemích odpovídají za hospodářské politiky, nebudou komunikovat s centrálními bankami a ECB, která musí všechny tyto politiky sladit dohromady, a naopak, Evropská unie narazí na nové potíže, protože bude zároveň čelit současné krizi a rovněž pokračujícím problémům, před něž nás staví vnější svět a globalizace.
Doufáme, že naše čerstvé zkušenosti přesvědčí lidi o potřebě postavit se čelem ke změnám v Evropě, vrátit reálnou ekonomiku zpátky k jejímu středu a zajistit lepší soudržnost a provázanost mezi ECB a evropskými institucemi odpovědnými za vytváření politické a plánovací strategie. Zcela nedávná energetická krize nám rovněž ukázala, že společná hospodářská politika zaměřená na hlavní strategická odvětví je zcela zásadním veřejným zájmem a nelze ji odkládat na později. Nebude-li chybět politická vůle, usnadní zavedení takovéto politiky rostoucí síla eura.
Alain Lipietz
jménem skupiny Verts/ALE. - (FR) Pane předsedající, pane Giscarde d'Estaing, pane Junckere, pane Trichete, pane komisaři, dámy a pánové, rád bych připomenul, že ještě v roce 1992 bylo velikou hádankou, bude-li Francie hlasovat ve prospěch Maastrichtské smlouvy, Jacques Delors tehdy vystoupil před valným shromážděním Francouzské strany zelených, která se postarala o doplnění zbývajícího 1 či 2 %.
Řekl nám tehdy: "Hlasujte pro euro, jedině tak budeme mít politickou Evropu, protože pokud se nám nepodaří vytvořit politickou Evropu, která bude vládnout Evropě, lidé ji nepřijmou; nikdy ji nepřijmou." Nepřesvědčil nás. Maastrichtská smlouva byla sice schválena, ale ke vzniku politické Evropy nedošlo. To je podstata problému, s nímž se nyní potýkáme.
Proč jsme tehdy byli proti euru? Měli jsme pro to v zásadě dva důvody. Za prvé se nám zdálo, že maastrichtská kritéria povedou k tomu, že Evropa bude zatažena do přinejmenším pět let trvající procyklické útlumové politiky, a za druhé, že není uspokojivý způsob, jakým chce Maastrichtská smlouva začleňovat měnovou politiku do obecného rámce celkové hospodářské politiky. V zájmu nezávislosti Evropské centrální banky jsme chtěli oddělit měnovou politiku od ostatních politik.
Upřímně řečeno musím přiznat, že jakkoli mě ani dnes podobně jako nikoho z ostatních Zelených Maastrichtská smlouva nepřesvědčuje, mají pro mě značnou přitažlivost změny, jimiž prošla legislativa i uplatňování Hospodářské a měnové unie.
Došlo hlavně ke třem změnám. Za prvé se podařilo dosáhnout cenové stability na úrovni o něco nižší, ale jen velmi málo nižší, než jsou 2 %. Může se zdát, že tento cíl je poněkud absurdní. Ve chvíli, kdy světu hrozí deflace a situaci dále zhoršuje snaha některých zemí srazit v rámci keynesiánské politiky výši svých DPH, je zřejmé, že vytyčení tohoto dvouprocentního cíle není pouze na okrasu. Pokud se nám nepodaří dosáhnout stanovených 2 %, riskujeme, že budeme nuceni přistoupit na velmi vysoké úrokové sazby.
Druhá důležitá reforma je zjevně reformou Paktu o stabilitě a růstu, k níž došlo v roce 2005 a díky níž máme nyní politiku, která je kontracyklická a zaměřená na překonání krize.
Třetí velkou transformaci představuje změna v tom, jak věci prakticky fungují. Tento neustále probíhající dialog, na který byl zde ve sněmově položen opětovný důraz, mezi pane Trichetem, panem Almuniou, pane Junckerem a panem Barrosem je přísně vzato v rozporu se samotnou Maastrichtskou smlouvou. Já tento způsob spolupráce, která probíhá mezi panem Trichetem a panem Almuniou, považuji za velmi obdobný formě spolupráce mezi pane Bernankem a panem Paulsonem, což je kladný a žádoucí vývoj. Co tedy zbývá udělat? Nechci říci více než to, že potřebujeme řádně uplatňovat dobré aspekty Maastrichtské smlouvy.
