

Formanden.
   - I går var der et medlem, der i forbindelse med indlæggene af ét minuts varighed henviste til en politisk gruppes situation, og jeg sagde til ham, at jeg i dag ville give ham et svar på hans usikkerhed.
Jeg kan nu oplyse Dem, at jeg har modtaget et brev fra hr. Bonde og hr. Farage, medformænd i Gruppen for Selvstændighed/Demokrati, hvori de beder mig om at tilbagekalde formandskabets meddelelse fra den 15. marts om omstruktureringen af nævnte politiske gruppe.
Under hensyntagen til anmodningen fra gruppens medformænd er formandskabets erklæring hermed trukket tilbage, den er ugyldig og virkningsløs, og sammensætningen af Gruppen for Selvstændighed/Demokrati er derfor den samme som før den 15. marts 2006.
På baggrund af denne sammensætning, som er den samme som før formandskabets erklæring, vil gruppeledelsen indkalde til de møder, den skønner, er nødvendige for at fortsætte gruppens interne arbejde. 

Philippe Morillon (ALDE ),
   Hr. formand, kære kolleger, jeg taler her på vegne af Fiskeriudvalget, som jeg er formand for, og jeg vil gøre Dem opmærksom på, at udvalget med et stort flertal på 14 stemmer mod ni i går aftes stemte imod Rådets anmodning om uopsættelig forhandling vedrørende forslaget fra hr. Varela Suanzes-Carpegna om forordning om indgåelse af en partnerskabsaftale inden for fiskerisektoren mellem Det Europæiske Fællesskab og Marokko.
Hvis anmodningen blev imødekommet, ville det svare til at give carte blanche til aftalen på et tidspunkt, hvor forhandlingerne i udvalget langtfra er afsluttet, hvilket den ivrige debat i går viste, og hvor Udviklingsudvalget, der er særligt interesseret i disse aftaler, endnu ikke har givet udtryk for dets holdning. Vi er naturligvis bekymrede over betydningen af denne aftale for dels den marokkanske regering og dels de europæiske fiskere. Derfor foreslår vi, at denne sag fremskyndes, så det efter nye drøftelser på det kommende møde i udvalget den 18. og 19. april er muligt at stemme om betænkningen i udvalget den 2. maj og dernæst videregive den til forhandling i Europa-Parlamentet ved det kommende plenarmøde i maj.
Vi mener at vide, at de første betalinger ikke finder sted før i slutningen af juni. Vi mener derfor, at denne endelige overvejelse, som efter vores mening er nødvendig for Europa-Parlamentet, ikke kan skade nogen.
Heinz Kindermann (PSE ).
   - Hr. formand, jeg går ind for, at dette behandles ved uopsættelig forhandling. Det er virkelig nødvendigt for de spanske fiskere og i deres interesse, at der kan fiskes fra 1. maj, hvor sæsonen starter. I årevis har de ikke haft nogen mulighed for at komme ud at fiske, og en forsinkelse ændrer i grunden intet ved den nuværende ratificeringsprocedure eller ved indholdet af traktaterne. 
Carmen Fraga Estévez,
   Hr. formand, min politiske gruppe modsætter sig Rådets anmodning om anvendelse af proceduren om uopsættelig forhandling, indtil Parlamentet har modtaget den nødvendige og uundværlige information, som sikrer, at denne fiskeriaftale er et passende retsgrundlag for en normal udvikling af fællesskabsflådens fiskeriaktiviteter. 
Daniel Varela Suanzes-Carpegna (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg tager ordet med henvisning til artikel 134, stk. 3, som ordfører for denne betænkning for at påpege over for Parlamentet, at jeg er imod uopsættelig forhandling. Jeg er imod, fordi man, da det drejer sig om et så følsomt spørgsmål, som på ingen måde er afsluttet, om en aftale, der stadig er genstand for væsentlige ændringer fra begge parters side, ikke kan nægte det korresponderende udvalg, Fiskeriudvalget, dets ret til betænkning, forhandling og afstemning.
Mine damer og herrer, vi ønsker ingen fremtidige forskrækkelser ved gennemførelsen af denne aftale, som det tidligere har været tilfældet. Vi ønsker at give fiskerisektoren garanti for retssikkerhed og sikre, at aftalen bliver operativ og rentabel. Udviklingsudvalget har allerede udtalt sig, og vi vil tage hensyn til dets betænkning. Fiskeriudvalget har endnu ikke gjort det.
Med det kompromisforslag, som jeg i går stillede til formanden for Fiskeriudvalget, og som udvalget har vedtaget, ønsker jeg ikke at forsinke betænkningen, men derimod at fremskynde den, så den kan være klar til Parlamentet til maj, og så vi kan få afsluttet sagen på ordentlig vis, for den 30. juni udløber den første frist for det første udligningstilskud. Vi når det, og jeg vil gerne i lyset af det, som hr. Kindermann har sagt, understrege, at mange af de arter, der er omfattet af aftalen, i denne måned og den kommende måned vil være omfattet af fangststop, hvorfor de ikke bliver berørt.
Derfor anmoder vi om, at vores udvalg kan arbejde i den resterende tid, så vi kan forelægge en betænkning fra det korresponderede udvalg for plenarforsamlingen. Det er derfor, at vi i dag forkaster anmodningen om uopsættelig forhandling.

(1)
Joseph Daul (PPE-DE ),
   Hr. formand, Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter vedtog i går enstemmigt at støtte Kommissionens anmodning om uopsættelig forhandling om ekstraordinære foranstaltninger til støtte for æg- og fjerkræmarkedet.
Vi mener, at det med den alvorlige krise med fugleinfluenza i flere medlemslande er bydende nødvendigt at træffe en hurtig beslutning, og Europa-Parlamentet vil ved at vedtage anmodningen om uopsættelighed være i stand til at udtale sig om Kommissionens forslag. Europa-Parlamentet vil således kunne vise sin evne til at reagere hurtigt på borgernes anmodning. Kommissionen indgav anmodningen om uopsættelig foranstaltning i slutningen af sidste uge, og der vil være forhandling om den på torsdag. Jeg mener, at det er et godt eksempel for borgerne på handling i en krisesituation.

(2)
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
- betænkning af Magda Kósáné Kovács for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om forslag til Rådets beslutning om retningslinjer for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik (KOM(2006)0032 - C6-0047/2006 - 2006/0010(CNS)) (A6-0086/2006) og
- betænkning af José Manuel García-Margallo y Marfil for Økonomi- og Valutaudvalget om den økonomiske situation i EU - foreløbig rapport om de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2006 (2006/2047(INI)) (A6-0077/2006). 
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer, de integrerede økonomiske retningslinjer er en af hjørnestenene i den nye vækst- og beskæftigelsespolitik, med hvilken vi ønsker at fremme Lissabon-agendaen. De er integrerede, fordi de afspejler en erkendelse af, at vi ikke kan løse den opgave, som det er at skabe større vækst og beskæftigelse i Europa, hvis vi ikke forbinder makroøkonomiske, mikroøkonomiske og beskæftigelsespolitiske mål med hinanden.
De økonomiske retningslinjer udgør den ramme, inden for hvilken medlemsstaterne og fællesskabsinstitutionerne udarbejder deres respektive planer for gennemførelsen af vækst- og beskæftigelsesstrategien. Sidste år blev de forelagt Kommissionen for første gang, og jeg er taknemmelig for, at Parlamentet beskæftiger sig indgående med disse retningslinjer, fordi de rent faktisk er retningsgivende for, hvad vi påtænker at gøre fremover og ikke blot i indeværende år, og hvad der skal danne grundlaget for vores handlinger.
Strategien for vækst og beskæftigelse, som vi nu har prøvet at gennemføre det sidste års tid, er en helt ny proces. Det er endnu ikke helt nemt at foretage en endelig vurdering af elementerne i denne nye proces, men et kan man - med forsigtighed - sige allerede i dag: I deres nationale reformprogrammer har medlemsstaterne i det væsentlige fokuseret på de prioriteringer, der var fastsat i de integrerede økonomiske retningslinjer, og Kommissionen har gjort det samme med sit forslag til et fællesskabsaktionsprogram.
Det er vigtigt at henlede opmærksomheden på, at vækst- og beskæftigelsesstrategien tager sit afsæt i en treårig cyklus. Det vil sige, at det ikke er hensigten at ændre retningslinjerne hvert år. Det er naturligvis muligt og nødvendigt at foretage tilpasninger til ændrede realiteter og konsekvenser af de erfaringer, som vi har gjort os. I øjeblikket føler vi os imidlertid ikke foranlediget til at ændre de foreliggende retningslinjer for 2006. De er og bliver et solidt fundament for de forhandlinger, som Kommissionen nu fører med medlemsstaterne, og i disse forhandlinger handler det om den reelle gennemførelse af de nationale reformprogrammer. 