Jak bylo již při několika dřívějších příležitostech zmíněno mými předchůdci, skutečným problémem je pro nás stanovení směnného kurzu. Úkolem stanovení směnného kurzu je pověřena Rada. Musíme najít způsob, jak zajistit, že Rada stanoví pro Evropu směnný kurz, který nebude nahodile odvozen z úrokové sazby zvolené Evropskou centrální bankou, nýbrž kurz, který bude adekvátním způsobem odrážet průmyslovou politiku. Musíme najít patřičné nástroje, jak toho docílit.
Za druhé, cílem Evropské centrální banky není pouze udržet jednu úroveň ve výši přibližně 2 %, ale provádět evropskou politiku, čímž mám na mysli Lisabonskou a Göteborskou strategii. Potřebujeme politiku pro refinancování a rediskontování soukromých dluhů Evropskou centrální bankou v souladu s Göteborskou a Lisabonskou strategií.
Konečně je též potřeba, jak již bylo zmíněno, zavést dohled na evropské úrovni a Evropská centrální banka má nejlepší předpoklady k tomu, aby se této funkce ujala.
Ilda Figueiredo
jménem skupiny GUE/NGL. - (PT) Je škoda, že nevyužíváme této příležitosti k hloubkovému rozboru důsledků provádění neoliberální a monetaristické politiky - která si euro bere jen za svou záminku - jež přispěla k současné vážné sociální situaci a k rostoucí nerovnosti, nezaměstnanosti, nejisté a špatně placené práci a chudobě.
Je nepřijatelné, abychom se dovolávali ideologických dogmat, jako jsou cenová stabilita a iracionální kritéria Paktu o stabilitě a růstu, jež slouží jako záminka k provádění privatizace a zbavování státu jeho odpovědnosti za sociální funkce. Tento přístup pracuje rovněž s myšlenkou minimálního státu a větší účinnosti soukromého sektoru, jejímž cílem je prosadit přijatelnost takzvaného omezení mezd, které ve skutečnosti vede k nepatrnému, nominálnímu zvýšení mezd a dokonce až snížení mezd reálných, čehož smutným, ale jasným dokladem je případ Portugalska.
Nemůžeme souhlasit s údajnou nezávislostí Evropské centrální banky, která váhavě přešlapuje, má-li snížit úrokové sazby a která drží euro v nadhodnocené výši, jen aby ochránila země s rozvinutějším hospodářstvím a mocnější hospodářské a finanční skupiny, čímž jen zhoršuje těžké podmínky citlivějších ekonomik a lidí s menšími finančními prostředky.
Politika Evropské centrální banky způsobila útlum evropského hospodářství a jasně tak dokázala, že potřeba dalšího snižování referenčních úrokových sazeb. Zároveň s tím, jak během posledních 10 let klesala kupní síla pracujících, důchodců a penzistů, narůstaly zisky hospodářských a finančních skupin, které dosáhly nejvyšší úrovně za posledních 30 let, čehož výsledkem je radost a uspokojení, jehož jsme zde ve sněmovně byli svědky. Dokonce i nyní, v situaci, kterou sami způsobili, se snaží o nacionalizaci škod, aby tak vzápětí mohli zprivatizovat zisky, zatímco pracující, drobní a střední podnikatelé, důchodci a nezaměstnaní ponesou následky krize a v nejlepším případě budou mít právo leda tak na pár drobků. Podívejte se, co se děje ve finančním odvětví, kde některé banky zvětšily od začátku krize svá rozpětí o více než jednou tolik a marže, které si účtují, se v rozmezí jediného roku zvýšily na dvojnásobek, čímž ještě více penalizují jakýkoliv nový úvěr.