Hvad angår de enkelte søjler i denne strategi, vil hr. Almunia og hr. Špidla sige noget mere om de makroøkonomiske og beskæftigelsespolitiske aspekter. Jeg vil kort komme ind på den mikroøkonomiske del og i den forbindelse gøre opmærksom på, at der trods alt kan registreres væsentlige fremskridt på nogle områder. Det gælder især med hensyn til nøglespørgsmålet om Europas økonomiske fremtid, nemlig overgangen til vidensamfundet og til en økonomi, der er baseret på innovation, forskning og udvikling. Det var årsagen til, at vi så stædigt holdt fast ved at gennemføre kvantitative mål i forbindelse med udgifterne til forskning og udvikling.
Som De ved, har resultaterne af de nationale reformprogrammer været meget skuffende på dette område. De ville have bragt os op på gennemsnitligt 2,2 % i 2010, men ønskemålet er dog 3 %. I løbet af de få uger, som vi havde mulighed for at beskæftige os med dette spørgsmål i år, er det dog lykkedes os at få medlemsstaterne til at forpligte sig til betydeligt mere. Hvis det bliver ved disse forpligtelser, vil vi kunne opnå et resultat på 2,6 % i 2010. Det er en forbedring, men - helt klart - ikke godt nok. Kommissionen skal derfor fortsætte med at lægge pres på dem i den forbindelse.
På rådsmødet, der blev afholdt i forrige uge, og som vi skal forhandle om her i morgen, blev der ligeledes forhandlet og truffet beslutning om vigtige dele af gennemførelsen af strategien. Her refererer jeg især til Rådets beslutninger om at fremme små og mellemstore virksomheder, om forbedring af lovgivningsprocessen og om energipolitikken.
Fra tid til anden finder der drøftelser sted af spørgsmålet - i forbindelse med retningslinjerne - om, hvorvidt Kommissionen skal fremkomme med landespecifikke anbefalinger eller ej i forbindelse med sin evaluering af de nationale reformplaner. Vi afstod fra at gøre dette under den første forhandlingsrunde af den nærliggende årsag, at vi ikke vidste, hvordan de nationale reformprogrammer ville komme til at se ud. Jeg vil imidlertid gerne præcisere, at muligheden for også at afgive landespecifikke anbefalinger i fremtidige fremskridtsrapporter selvfølgelig er en del af de instrumenter, som Kommissionen har til rådighed, og at vi om nødvendigt vil gøre brug af dette instrument.
Det vigtigste i øjeblikket er efter min opfattelse, at vi i fællesskab arbejder på at gøre det synligt for en bredere europæisk offentlighed, at vi har en fælles strategi for vækst og beskæftigelse, at vi har fælles prioriteringer, og at vi også arbejder på at realisere disse prioriteringer i fællesskab. 
Joaquín Almunia,
   Hr. formand, jeg er enig i den vurdering, som næstformand Verheugen netop er kommet med om den måde, vi gennemfører den reviderede Lissabon-strategi, som vi iværksatte sidste år, på.
Når man læser hr. García-Margallos betænkning om den europæiske økonomi og de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, kan jeg, og det kan vi også fra Kommissionens side, se, at der er et betydeligt sammenfald med de mål og med processen frem mod opnåelsen af disse mål, der blev sat på det seneste møde i Det Europæiske Råd. Jeg synes, at dette grundlæggende sammenfald mellem de tre europæiske institutioner er meget vigtigt for processens troværdighed, alle de økonomiske og sociale aktørers tilegnelse af strategiens mål, og ikke kun de europæiske og nationale institutioners, og det er efter min mening absolut nødvendigt for at opnå større vækst og større beskæftigelse i EU.
Med hensyn til de makroøkonomiske mål vil jeg gerne komme ind på tre ting. For det første er det klart, at det, som vi har sagt ved mange lejligheder, og jeg tror, at Parlamentet er enig med os, var vigtigt at opnå større synkronisering mellem Lissabon-strategiens mål for at opnå større vækst og beskæftigelse, og gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten. Det har vi opnået i det sidste års tid. Der er større harmoni og større indbyrdes sammenhæng, og jeg synes, at de resultater, der opnås i praksis, er meget positive. I dag gør den europæiske økonomi bedre fremskridt frem mod skattekonsolidering, som er en af de nødvendige betingelser for at få en mere solid og beskæftigelsesfremmende vækst. De økonomiske aktørers tillid forbedres, resultaterne af aktiviteterne gør, at vi tror, at 2006 vil give bedre resultater end 2005, og fremtidsudsigterne er også positive.
For det andet er jeg helt enig med det, der står i hr. García Margallos betænkning om vigtigheden af at være mere opmærksom på de offentlige finansers holdbarhed, og i særdeleshed på, hvordan vi skal tackle følgerne af den aldrende befolkning. For et par uger siden offentliggjorde vi i Kommissionen og Udvalget for Økonomisk Politik, som alle medlemsstaterne er medlem af, en rapport om de økonomiske og budgetmæssige konsekvenser af den aldrende befolkning. Det er nogle vigtige konsekvenser, men det bemærkes også i rapporten, at, hvis vi handler i tide og gennemfører reformer, som dem, der er indeholdt i mange af Lissabon-strategiens nationale programmer, og som dem, de forskellige medlemmer af Europa-Kommissionen slår til lyd for i form af deres initiativer, især kommissær Špidlas initiativer i forbindelse med den demografiske udvikling, giver det resultat, og der er allerede europæiske lande, der i dag befinder sig i en bedre situation end for fem år tiden, når det drejer sig om at håndtere følgerne af den aldrende befolkning. Til oktober vil Kommissionen offentliggøre en rapport om spørgsmålet, som jeg håber, også vil blive drøftet og fulgt op på i Parlamentet.
For det tredje og sidste vil jeg gerne give udtryk for min glæde over, at der i hr. García-Margallos betænkning ud over en generel analyse af den europæiske økonomi og Lissabon-strategiens rolle og de forskellige instrumenter, der er omhandlet i de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik for de 25 medlemsstaters økonomi, særligt gøres opmærksom på udfordringerne og behovene i euroområdet, hvor de 12 lande, som har en fælles mønt, euroen, har brug for koordineringsmekanismer og særlig opmærksomhed for at få de bedst mulige resultater ud af den økonomiske og monetære union. Vi takker hr. García-Margallo for, at han har påpeget dette i sin betænkning. 
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne på Kommissionens vegne takke ordføreren, fru Kósáné Kovács, for den udmærkede betænkning, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har forelagt. Betænkningen er konstruktiv på to måder, eftersom den udvider vores grundlæggende viden og må forventes at fremskynde Rådets vedtagelse i forhold til tidligere år.
Det blev på Det Europæiske Råds forårsmøde fastslået, at Unionen ville være i stand til at skabe 2 millioner job om året. Men jobskabelsen og nedbringelsen af arbejdsløsheden vil ikke blive gennemført, hvis vi ikke udnytter den nuværende økonomiske vækst til at videreføre de nødvendige reformer. Det Europæiske Råd bekræftede, at de integrerede retningslinjer fortsat er gyldige, og angav samtidig, hvilke områder der ville blive prioriteret højest. Det glæder mig, at det parlamentariske udvalg foreskriver en lignende tilgang, og at der ikke blev vedtaget alt for omfattende ændringer af beskæftigelsespolitikkens grundlæggende principper. Vi er åbne over for ændringer i betragtningerne, men ønsker ligeledes at bevare den oprindelige ordlyd i selve teksten.
Lissabon-strategien blev ændret sidste år under overholdelse af dens grundlæggende principper, der ligger bag beskæftigelsespolitikken og retningslinjerne for den økonomiske politik. Strategien er treårig, fordi man ønsker at skabe en klar og stabil politisk ramme for de organer, der har til opgave at gennemføre den. En undersøgelse, Kommissionen har gennemført af de første nationale reformprogrammer, har vist en række konkrete mangler i medlemsstaternes gennemførelse, som dog ikke underminerer de grundlæggende princippers værdi. Det ville derfor være uhensigtsmæssigt at skabe det indtryk, at vi på nuværende tidspunkt ønsker at ændre de politiske foranstaltningers retning eller indhold. I den tekst, Kommissionen foreslog, lod den forsætligt muligheden for at tilføje specifikke politiske prioriteringer i betragtningerne stå åben. Den kan derfor helt klart følge Parlamentets ønske om at indføje nogle elementer af økonomisk og social karakter i betragtningerne, især når de er i overensstemmelse med konklusionerne fra Det Europæiske Råds seneste forårstopmøde.