Trváme proto na tom, že je naléhavě třeba, abychom se definitivně rozešli s těmito neoliberálními a monetaristickými politikami, skoncovali s Paktem o stabilitě, daňovými ráji a údajnou nezávislostí Evropské centrální banky. Trváme na tom, že je třeba významně navýšit rozpočet EU, který musí být založen na spravedlivém rozdělení příjmů a bohatství, tak aby zde byla reálná politika hospodářské a sociální soudržnosti a abychom odmítli opatření, kterých je více téhož druhu, jinými slovy opatření založená na zásadě "zachraň se, kdo můžeš", a která bohatým umožňují, aby ještě více bohatli, a chudým, aby ještě více zchudli, čehož jasným dokladem jsou vzrůstající nerovnosti mezi jednotlivými ekonomikami eurozóny.
Trváme na to, že je třeba podporovat výrobu drobných, menších a středních podniků; podporovat kvalitní veřejné služby; zjednodušit úvěrové podmínky a zlepšit kupní sílu rodin, a to nikoli těch nejznevýhodněnějších, ale i rodin patřících do střední třídy; vytvářet nová pracovní místa a snižovat chudobu a bídu milionů lidí v našich zemích.
Nigel Farage
jménem skupiny IND/DEM. - Pane předsedající, užijte si desátého výročí eura, neboť velice pochybuji o tom, že byste ještě mohl slavit to dvacáté. Dnešní dopoledne, jak jsme viděli, připomínalo staré časy Sovětského svazu. Vzpomínáte, jak se úspěch pětiletek ohlašoval často ještě před jejich spuštěním za neustálého oznamování rekordních výsledků letošní sklizně a obdivuhodných počtů vyrobených traktorů? Jako z těchto dob bylo dnešní dopoledne, kdy jsme se mohli zúčastnit přehlídky nikým nezvolených, stárnoucích byrokratů, kteří nám vyprávěli o tom, jaký velký je to všechno úspěch. To všechno je ale pouhý klam.
Je to skutečně mimořádná představa, že ECB odvedla dobrou práci. Vloni v červenci Evropská centrální banka zvedla úrokové sazby a učinila to v tutéž chvíli, kdy se trhy začínaly hroutit a úrokové sazby byly na celém světě prudce snižovány. Nic z toho mne samozřejmě nijak nepřekvapuje, protože tohle euro není nic jiného než prosazování vůle jedné politické třídy na úkor evropských národů. Vzpomeňte, že pouze ve dvou zemích - v Dánsku a Švédsku - proběhlo referendum o euru a v obou těchto zemích řekli lidé "ne", toto jediné slůvko, kterému se ze všech sil snažíte vyhnout.
Eurozóna nikdy neprošla zkouškou, ale bude muset. Španělsko je hospodářský problém. Itálie, jak svého času prohlašovali němečtí ekonomové, nikdy neměla euro přijímat, je to nicméně Řecko, na něž bychom, jak se domnívám, měli zaměřit svou pozornost. Tisíce mladých lidí demonstrujíc v ulicích a žádají vládu, aby začala něco dělat, žádají, aby vládla snížila úroky, žádají, aby jejich vláda provedla devalvaci. Řecká vláda je však sevřená ve svěrací kazajce eura. Nemůže dělat vůbec nic. A vůbec nic v Řecku nemohou změnit ani další všeobecné volby. Když se lidé nechali připravit o možnost změnit svou budoucnost prostřednictvím volební urny, pak, obávám se, zbývá jako jediná alternativa už jen násilí.
To, co se vám s pomocí eura podařilo, je to, že jste lidi chytili v pasti ekonomického vězení. Chytili jste lidi do Völkerkerker, z něhož se bude možné dostat ven jen s notnou dávkou odvahy. Neobejde se to bez silného vedení nebo případně i nevyhnutelného hospodářského kolapsu. Můžete pískat, může se smát, ale pamatujte si tohle: Británie, která je mimo oblast eurozóny, byla schopna provést devalvaci, byla schopna snížit úrokové sazby. My jsme byli schopni udělat věci, které jsme potřebovali udělat. Můžete se klidně dál smát, jak je libo, ale všimli jste si, že na trhu s dluhopisy se dnes ráno řecké dluhopisy obchodovaly o 233 základních bodů výše než německé? Ano, vím, že většina z vás v této sněmovně ani neví, co to znamená, a ti, kteří to vědí, se vynasnaží, aby si to nepřipustili. Můžete klidně dál strkat hlavy do písku, jestli chcete. Jestli chcete, můžete dál ignorovat, co se děje na trzích, trhy vás však za nějakou dobu ignorovat nebudou.