Det Europæiske Råd understregede behovet for at øge beskæftigelsen blandt især de unge, kvinder, ældre og personer med sundhedsproblemer, lovlige indvandrere og mindretal. Hvad angik de unge, bekræftedes målet om at få antallet af unge, der forlader skolen tidligt, ned på 10 % og at tilbyde alle unge et job, en læreplads, mere uddannelse eller et andet tiltag, der giver jobkvalifikationer, inden for seks måneder inden udgangen af 2007 og inden for fire måneder inden udgangen af 2010 i overensstemmelse med det fastsatte mål. Hvad angår de ældre arbejdstagere, understregedes behovet for at indføre en integreret strategi baseret på kvalitet i arbejdet og specialuddannelse. Hvad angår lige muligheder for mænd og kvinder, vedtog Det Europæiske Råd på forårsmødet den europæiske ligestillingspagt såvel som Kommissionens forslag om at iværksætte en bred debat med henblik på vedtagelsen af fælles principper vedrørende fleksibilitet og sikkerhed ("flexsecurity") inden udgangen af 2007. Målet med denne drøftelse med medlemsstaterne og arbejdsmarkedets parter er at mindske segmenteringen af arbejdsmarkedet og skabe den rigtige balance mellem fleksibilitet og sikkerhed.
Jeg må også sige, hvor glad jeg er for, at Kommissionens forslag om oprettelse af en globaliseringstilpasningsfond blev positivt modtaget på forårstopmødet. Det afspejler et ønske om at sikre en mere effektiv anvendelse af fællesskabsbevillingerne til den europæiske beskæftigelsesstrategi, hvilket er i overensstemmelse med Europa-Parlamentets ønsker. 

Magda Kósáné Kovács (PSE ),
   Europas borgere kan ikke lide de politiske kodeord, eksperterne bruger. Desværre er Lissabon-processen begyndt også at blive en sådan frase, selv om den repræsenterer vores fælles fremtid. Hvis Unionens medlemsstater bliver konkurrencedygtige, vil vi få flere og bedre job. Hvis flere mennesker får arbejde, vil fattigdommen blive mindre. Det vil også give flere penge til at reformere vores socialsikringsordninger og give os mulighed for at videregive et sundt miljø til vores børnebørn. Jeg skal på det kraftigste understrege, at arbejde, der ikke er ledsaget af og baseret på social sikkerhed, ikke kan give væsentlige økonomiske resultater. Og hvis det er sandt, hvilket det er, så kan vi glæde os over Rådets og Kommissionens beslutning om, at medlemsstaterne skal evaluere implementeringen af direktiverne om beskæftigelse og økonomisk udvikling i integrerede direktiver, idet de skal evaluere de to spørgsmål i relation til hinanden. Vi kan se, at billedet er blevet rigere, især fordi Kommissionen nu har evalueret de 25 medlemsstaters handlingsplaner. Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har noteret sig og accepteret, at Parlamentet i medfør af den interinstitutionelle aftale ikke skal ændre retningslinjerne årligt - hvilket efter min opfattelse også er i medlemsstaternes interesse - og at det kun skal ændre dem, hvis der opstår problemer i forhold til beskæftigelsen i EU. Samtidig fandt vi det vigtigt, at vi i forbindelse med redegørelsen for de politiske mål - i præamblet - lod det parlamentariske dokument omfatte erfaringerne fra den første rapport, der er blevet udarbejdet efter de 10 nye medlemsstaters tiltrædelse af EU. Udvalget besluttede næsten enstemmigt, at Parlamentet burde deltage mere aktivt i kontrollen med retningslinjernes gennemførelse. Vi vil i denne forbindelse kontakte den kompetente kommissionstjenestemand. Jeg har i min betænkning ønsket at supplere Kommissionens redegørelse på tre vigtige principielle områder, og mine kolleger og udvalgsmedlemmer har i væsentlig grad bidraget til at sikre, at de er udformet klart og udførligt. Først og fremmest opfordrer vi indtrængende til en forbedring af mulighederne på arbejdsmarkedet for forskellige ugunstigt stillede befolkningsgrupper. Og det er, som kommissæren anførte det, også en forudsætning for yderligere økonomisk vækst. En stor arbejdskraftreserve kan aktiveres ved for det første at øge kvindernes erhvervsaktivitet, for det andet at bevare den aldrende arbejdsstyrke på arbejdsmarkedet og for det tredje ved at hjælpe de unge med at finde job og komme ind på arbejdsmarkedet. Vi mener dog, at fjernelsen af de hindringer, der holder en del af befolkningen væk fra arbejdsmarkedet i dag, er mindst lige så vigtig. Vi henleder også opmærksomheden på det absurde i, at arbejdstagere fra tredjelande kan være bedre stillet på det europæiske arbejdsmarked end borgere fra de nye medlemsstater. Vi vil få mulighed for at drøfte dette problem i forbindelse med Őry-betænkningen, men jeg vil allerede nu sige, at vi med udgangspunkt i de seneste oplysninger ønsker Nederlandene velkommen i "de seks' klub" som det syvende land fra 2007. Endelig mener vi, at det uden langsigtede finansielle overslag heller ikke vil være muligt at tilvejebringe passende ressourcer til medlemsstaterne til de opgaver, der er anført som grundlæggende mål i de integrerede retningslinjer.
Høflige ord er populære her, men dette er ikke høflighed eller vane: Jeg ønsker at sige hjerteligt tak til mine kolleger - uafhængigt at partitilhørsforhold - og repræsentanterne for de forskellige politiske grupper for deres hjælp og bidrag og særligt til Ana Mato Adrover, der er medordfører for denne betænkning. Der er stadig håb om, at devisen "enhed gennem forskellighed" ikke forbliver en tom frase, men får et reelt indhold. 
José Manuel García-Margallo y Marfil (PPE-DE ),
   Hr. formand, kommissærer, diskussionen om de overordnede økonomiske retningslinjer har ofte givet os hovedpine i de foregående år. 
For at hovedpinen i år skal blive mere udholdelig, vil jeg begrænse mig til tre spørgsmål:[lt] Hvorfor har Parlamentet besluttet at udarbejde en betænkning, selv om Kommissionen har valgt at ratificere de tidligere betænkninger? Hvad kan vi gøre, for at vores betænkninger får ørenlyd? Og for det tredje, hvad ønsker vi, at Kommissionen hører?
For det første, hvorfor skal vi have en betænkning? Fordi vi er kommet med en række anbefalinger i de tidligere betænkninger, som Kommissionen ikke har taget hensyn til. For det andet, fordi der, siden vi drøftede den forrige betænkning, er fremkommet nye faktorer, såsom den europæiske forfatnings relative fiasko, nye finansielle overslag, de første rentestigninger, tre kandidater, der ønsker at træde ind i euroområdet, og Doha-runden, som fortsætter handelsdrøftelserne i Hongkong.
For det andet, fordi der er visse faktorer, som der godt nok er blevet taget hensyn til i andre rapporter, men som er blevet vigtigere i den forløbne tid. Kommissær Almunia har omtalt den aldrende befolkning, og vi burde også tale om følgerne af indvandringen, importen fra Kina, når de kvantitative begrænsninger er ophørt, om den manglende ligevægt i verden, først og fremmest i forbindelse med USA, og endelig energikrisen.
Hvad skal vi gøre for at blive hørt? Denne betænkning er udarbejdet i en konsensusånd, hvilket har tvunget mange af os til at give afkald på mange af vores egne synspunkter, hvilket jeg især gerne vil takke alle repræsentanterne for de andre af Parlamentets grupper for. 
Hvis vi ønsker at blive hørt, vil jeg først gerne påpege, at det er vi ikke blevet tidligere. Betænkningen indledes med en slags oversigt over klagepunkter, en samling af de anbefalinger, vi er kommet med, og som Kommissionen ikke har fulgt.
Vi anmodede om gennemførelse af direktiver, hvilket ikke har fundet sted, reduktion af underskuddene - kommissær Almunia har mindet om, at 12 af de 25 medlemsstater for øjeblikket har budgetunderskud - information om globaliseringen for at forklare befolkningen, hvilke muligheder og udfordringer det indebærer - det ville have sparet os for mange hovedbrud - og vi anmodede også om, at SMV-chartret blev gennemført, hvilket ikke er sket.
For det andet handler betænkningen om det, vi kunne kalde institutionelle spørgsmål, uanset om de er af konstitutionel art eller ej. I denne aktive tænkepause - hvor vi hverken tænker eller er aktive - behandles de spørgsmål, der ikke blev afsluttet på konventet, og som vi ikke har besvaret: Hvad er EU's mål og kompetencer? Hvad er Den Europæiske Centralbanks ansvar, idet vi altid skal respektere dens uafhængighed? Hvad kan der gøres for at styrke stabilitets- og vækstpagten? Hvad er retsgrundlaget for at ændre beskatningen i EU og medlemsstaterne?
Jeg vil gerne bede Kommissionen om at være særlig opmærksom på, at Europa-Parlamentet ikke vil vedtage noget direktiv ved hjælp af Lamfalussy-proceduren, hvis problemet med ikke er blevet løst før 2008, i sidste instans euroområdets internationale repræsentation.