Roger Helmer
Pane předsedající, za posledních 200 let bylo přinejmenším půl tuctu pokusů o vytvoření jednotné měny a mechanismů pevných úrokových sazeb. Žádný z nich nevyšel, všechny způsobily zúčastněným škodu a tak je tomu i s eurem. Nerovnováhy již delší dobu předpovídané skeptiky se začínají palčivě projevovat. Konkurenceschopnost Itálie je v troskách. Zkušenost Španělska se podobá býku v koridě: na začátku hrdý a silný, na konci smrtelně zraněný a krvácející v písku. Nedávné nepokoje v Řecku jasně souvisejí s nezaměstnaností, která je důsledkem nadhodnocení eura. Obligační rozpětí mezi Řeckem a Německem dosáhlo úrovně, která nemá obdoby - více než 200 základních bodů.
Trhy spekulují o rozpadu eura. My v Británii můžeme děkovat nebesům, že jsme si uchovali naši vlastní měnu a nejsme součástí eurozóny a jejího ztroskotání. Vše nejlepší euru!
Předsedající
Rozprava je ukončena.
Písemná prohlášení (Článek 142)
Richard Corbett
písemně - Desáté výročí hlasování o návrhu předloženém Parlamentu jménem Rady ministrů Kordonem Brownem (tehdy předsedou Rady) na stanovení pevných směnných kurzů platných v daný den a vytvoření eura je příležitostí k oslavě deseti let úspěchu, stability a síly měny, která je dnes jedním ze dvou předních platidel na světě.
Současná hospodářská krize by byla ještě horší, kdyby se k ní ještě přidal zmatek na měnových trzích, k čemuž by došlo, kdybychom stále ještě měli samostatná peseta, liry, drachmy a tak dále, jež by svými fluktuacemi bez omezení působily proti sobě navzájem. Euro se stalo základem stability pro všechny členy eurozóny, čehož ilustrací je rozdílný osud Islandu a Irska.
Výročí je také příležitostí k rozpravě o tom, spočívá-li dlouhodobá ekonomická budoucnost Británie v členství v eurozóně. Británie si v krátkodobém výhledu samozřejmě dokáže poradit i bez eura, časem nás však čekají ztráty: naše podniky jsou na evropském trhu znevýhodněny poplatky za převod a výlohami spojenými s termínovým devizovým obchodem, jichž jsou jejich konkurenti ušetřeni; a investoři, kteří přicházejí na evropský trh, si zvolí raději oblast, kde se používá hlavní měny, než oblast s méně významnou měnou.
Konstantinos Droutsas  
písemně. - (EL) Slavnostní zasedání Evropského parlamentu u příležitosti 10. výročí Hospodářské a měnové unie (EMU), uspořádané v době vážné krize kapitalistického systému, se koná po opakovaně vydávaných usneseních a zprávách Evropského parlamentu na totéž téma, je nicméně dalším pokusem pozlatit pilulku protirolnické, protidělnické politiky EU, která po zániku socialismu dospěla až k Maastrichtské smlouvě a ke zcela nepokrytému útoku na práva a svobody pracujících.
EMU, zřízení Evropské centrální banky a zavedení eura představují nutné články v řetězu kapitalistických strukturálních změn podněcovaných kapitálem, který se chce jimi hájit proti požadavkům pracujících a ubránit své zisky vystupňováním vykořisťování dělnické třídy a rolnických vrstev.
Argumenty o cenové stabilitě, snižování inflace a ochrany hospodářství před nebezpečím a krizí jsou, jak se ukázalo, falešné. EMU chrání zisky monopolů a vytváří podmínky snadnějších privatizací a fúzí.
V uplynulé dekádě se příjmy pracujících ztenčily, poměry v průmyslu zhoršily, pojistná práva postupně vymizela a klesla úroveň zdravotních a vzdělávacích služeb, z nichž se staly soukromé komodity.