Kommissionens næstformand har henvist til samordning i et enkelt dokument af de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik og af retningslinjerne for beskæftigelsen. Det er korrekt, men de er stadig underlagt forskellige informations- og høringsprocedurer, hvilket vanskeliggør forståelsen heraf. Det er desuden nødvendigt at indarbejde andre dokumenter, så det ikke bliver fragmentarisk.
Med hensyn til institutionel beskatning anmoder vi om, at Kommissionen lytter til det, som De Europæiske Fællesskabers Domstol har sagt: en ensartet definition på beskatningssted, sammenkædet med begrebet unionsborgerskab, princippet om ikke-forskelsbehandling og en europæisk overenskomst om dobbeltbeskatning. Med hensyn til koordineringen glæder jeg mig over hr. Almunias venlige ord om, at det er rigtigt, at vi skal samordne mere, at vi skal komme med en nøjagtig diagnose, en nøjagtig behandling, en analyse af det, der er sket, og en definition på Eurogruppens rolle.
Med hensyn til den makroøkonomiske politik kommer vi ikke ind på rentespørgsmålet, vi fremsætter ikke vores mening. Vi siger blot, at der skal gøres det yderste for, at priserne ikke stiger, og for at bevare lave rentesatser. Vi henviser til den offentlige sektors gældsbyrde med kommissærens egne ord: færre penge til renter og afdrag, hvilket betyder flere penge til de ældre, mere Lissabon. 
Med hensyn til erhvervsklimaet anmoder vi om en alvorlig overvejelse. USA er foran os. EU har 144 virksomheder, der er ledende i verden, over for USA's 206. De små og mellemstore virksomheder fordoblede antallet af beskæftigede i de to første år, hvilket ikke er sket i Europa. Vi beder om positiv forskelsbehandling af de små og mellemstore virksomheder og gør særlig opmærksom på finansiering i form af risikovillig kapital.
På beskatningsområdet anmoder vi, hvis man ønsker at forenkle, om, at man benytter hjemstatsbeskatning for SMV'er og princippet om oprindelsessted i forbindelse med skyldig moms. 
Jeg siger ikke noget om menneskelig kapital. Det har min kollega sagt meget udmærket.
På investeringsområdet er der brug for transeuropæiske net. Det ville tage os 20 år at få dem færdige.
Energi, forskning, udvikling og innovation, mere konkurrence, bedre konkurrenceevne.
Ana Mato Adrover,
   Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil indlede mit indlæg med at fremhæve ordføreren, fru Kósáné Kovács', gode indsats og fremragende samarbejde og lykønske hende med hendes indsats og den forelagte betænkning.
Som bekendt blev beskæftigelsesretningslinjerne, som jeg dengang var ordfører for, vedtaget for knapt et år siden. Nævnte retningslinjer fastsatte de overordnede retningslinjer for beskæftigelsen og prioriteterne for de næste tre år, og de havde til formål at bidrage effektivt til væksten i beskæftigelsen, den økonomiske produktivitet og naturligvis til at styrke samhørigheden og den sociale integration.
Disse retningslinjer, der blev drøftet sammen med retningslinjerne for den økonomiske politik, som min kollega, hr. García-Margallo y Marfil, i år har forelagt på så fremragende vis, er medtaget i og omsat til konkrete mål i de nationale reformplaner, der blev modtaget for knapt seks måneder siden af medlemsstaterne. Såvel på grund af det, som den sunde fornuft tilskriver - de blev vedtaget for snart et år siden, og de skal løbe i tre år - som på grund af det, der er omhandlet i selve retningslinjerne, har vi blot ajourført dem.
Hvori har ajourføringen bestået? I tre store områder.
I forbindelse med det første har vi medtaget de vigtigste spørgsmål, der er blevet fremhævet på de store europæiske topmøder i år. For det første er investering i forskning, udvikling og innovation og udbredelse af informationsteknologien et af de aspekter, der fjerner os mest fra Lissabon-målene. For det andet, reelle og effektive lige muligheder, hvilket vores gruppe altid er gået ind for, og som går ud på at fremme og bevare kvindernes deltagelse på arbejdsmarkedet og naturligvis sikre ligeløn. For det tredje satser vi stærkt på stabil beskæftigelse, og jeg siger dette, fordi en stor del af de arbejdspladser, der bliver skabt, hovedsageligt er usikre job. F.eks. er 52 % af de job, der er blevet skabt i mit land i de sidste to år, midlertidige job, og det er uacceptabelt.
I forbindelse med det andet område har vi gentaget grundlæggende spørgsmål, som ikke er blevet behandlet ordentligt af Kommissionen. I forbindelse med bekæmpelsen af arbejdsulykker ønskede vi en bred aftale på europæisk plan, hvilket vi finder absolut nødvendigt, eftersom der f.eks. i Spanien i 2005 var 990 personer, der mistede livet, og også for at skaffe ofrene for vold i hjemmet et arbejde.
Endelig ønsker vi, at Parlamentet, da vi nu skal ajourføre dem, skal følge op på beskæftigelsesvejledningerne og undersøge, hvordan medlemsstaterne har opfyldt dem.
Udo Bullmann,
   Hr. formand, kommissær Verheugen, kommissær Almunia, kommissær Špidla, mine damer og herrer, vi er alle enige om, at det europæiske indre marked er vores store chance. Det er vores store chance for med ca. 450 millioner mennesker at finde vores egen vej i en globaliseret verden, som skal være kendetegnet ved økonomisk velstand og sunde statsfinanser, men også ved et udbytte, som borgerne får glæde af.
Det, som vi skal drøfte - og disse forhandlinger har afgørende betydning herfor, er, om vi har alle de instrumenter til rådighed, som vi får brug for på denne vej, og om vi anvender de eksisterende instrumenter rigtigt med henblik på at give det indre marked de ideelle rammer og med henblik på også at påvirke processerne i den økonomiske udvikling i en bæredygtig retning.
Jeg har to kommentarer, som ligger ud over dagens forhandlinger og betænkninger: Hvis vi ikke snart lykkes med at få sat EU's finanser på uafhængige og beregnelige fødder, vil vi ikke kunne klare denne opgave. Og hvis vi ikke snart lykkes med at tale om tabuemner og EU's behov for en fælles skattepolitik, vil vi ikke kunne mestre denne opgave.
Jeg siger det, fordi den økonomiske situation, som vi befinder os i, ikke længere retfærdiggør nogen tabuer. Jeg støtter enhver, som giver disse forhandlinger et friskt pust, fordi vi - set i lyset af den økonomiske situation - slet ikke har råd til at ritualisere forhandlingerne og holde friske pust ude af Parlamentet eller væk fra vores forhandlinger. I 2005 havde vi en økonomisk vækst, som lå under væksten i 2004. Vi har stadigvæk en faretruende høj arbejdsløshedsprocent på omkring ni, og langtidsledigheden er igen stigende. Det glæder mig meget, når jeg hører hr. Almunia sige - og han har min fulde opbakning her - at der er tegn på, at den økonomiske udvikling går i den rigtige retning. Men, hr. Almunia, der er ikke nogen garanti for, at dette vil medføre et selvbærende opsving i EU.
Derfor skal vi tale om, hvad der skal stå på dagsordenen. Hvornår vil vi omsider begynde at føre en fælles investeringspolitik? Dette er det presserende spørgsmål, som vi skal stille os selv. Hvornår begynder vi at investere i forskning og udvikling på EU-plan? I de sidste 10 år har vi lige netop klaret at øge investeringerne fra 1,8 % til 1,9 %. Hvornår begynder vi at investere bedre og mere bæredygtigt i uddannelse, og hvor dette er baseret på en koordineret strategi i medlemsstaterne? Hvornår bringer vi det store potentiale flot, som der ligger i energieffektivitet? Heri ligger nøglen til den næste teknologiske revolution, så lad os komme i gang med arbejdet!
Hvor er medlemsstaternes investeringer, og hvor føres den europæiske diskussion herom? Hvis vi kigger på transportsektoren, må vi en gang imellem spørge os selv, om vi rent faktisk skal skrive hr. Delors' hvidbog om. Under alle omstændigheder er der mange gennemførelsestab på dette område, som ville kunne bringe os fremad, hvis vi vedkendte os ansvaret herfor og investerede mere.
Børnepasning er et af de helt centrale emner. Hvis vi investerer mere i børnepasning, får vi højere fødselsrater og flere mennesker - især kvinder - i arbejdslivet, hvilket i øvrigt også fremgår af vores statistiker. Vi støtter alle, der vil føre an i den forbindelse.
Lad os nu en gang for alle få skabt et fornuftigt institutionelt grundlag for samarbejdet med Parlamentet, for så behøver vi - jeg takker hr. García-Margallo for at have påpeget dette - ikke kun bruge vores tid på at udarbejde initiativbetænkninger, men vil kunne arbejde på et andet og mere stabilt fundament her i Parlamentet. 