Pracující odmítají evropskou jednosměrnou cestu a její zastánce, odmítají rovněž i Lisabonskou strategii a Lisabonskou smlouvu a vedou proti EMU i proti samotné EU boj za místní moc a místní hospodářství.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk
písemně. - (PL) V rozpravě o euru chci upozornit na tři negativní aspekty jeho působení.
Za prvé, od chvíli, kdy bylo euro zavedeno, jinými slovy od roku 2002 do roku 2007 včetně, se tři členské státy, které nebyly součástí eurozóny (Anglie, Švédsko a Dánsko) rozvíjely rychleji než země, které do ní patřily. Hrubý domácí produkt vzrostl v těchto zemích téměř dvojnásobně oproti průměru v eurozóně, přičemž nižší bylo i procento nezaměstnanosti.
Za druhé, boj s dopady současné finanční a hospodářské krize je zjevně v těchto zemích účinnější než v eurozóně. Centrální banky Anglie, Švédska a Dánska velmi rychle a jasně snížily výši úrokových sazeb, přičemž komerčním bankám zajistily likviditu. Zdá se také, že fiskální politika těchto zemí bude účinnější nežli fiskální politika v eurozóně.
Za třetí, nové členské státy, které se připravují na vstup do eurozóny, musí už dva roky před vstupem splňovat řadu monetárních a fiskálních kritérií. Některá z těchto kritérií jsou vzájemně neslučitelná, jako je potřeba účasti v ERM II systému - a tedy i potřeba udržovat směnný kurz národní měny vůči euru v rámci ±15% fluktuačního pásma - a zároveň udržovat nízkou hladinu inflace. Opatření proti devalvačním tlakům na národní měnu s sebou nese potřebu zásahu ze strany centrálních bank, který spočívá v uvedení většího množství národní měny do oběhu, což pochopitelně zvyšuje inflační tlaky. Komise by při svém povzbuzování nových členských států měla zvážit odstranění těchto očividných rozporů.
Sirpa Pietikäinen  
Pane předsedající, dámy a pánové, evropská Hospodářská a měnová unie vznikla 1. ledna 1999 a současně s tím přijalo 11 členských států EU jednotnou měnu. 1. ledna 2009 bylo euru 10 let. Ve stejném okamžiku se stalo 16. zemí užívající euro Slovensko.
Jak to ve svém projevu k Parlamentu řekl pan Juncker, euro je zcela určitě "kotvou stability". Země, které zůstávaly za hranicemi eurozóny, si toho byly bolestně vědomy.
Ačkoli je 10. výročí euro zastíněno obavami o možném prohloubení recese, věřím, že eurozóna je schopna z krize vybřednout. Ze strany Unie si to ovšem vyžádá nemalé úsilí. Podle posledních odhadů bude reálný dopad sjednaného stimulačního balíčku podstatně nižší než 1,5 % plánovaného hrubého domácího produktu dané oblasti. Podle současných odhadů to bude kolem 0,6 %. Je třeba dalšího stimulu.
Euro dosáhlo nepopiratelného úspěchu, ale nestalo by se tak, nebýt ustavičně vynakládaného úsilí. Potřebujeme nyní posílit úlohu Evropy při dohledu nad finančními trhy. Musíme zůstat věrni základním zásadám a kritériím Hospodářské a měnové unie.
Zita Pleštinská  
písemně. - 1. ledna 2009 se euro stalo oficiální měnou na Slovensku. Počínaje tímto datem se dvojitý kříž na trojvrší na slovenské vlajce přesunul i na jedno- a dvoueurové mince a dostal se do oběhu v celé eurozóně.
Tento den je pro Slovensko historickým okamžikem a nás, Slováky, naplňuje hrdostí, neboť jsme první zemí bývalého socialistického bloku, která zavádí euro právě v symbolickém roce desátého výročí eurozóny.
Cením si toho, že se současná slovenská vláda přihlásila k závazku Mikuláše Dzurindy, jehož vláda na podzim roku 2004 schválila plán pro nahrazení koruny evropskou měnou a jako cílové datum stanovila začátek roku 2009.