Margarita Starkevičiūtė,
   For nogen tid siden fastslog forskerne, at der ikke findes nogen mirakelkur, der kan skabe job, løse alle beskæftigelsesproblemer og fremme konkurrenceevnen, men at der snarere findes en mængde faktorer, og at vi ganske enkelt bør søge den rette kombination heraf. Problemet er, at denne kombination er forskellig fra et land til et andet og bør opstilles under hensyntagen til de enkelte nationale økonomiers særegenhed. I betragtning af de vanskeligheder, Den Internationale Valutafond har haft med at skabe en enkelt universel model, er det tvivlsomt, om vi bør forsøge at skabe en økonomisk strategisk model på europæisk plan. Jeg mener, at vi bør understrege tre grundlæggende forhold. For det første bør vi bakke op om hr. García-Margallos forslag om en konsolidering af alle dokumenter vedrørende den økonomiske politik. Der er for mange, og de overlapper hinanden. For det andet bør vi opstille retningslinjerne for en mekanisme for gensidig påvirkning mellem de økonomiske strategier på nationalt og europæisk plan. Og for det tredje kan dette realiseres gennem fastlæggelsen af klare og konkrete prioriteringer, der supplerer hinanden. 
Elisabeth Schroedter,
   Hr. formand, kommissærer, mine damer og herrer, hr. Verheugen sagde, at de beskæftigelsespolitiske retningslinjer er en af hjørnestenene i Lissabon-strategien, og det har han ret i. De beskæftigelsespolitiske retningslinjer udgør ikke kun formelt grundlaget for de nationale beskæftigelsesplaner, men har også indflydelse på udformningen og udviklingen af det nationale arbejdsmarked. Her er det således ikke ligegyldigt, at Rådet ganske enkelt tager den fjerde søjle i den europæiske beskæftigelsespolitik, fremme af lige muligheder for kvinder på arbejdsmarkedet, til sig. Kvinder er i langt højere grad ramt af arbejdsløshed end mænd. Det er stadigvæk dem, der har de fleste deltidsjobs. De tjener fortsat 15 % mindre end mænd for et sammenligneligt arbejde, og de har dårligere karrieremuligheder. De har stadigvæk væsentligt sværere ved at komme ind på arbejdsmarkedet igen, og det gælder især dér, hvor der ikke er nogen almindelig udbredt, fri tilgængelig børnepasning hele dagen.
Det er stadig nødvendigt at supplere integration af ligestillingsaspektet med proaktive foranstaltninger til fremme af kvinders interesser. For så vidt er jeg virkelig fru Kósáné Kovács taknemmelig for, at vi i det mindste kunne finde et fælles kompromis i betragtningerne med henblik på at inkorporere målbare indikatorer for fremme af lige muligheder i retningslinjerne.
Jeg vil også gerne henlede opmærksomheden på et andet ændringsforslag. Vi ønsker at slette retningslinje nr. 22. Vi mener, at fastlæggelse af lønomkostningerne ene og alene er en sag for arbejdsmarkedets parter og ikke må være en bestanddel af politiske beslutninger. Jeg er foruroliget over at måtte konstatere, at der tilsyneladende eksisterer en stiltiende aftale mellem de to store grupper i Parlamentet om, at regeringsbeslutninger i form af nationale beskæftigelsesplaner fremover skal sikre, at den generelle lønudvikling bliver bragt i overensstemmelse med produktivitetsstigningen i konjunkturcyklussen. Jeg troede faktisk, at vi endelig var sluppet af med planøkonomien i Europa, som jeg kender fra DDR-tiden, indtil jeg blev klar over, at retningslinjerne danner udgangspunkt for støtten fra Den Europæiske Socialfond. Det ville være ulogisk, hvis ESF skulle fastsætte lønninger, og dette bør derfor overlades til arbejdsmarkedets parter. 
Ilda Figueiredo,
   De integrerede retningslinjer for vækst og beskæftigelse udgør de væsentligste hindringer for en effektiv beskæftigelsespolitik, der prioriterer skabelse af kvalitetsjob, beskæftigelse med rettigheder, social og regional samhørighed samt velfærd.
Det er, fordi man prioriterer at sikre økonomisk stabilitet, udvide og uddybe det indre marked, åbne markeder og fremme konkurrence og skabe et gunstigere erhvervsklima, alt sammen himmelsk musik for de økonomiske og finansielle koncerner og for den internationale handels herrer, der nyder godt af udbytningen af billig arbejdskraft i tredjelande, og som foretrækker at satse på de enorme gevinster, der ligger i at udflytte produktionen, frem for at opretholde og udvikle beskæftigelse med rettigheder i EU's medlemsstater.
Hertil skal føjes, at de egentlige beskæftigelsespolitiske retningslinjer er for vage og ikke omfatter centrale områder, navnlig det nødvendige i at øge kvinders deltagelse på arbejdsmarkedet og sikre dem beskæftigelse af høj kvalitet og med rettigheder og bekæmpe den forskelsbehandling i aflønning og karrieremuligheder, som kvinder stadig udsættes for, og som fører til de usikre og dårligt betalte job, som vi ser i dag.
Ligeledes skal der gøres en indsats for at stimulere regionale økonomier, mikrovirksomheder og de små og mellemstore virksomheder og for at skabe arbejdspladser i regioner med høj arbejdsløshed.
Det er også afgørende at støtte familierne både med at omlægge og reducere arbejdstiden, uden tab af rettigheder, og ved at investere i offentlige tjenester til støtte for familien, hvilket ligeledes vil skabe flere arbejdspladser, der er afpasset efter lokale og regionale behov. Der må derfor snarest muligt foretages større offentlige investeringer i sundhed, boliger og sikring af adgang til gratis undervisning og uddannelse af høj kvalitet. Vi stiller derfor et forslag om at knytte disse retningslinjer til de fremsatte forslag, fordi vi finder det meget vigtigt, at de bliver en del af de beskæftigelsespolitiske retningslinjer. 
Eoin Ryan,
   Hr. formand, de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker er afgørende for tilvejebringelsen af en sammenhængende ramme, der kan give medlemsstaterne et fingerpeg om, hvordan de kan nå Lissabon-målene. Udfordringen for Irland og Europa vil være at gennemføre de aftalte retningslinjer gennem de nationale reformprogrammer. Det er af største betydning, at Europa opnår økonomisk stabilitet. 
Jeg forkaster imidlertid alle afsnit i denne betænkning, hvor der opfordres til at støtte Kommissionens fælles konsoliderede selskabsskattegrundlag. Fastsættelsen af et fælles grundlag er dybest set forbundet med en harmoniseret sats. Medlemsstaterne må være realistiske og erkende, at indførelsen af et fælles skattegrundlag ganske enkelt er det første skridt på vejen til skatteharmonisering.
Hverken Irland eller nogen anden medlemsstat har ret til at få indflydelse på en anden medlemsstats fastsættelse af skattesatsen. Europas forening bringes ikke i fare af forskellige skattepolitikker, tværtimod svækkes EU's konkurrenceevne af de forkerte skattepolitikker. Konkurrence kan faktisk have en harmoniserende virkning. Jeg mener, at skattekonkurrence harmoniserer mulighederne i EU, og den giver små lande i Unionens udkant mulighed vjohnson@example.org.
Endelig støtter jeg i det store og hele statsstøttens positive indvirkning på, at Lissabon-målene kan nås. Jeg vil imidlertid understrege, at statsstøtteregler ikke bør anvendes til at forhindre Irland eller nogen anden medlemsstat i at konkurrere med tredjelande om store udenlandske direkte investeringer. Europa må have fleksibilitet for at kunne gøre fremskridt og klare globaliseringens udfordringer. Europa er nødt til at reformere sine økonomier, og det bør alle landene gøre.
Derek Roland Clark,
   Hr. formand, betænkningen om beskæftigelsespolitik er overlæsset med vigtige fraser, hvor tonen slås an på et meget tidligt tidspunkt: lovgivning, EF-overvågning og håndhævelse. Så har vi den særlige betydning af yngre og ældre arbejdstagere, så et EU uden hindringer - fjerne dem, står der - med klare og målelige prioriteter, revidere retningslinjerne hvert tredje år, men Parlamentet må være mere aktivt ind imellem, undersøge medlemsstaternes nationale reformprogrammer. Lad os da gøre det. Franskmændene valgte en 35-timers arbejdsuge, ikke en 48-timers uge. Men da arbejdstidsdirektivet blev konkretiseret sidste år, protesterede mange af deres arbejdstagere imod EU's indblanding.
Havnearbejdere protesterede tidligere i år imod yderligere indblanding fra EU's side. Franske byer er nu under belejring på grund af nye ungdomsbeskæftigelsespolitikker. Hvem vil fortælle hr. Chirac eller hr. de Villepin, at de tager fejl, at de ikke følger retningslinjerne? Det vil De naturligvis ikke. Franskmændene vil regere sig selv, og det burde vi alle sammen gøre som modne demokratier. Men det mest ildevarslende i denne betænkning er retningslinje 19: løbende gennemgang af incitamenter og demotiverende faktorer som følge af skatte- og understøttelsesordningerne. En af mine kolleger har allerede talt om en fælles skattepolitik i formiddag. Er dette begyndelsen på EU's harmonisering af skattepolitikkerne over hele Unionen - noget, som de sagde, aldrig ville ske? Mine damer og herrer, Deres skattesystemer er i fare. Nu er De advaret!
Jana Bobošíková (NI ).
   - Den betænkning, vi drøfter i dag, giver os endelig et klar billede af den europæiske økonomis sørgelige forfatning og angiver de reelle årsager hertil, nemlig dårlig regulering, mangelfulde strukturelle og sociale reformer og manglende fleksibilitet inden for økonomien. Vi har desuden ikke tilstrækkelig iværksætterånd, et svagt arbejdsmarked, lav produktivitetsstigning, manglende investeringer, manglende nyskabelse og dårlige uddannelsessystemer. Her efterlyser vi fremme af iværksætterånden, nedskæring af omkostningerne til arbejdskraft og bedre undervisning i matematik og naturvidenskabelige fag. Beskrivelsen er meget kort, men også meget hyklerisk. Parlamentet kunne tage konkrete skridt med henblik på øget produktivitet, fleksibilitet og initiativ og reelt - og ikke blot formelt - liberalisere markedet for tjenesteydelser i stedet for fejt at føje demonstranterne i de omkringliggende kvarterer. Jeg er bange for, at den betænkning, vi behandler her i dag, ikke vil få nogen effekt, så længe de nationale regeringer opfører sig lige så populistisk som Parlamentet og ikke ser de ubehagelige sandheder i øjnene og træffer de påkrævede, men vanskelige foranstaltninger. 
José Albino Silva Peneda (PPE-DE ).
   - Hr. formand, i en tid, hvor globaliseringen har afgørende betydning for mange aspekter af de økonomiske og sociale systemer i vores lande, må vi indse, at enhver hindring for den fri bevægelighed for mennesker, varer, kapital og tjenesteydelser er en alvorlig hindring for konkurrenceevne, vækst og jobskabelse. Det er en ren illusion at tro, at man ved at begrænse den fri bevægelighed inden for EU kan beskytte et bestemt lands interesser. En sådan holdning kan være beroligende for nogle på kort sigt, men det bliver aldrig løsningen på de udfordringer, som EU står over for.
I en tid, hvor verden bliver mere og mere globaliseret, skal Europa først og fremmest satse på større liberalisering af markederne. Vi ved, at Europas demografiske situation sammen med globaliseringen gør det nødvendigt for mange af EU's medlemsstater at gennemføre en række reformer af de sociale og økonomiske modeller. Jo højere den europæiske økonomiske vækst er, desto lettere bliver det at gennemføre disse reformer, men det er en helt afgørende forudsætning for en sådan vækst, at det indre marked bringes til at fungere fuldt ud. Så længe Europa blot vokser med 1, 2 eller endog 3 %, bliver det meget vanskeligt at gennemføre disse reformer, der er så nødvendige for fred og social stabilitet i EU.
Jeg lægger derfor stor vægt på, at gennemførelsen af det indre marked ikke blot omfatter den uomgængelige økonomiske komponent, men også en meget vigtig og afgørende socialpolitisk bestanddel. Det er endnu en grund til, at jeg støtter de bestræbelser, som Kommissionen har udfoldet på dette felt.
Jeg vil gerne slutte af med en bemærkning om arbejdskraftens fri bevægelighed. Ved at lægge bestemte hindringer i vejen for arbejdskraftens fri bevægelighed er visse medlemsstater havnet i den absurde situation, at de gør det lettere for borgere fra tredjelande at få adgang til beskæftigelse end for borgere fra EU's nye medlemsstater. 
Jan Andersson (PSE ).
   - Hr. formand, jeg ønsker indledningsvis at takke ordføreren, fru Kósáné Kovács for et meget konstruktivt arbejde. Vi her i Parlamentet har selvfølgelig tilsluttet os forslaget om at gøre retningslinjerne til en lang treårig cyklus og om deres integrering. Når passende langsigtede, integrerede retningslinjer er på plads, er det utroligt vigtigt for os at behandle de nationale reformprogrammer. Det er vigtigt, at Kommissionen gør det, men det er også vigtigt, at Parlamentet inddrages i behandlingen og opfølgningen af de nationale reformprogrammer.
Kommissær Almunia sagde, at de økonomiske udsigter er bedre nu. Det er korrekt, men beskæftigelsessituationen i Europa er langtfra opmuntrende. Det er fuldt ud muligt, at den kan forbedres, men tillad mig at drøfte tre områder, der er yderst foruroligende.
For det første er der ungdomsarbejdsløshedsproblemet. Det er yderst foruroligende, for hvis de unge forlader uddannelsessystemet til øjeblikkelig arbejdsløshed - oven i købet langvarig - er det utroligt vanskeligt at få dem tilbage på arbejdsmarkedet efterfølgende. Jeg tror ikke på den franske model eller, som flere andre partier udtrykkeligt har tilkendegivet det, at man kan forbedre beskæftigelsen ved at forringe en eller anden bestemt gruppes sikkerhed. Beskæftigelsen fremmes gennem en aktiv og fremsynet industripolitik og arbejdsmarkedspolitik.
Hvad angår den ældre del af arbejdsstyrken, står vi over for det dilemma, at mange mennesker forlader EU's arbejdsmarked for tidligt i dag. De ældre arbejdstagere bør i højere grad have mulighed for at udvikle deres kvalifikationer, men vi bør også forbedre sundheden og sikkerheden på arbejdspladserne.
Til sidst endelig ligestillingen mellem kønnene, som bør gøre sig gældende på alle områder. Jeg glæder mig over ligestillingspagten, som nu er eller med tiden vil blive en del af Lissabon-processen. Der er særligt vigtigt, at børnepasning og andre områder udvikles, således at mænd og kvinder får samme muligheder for at arbejde og have et velfungerende familieliv. Det er de aspekter, jeg ønsker, De skal indføje. 
Wolf Klinz (ALDE ).
   - Hr. formand, EU's hovedproblem er den høje arbejdsløshed. Hvis vi skal have 20 millioner arbejdsløse tilbage på arbejdsmarkedet, har vi behov for et politikskifte i praksis og ikke kun på papiret. Retningslinjerne udgør hovedinstrumentet for en effektiv og nødvendig koordinering af medlemsstaternes økonomiske politik. Hidtil har de konkrete fremskridt desværre vist sig at være utilfredsstillende.
Den Liberale Gruppe opfordrer derfor til, at der gøres fornyede bestræbelser i den retning. Af medlemsstaterne forventer vi en mere solid budgetpolitik, ægte strukturreformer på arbejdsmarkedet og på sundheds- og pensionsområdet og betydeligt flere investeringer i uddannelse og forskning. På europæisk plan plæderer vi for skabelsen af et fælles konsolideret skatteberegningsgrundlag for virksomhedsbeskatningen, forbedring af momsskattesystemerne, vedtagelsen af det fjortende virksomhedsdirektiv, som vil gøre det lettere for virksomhederne at vinde internationalt fodfæste, yderligere reduktion af EU-støtten, indførelsen af et fællesskabspatent og den konsekvente åbning af markederne. Når vi først således har lavet vores hjemmearbejde, kan vi ræsonnere over det, som hr. Bullmann foreslog, nemlig indførelsen af direkte EU-skatter. Kun med et virkeligt politikskifte har Europa mulighed for at tage udfordringerne op på effektiv vis. 
Jiří Maštálka (GUE/NGL ).
   - Mine damer og herrer, jeg vil gerne indlede med oprigtigt at takke fru Kósáné Kovács for hendes betænkning. Ordføreren har behandlet en række grundlæggende spørgsmål vedrørende arbejdsløshed, som i dag - i en periode med ekstrem fiksering på vækst - ofte overses, herunder spørgsmålet om lige muligheder for mænd og kvinder, adgang til beskæftigelse for unge og ældre, sundhed og sikkerhed på arbejdspladsen og fri bevægelighed for arbejdstagere overalt i Unionen. Erfaringerne fra Den Tjekkiske Republik og samtaler med kolleger såvel som den aktuelle situation i Frankrig viser, at det største problem ofte er at finde det første job efter afgangseksamen.