Je na místě poděkovat i zde, na půdě Evropského parlamentu, slovenským občanům, kteří jako hlavní aktéři náročných, ale nevyhnutelných "dzurindových" reforem vydrželi a přispěli k tomu, že Slovensko se stalo úspěšnou evropskou zemí.
Od 1. ledna 2009 spojují eura Slováky s Unií každý den.
Sbohem koruno, vítej euro.
Nicolae Vlad Popa  
Zavedení evropské jednotné měny, k němuž došlo před 10 lety, bylo známkou završení procesu, jehož důsledky daleko přesahují oblast hospodářství. Završení procesu, který představuje Hospodářská a měnová unie, dokládá odhodlání členských států uchovat hospodářskou a politickou jednotu EU.
Úspěch eura je tudíž i úspěchem v procesu budování útvaru, jehož smyslem je prosazování evropských hodnot na mezinárodní úrovni a potvrdit postavení Evropské unie jako významného hráči v oblasti obchodu a finančních vztahů v rámci globálního hospodářství.
Domnívám se, že výhody, jež nabízí přijetí eura, mezi něž patří makroekonomická stabilita, významné snížení fluktuace cen, podpora vytváření nových pracovních míst a růstu produktivity a vedle toho všeho navíc i velmi důležité posílení odolnosti proti otřesům zvenčí, odůvodňují veškeré úsilí vynaložené novými členskými státy, zejména Rumunskem, o splnění konvergenčních kritérií v co nejkratší možné době a o vstup do eurozóny.
Richard Seeber
písemně. - (DE) Od 1. ledna 1999, kdy bylo zavedeno euro, se spolehlivě ukázalo, že jednotná měna je v mnoha ohledech důležitým faktorem stability hospodářství EU. Jednotná měna je v první řadě hnacím motorem evropských změn: odstranění směnných kurzů v zemích eurozóny je důležitou a viditelnou výhodou pro občany, která podporuje mobilitu uvnitř EU.
Kromě těchto zjevných výhod je nyní rovněž patrné, že euro slouží v době finanční krize jako kotva. Pouze velká měna, jíž se používá v mnoha členských státech a národních hospodářstvích je schopna utlumit dramatické dopady hospodářského kolapsu. Význam měnové unie spočívá v tom, že makroekonomické páky lze použít na mezinárodní úrovni a že je možné na finanční krizi aktivně odpovídat.
Euro je konečně i symbolem evropské integrace a dlouhou cestou, kterou spolu lidé v Evropě již prošli. Měnová unie je dalším logickým krokem po hospodářské unii a měla by se stát také předstupněm hlubší evropské integrace.
Iuliu Winkler  
písemně. - (RO) Bezmála před rokem, kdy jsme si připomínali 10. výročí vytvoření Evropské centrální banky (ECB) a Hospodářské a měnové unie (EMU) jsme zdůrazňovali tento fakt: "Za deset let své existence dosáhla EMU výsledků, které jsou vynikajícím úspěchem."
Domnívám se, že toto hodnocení je zcela na místě, neboť jsem silně přesvědčen o důležitosti solidarity, již by členské státy měly při svých společných akcích projevovat, aby byly schopny bojovat proti účinkům finanční krize a zmírnit nepříznivý dopad globální hospodářské krize. Evropa se nyní ocitá v nejtísnivější hospodářské situaci od konce druhé světové války. V této atmosféře musí oslavy 10. výročí zavedení eura obrátit naši pozornost zpět na hlavní evropské integrační projekty.
Zavedení jednotné evropské měny a vytvoření EMU byla v obou případech společným rozhodnutím učiněným na základě harmonizace a solidarity stavící na evropských hodnotách. To je přístup, který budeme potřebovat i v tomto roce, máme-li vymyslet a úspěšně realizovat opatření k boji proti finanční krizi. V oblasti eurozóny musí být zachována konkurenceschopnost Evropy a v členských státech, které se do eurozóny chystají vstoupit, je třeba podporovat její zvýšení. Ve srovnání se společnými hospodářskými cíli EU musí mít rozdílné zájmy členů EMU pouze druhořadou prioritu.
Předsedající
Dalším bodem je hlasování.
(Podrobnosti o výsledku hlasování: viz zápis.)

{'language': 'cs'}