Selv om Kommissionen har søgt at finde en løsning, har dens henstillinger og instrumenter hidtil haft meget begrænset effekt, hvilket til dels skyldes medlemsstaternes mangelfulde gennemførelse, som ordføreren har påpeget det. Det er netop dette område, vi bør fokusere på, såvel som aldersdiskriminationen på arbejdsmarkedet. Lige muligheder for mænd og kvinder på arbejdsmarkedet er uden tvivl et vigtigt emne. Vi ved fra statistikkerne, at selv om kvinderne udgør en stigende del af samfundet, afspejles denne tendens ikke i deres andel af beskæftigelsen. Endnu mere slående er andelen af kvinder i ledende stillinger. Vi bør opfordre samtlige medlemsstater til at håndhæve antidiskriminationslovene omhyggeligt og øjeblikkeligt, så dette mønster kan ændres. 
Guntars Krasts (UEN ).
   - Tak, hr. formand. Jeg vil først og fremmest takke ordføreren for i betænkningen at have henvist til begrænsningerne af den frie bevægelighed for arbejdskraft inden for EU's indre marked.
Desværre har man på det indre marked opfattet den seneste EU-udvidelse som en trussel snarere end som en ny mulighed. Den sagnomspundne polske blikkenslager, som i virkelighedens verden ville være velkommen, men er vanskelig at finde, er et klart eksempel på den frygt, der nu efter udvidelsen præger EU's interne marked. Vi kan konstatere en negativ holdning til alle fire friheder og ikke kun den frie bevægelighed for arbejdskraft.
Det er derfor en skam, at betænkningen ikke indeholder en vurdering af direktivforslaget om tjenesteydelser i den udvandede form, Parlamentet har vedtaget, og som i den udformning, Kommissionen forelagde, var tænkt som et middel til at stimulere EU's arbejdsmarked i de kommende år.
På samme måde indeholder betænkningen ingen vurdering af, hvilke negative indvirkninger på beskæftigelsen begrænsningerne af den frie bevægelighed for kapital vil få. Der er bl.a. tale om de restriktioner, Parlamentet vedtog under mødeperioden sidste måned i Strasbourg. Jeg hentyder til betænkningen om omstrukturering og beskæftigelse og især betænkningen om virksomhedsflytning og regionaludvikling. Det ledende motiv i begge betænkninger er restriktioner for fri virksomhedsflytning inden for EU indre marked.
Det vrimler med uudnyttede muligheder for at skabe fornyet dynamik på EU's arbejdsmarked. Udviklingen og styrkelsen af EU's indre marked er det mest effektive redskab til at forberede medlemsstaternes arbejdsmarked på den skærpede globale konkurrence. Vi bør derfor betragte vores grundlæggende tilgang til medlemsstaternes beskæftigelsespolitik som nært forbundet med målet om at udvikle EU's indre markeds potentiel. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - I 2003 udarbejdede hr. García-Margallo y Marfil sin foregående betænkning om de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. Her tre år senere er det tydeligt, når man ser, hvilken rolle miljøet spiller i den økonomiske politik, at samarbejdet i form af den åbne koordinationsmetode ikke er tilstrækkeligt effektivt.
På topmødet i Stockholm vedtog man, at man ville tilstræbe, at miljøpolitikken og den sociale politik blev indføjet i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. Det er hensigten hermed at skabe en bæredygtig og social markedsøkonomi i EU. Efter min opfattelse er der ikke tilstrækkeligt fokus på den økonomiske politiks miljøaspekter. Jeg opfordrer derfor til, at der i retningslinjerne for de økonomiske politikker, ud over henvisninger til miljøets betydning, også indføjes klare og konkrete miljømålsætninger. Jeg tænker i den forbindelse på indføjelse af målsætninger vedrørende energiforbrug og reduktion af CO2-udledningen. Økonomisk vækst bør gå hånd i hånd med ansvarlig anvendelse af de naturgivne ressourcer. Jeg vil derfor støtte de ændringsforslag, der er stillet af hr. Lipietz. 
Hans-Peter Martin (NI ).
   - Hr. formand, det skal helt sikkert være en opgave for dem, der både er parlamentsmedlemmer og forslagsstillere - som jeg selv - at bruge kritik på en avantgardistisk og konstruktiv måde til at vække den sovende kæmpe, som dermed er vågen til at gennemføre tingene i praksis. Jeg kan se - hr. Karas - at De skal tale efter mig, og bolden må siges at ligge lige til højrebenet. Det, der sker nu, er, at EU's mainstreamere gnider sig i øjnene og siger: Ja, vi har virkelig et problem med det. Men prøv en gang at tænke et skridt videre. Prognos-undersøgelsen er en imponerende demonstration af den kendsgerning, at vi selvfølgelig ikke vil opnå fuld beskæftigelse i de kommende årtier. Tværtimod vil vi styre hen imod det, som en journalist fra New York Times kalder for ", hvilket oversat til europæisk bliver til "brug og smid væk-europæeren". Vi skal imidlertid finde løsninger her. Vi har et kæmpeproblem i forbindelse med tjenesteydelser, som vi mister, og som hidtil har kunnet erstatte de job, som ikke længere findes i industrien. Vi skal komme videre her, og vi har brug for tiltag, som rækker ud over dagen i dag. Et kernepunkt, et udgangspunkt, hvor man kan begynde, er reallokeringen af de mange millioner og milliarder, som stadig er skjult i EU-budgettet, og som kastes bort på meningsløse ting. Jeg tænker eksempelvis på, at det i Frankrig er risproduktionen, som modtager den største støtte. Der er også en mulighed for - i mangel på afsluttede finansielle overslag - at lave flere forbedringer her og allerede nu opnå det, som De ellers først vil gøre om fem eller 10 år, hvor det så igen næsten vil være for sent. 
Othmar Karas (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kommissær Almunia, kommissær Špidla, mine damer og herrer, hvorfor har vi brug for retningslinjer i den økonomiske politik? Det har vi, fordi vi ikke har nogen fælles økonomisk politik. Årsagen til, at vi ikke har nogen fælles økonomisk politik, er, at instrumenterne for en aktiv økonomisk politik falder ind under medlemsstaternes kompetenceområde - forskningspolitik, skattepolitik og uddannelsespolitik for blot at nævne tre områder.
Siden vores seneste betænkning er der mange ting, som er spidset mere til i forbindelse med rammebetingelserne. Det bliver mere og mere tydeligt, at vækstpotentialet i EU ikke bliver udnyttet fuldt ud, at vi ikke er tilstrækkeligt forberedt på den demografiske udvikling, og at vi endnu ikke har udnyttet globaliseringens muligheder fuldt ud for vores kontinent. Energikrisen og den høje arbejdsløshed viser, at vi på den ene side har hjemmelavede og på den anden side strukturpolitiske og globale problemer, som vi skal give os i kast med på en proaktiv måde.
I alle spørgsmål, som vedrører det indre marked, ønsker vi Parlamentets medbestemmelse, fordi vi i alle disse spørgsmål har brug for mere Europa i samarbejdet med medlemsstaterne, end det er tilfældet i øjeblikket. Med denne betænkning i hånden kræver vi derfor også gennemførelsen af alle indremarkedsdirektiver. Den forskellige gennemførelse skaber konkurrenceforvridning og koster vækst og arbejdspladser.
Vi kræver budgetkonsoliderende foranstaltninger for de medlemsstater, der har usædvanligt store underskud, for hvis vi ikke sanerer social- og pensionssystemerne, kan vi ikke deltage i den globale konkurrence. Jeg vil også gerne opfordre til en fuldstændig gennemførelse af det europæiske charter om små og mellemstore virksomheder. 
Pervenche Berès (PSE ).
   - Hr. formand, kære kommissærer, kære kolleger, dette møde er meget vigtigt, for forhandlingen om retningslinjerne giver mulighed for at gennemføre Lissabon-strategien. Det er også et møde, hvor en fremtidig koordinering af medlemslandenes økonomiske politikker kan finde sted.
Europa-Parlamentet har støttet integreringen af retningslinjerne for beskæftigelsespolitikkerne i de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker. Jeg mener, at det ud fra et synspunkt om intellektuel konsekvens var rigtigt, på betingelse af at indholdet ikke tabes, og særlig på betingelse af at Europa-Parlamentets beføjelser også harmoniseres. Jeg støtter ordførerens forslag i den henseende.
I selve de overordnede retningslinjer for den økonomiske politik finder vi et paradoks, for selv om Den Europæiske Centralbank meget hurtigt efter hinanden har forhøjet renterne med et point, selv om stigningen i oliepriserne i vid udstrækning har skadet betingelserne for økonomisk genrejsning i EU, og selv om betingelserne for fornyet intern efterspørgsel i vid udstrækning er undervurderet af forskellige parter på EU-plan, ændrer disse overordnede retningslinjer sig ikke.
Vi mener, at vi i lyset af dette fremover bør gøre mere sammen i det mindste på ét punkt. Jeg tænker på investeringsstrategien. Min gruppe har stillet et ændringsforslag i den forbindelse, og jeg håber, at det bliver vedtaget i Europa-Parlamentet. Det drejer sig om at insistere på, at det for reelt at kunne gennemføre Lissabon-strategien på EU-plan er nødvendigt at udvikle de investeringsplaner, som vi har brug for med henblik på at støtte de politikker, som kan gøre det muligt for os at møde de udfordringer, som vi vil stå over for med hensyn til kundskaber, uddannelse og beskæftigelse.
Som afslutning vil jeg insistere på det skattemæssige spørgsmål, som danner grundlaget for hele det økonomiske apparat. Jeg håber, at hele Kommissionen, men også Rådet vil slutte op om det og støtte kommissær Kovács' bestræbelser på dette område.
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   - Forandringerne i verdensøkonomien, globaliseringsprocessen og følgerne heraf for de økonomiske blokkes og offentlige virksomheders konkurrenceevne er nye udfordringer for EU, hvis konkurrenceevne i stadig stigende grand forringes, og som ikke er parat til globaliseringens udfordringer. EU taber konkurrencekrigen med USA, Kina og Indien. EU bør forberede sig på globaliseringens udfordringer ved at reformere sig indefra. Vi vedtog ikke forfatningen, de finansielle overslag befinder sig i en blindgyde, og der afsættes færre midler til de transeuropæiske net. Uden en fælles energipolitik vil energiforsyningen, som er grundlaget for en konkurrencedygtig økonomi, være truet, såvel som sikkerheden. Med anerkendelsen af nye ansøgere, Slovenien og Litauen, vil udvidelsen af euroområdet være en af de handlinger og beslutninger, som kan fremme væksten. Jeg vil nævne to faktorer, der er vigtige for forbedringen af EU's konkurrenceevne, nemlig investering i information og nyskabelser og fremskyndelse af en fælles energipolitik. Disse faktorer er indbyrdes forbundet, idet nyskabelser gør det muligt at finde nye ledere, mens nyskabelser inden for energisektoren, som er afgørende for konkurrenceevnen, gør det muligt at skabe nye energikilder og udnytte de eksisterende mere rationelt. Eftersom forhandlingerne om de finansielle overslag for perioden 2007-2013 stadig ikke er afsluttet, bør vi tage finansieringen af vores prioriterede mål op til fornyet overvejelse og øge bevillingerne til videnskab, forskning og transeuropæiske net. Hvad angår EU's økonomis konkurrenceevne, skal jeg henvise til, at et af EU's mest vellykkede projekter er indførelsen af den fælles valuta, euroen, i 12 medlemsstater. Med den forestående udvidelse af euroområdet kan vi også konstatere visse mangler, idet stabilitets- og vækstpagtens krav ikke opfyldes, der er betydelige offentlige underskud, og næsten alle euroområdets medlemmer på et eller andet tidspunkt har forbrudt sig mod prisstabilitetskravene. De fem års erfaringer viser, at der er behov for at forbedre selve Maastricht-kriterierne. Men grundlæggende var og er euroområdet et politisk projekt, som har vist sit værd og bør gå videre til en ny udvidelsesfase. 
Konrad Szymański (UEN ).
   - Hr. formand, hvis jeg skulle angive et nøgleord i forhold til den europæiske beskæftigelsespolitik, ville det være fleksibilitet.
En beskæftigelseslovgivning af denne art, der er fleksibel, hvad angår både arbejdssted og arbejdstid, tilskynder kvinder til at være aktive på arbejdsmarkedet. For kvinder er moderskabet en enorm udfordring i forhold til deres erhvervsarbejde. Fleksibilitet gør det også muligt for de yngste og ældste at slutte sig til arbejdsstyrken og opnå beskæftigelse, hvilket er et stort problem i dag. Ikke alle i Europa går ind for en sådan fleksibilitet, hvilket klart fremgår af de aktuelle demonstrationer i Paris. Det eneste, vi derfor kan gøre på europæisk plan, er at mindske harmoniseringen på dette område, så vi i det mindste kan opnå fleksibilitet i nogle lande og områder inden for EU.
Hvis vi skal angive et nøgleord for den økonomiske politik, må det nødvendigvis være konkurrence sammen med beskatningskonkurrence. Konkurrence er ikke, som det anføres i betænkningen, skadelig for finansieringen af de offentlige behov. Tværtimod, eftersom man har konstateret stigende indtægter på de nationale budgetter i de lande, der i de senere år har foretaget en radikal omlægning af deres skattesystemer og bl.a. har mindsket selskabsskatten. Skattekonkurrence i lande såsom Irland og Slovakiet bidrager også til at forbedre Europas konkurrenceevne generelt og således forbedre vores konkurrenceevne globalt.
Følgelig udgør skattekonkurrencen ikke nogen trussel for Europa, men derimod en fantastisk mulighed. Jeg er dog bange for, at det er, om ikke den eneste, så en af de få reelle muligheder, vi har. 
Georgios Karatzaferis (IND/DEM ).
   - Hr. formand, vi mangler 40 millioner arbejdspladser i Europa. Alene i Grækenland mangler vi 1 million. Kan vi love dem det? Det kan vi ikke. Europa kan ikke skaffe disse arbejdspladser. 10 % af den erhvervsaktive befolkning vil leve under fattigdomsgrænsen, leve af arbejdsløshedsunderstøttelse. Vi har ikke vores egen energi. Vi har gas fra Rusland og olie fra Mellemøsten, energi, som hele tiden bliver dyrere på grund af den kraftige efterspørgsel fra Kina og Indien. Vi har en meget stærk valuta, som umuliggør eksport. Se blot, hvad den lave dollarkurs giver Amerika af eksport. Med de meget stramme Maastricht-indikatorer trives indikatorerne, mens menneskene har det hårdt. Sådan er virkeligheden.
Kinesiske varer oversvømmer markedet og vil gøre det mere og mere. Det er ikke engang muligt at finde en dukke, der er fremstillet på en europæisk fabrik. De europæiske fabrikker er også kinesiske. Europæiske fabrikker flytter til tredjelande, og det samme gør lønningerne. Landmændene har det hårdt. I Grækenland er bomuld og tobak sikkert anbragt i lagre. Vi er nødt til at gøre noget ved fordelingen, ellers kan den europæiske borger ikke overleve. 
Sergej Kozlík (NI ).
   - Jeg vil gerne komme lidt nærmere ind på flere af de idéer, der behandles i beslutningen om energisektoren og sætte dem i relation til den økonomiske politiks mere generelle målsætninger for 2006.
Disse idéer går lige til spørgsmålets kerne uden at henfalde til uproduktive klagesange over den lave økonomiske vækst i Europa. Miraklernes tid er forbi, og jeg er derfor enig i, at det er nødvendigt at foretage en gennemgribende analyse af det forgangne årtis strukturreformpolitikker. Det må antages at belyse årsagerne til de vedvarende lave vækstrater og den utilfredsstillede produktivitet. Et andet vigtigt element er kravet om en såkaldt intelligent vækststrategi. Denne strategi skal konsolidere de forskellige tilgange til EU's økonomiske politik i en konsekvent strategi.
Målet er at styrke EU's potentiale i forhold til en ny generation af produkter og produktionsmetoder ved at fremme informations- og kommunikationsteknologierne. Jeg støtter også kravet om, at medlemsstaterne skal fremme de private investeringer. At få ledt offentlige og private kapitaludgifter over på investeringer, der generelt forbedrer de økonomiske resultater og produktiviteten, vil også være vigtigt. Men det vil blive nødvendigt også at forfølge og anvende denne fremgangsmåde i forbindelse med tildelingen af EU-midler, eftersom det, som man siger, ofte er de steder, der ligger nærmest hjemmet, der har mest brug for opmærksomhed. 
Ján Hudacký (PPE-DE ).
   - Jeg vil først og fremmest gerne takke ordføreren, hr. García-Margallo, for en afbalanceret betænkning, der er meget konkret i sin tilgang. Som det anføres flere gange i betænkningen, er et af de alvorlige problemer, EU står over for i dag, det faktum, at de fleste medlemsstater undervurderer behovet for gennemgribende reformer. Paradoksalt nok har medlemsstaterne forsøgt at løse problemet med tab af konkurrenceevne, som er en naturlig følge af afvisningen af sådanne reformer, ved at gennemføre nye markedsbeskyttende foranstaltninger, som kun gør problemerne værre. Vi må endnu en gang erkende, at det indre marked ikke fungerer fuldt ud og ikke muliggør fri bevægelighed for arbejdskraft eller fri udveksling af tjenesteydelser. Følgerne af denne tilgang er udpræget negative. Virksomheder har flyttet deres aktiviteter til områder med lavere lønudgifter eller udliciteret dem, hvilket også har ført til nedlæggelse af arbejdspladser.
Makroøkonomisk set er et af de væsentligste resultater af en sådan politik at mindske væksten og som følge af de offentlige finansers uændrede struktur at forværre det almindelige budgetunderskud, der ofte overstiger de grænser, der er fastsat i stabilitets- og vækstpagten. I betragtning af de begrænsede investeringer i forskning og teknologisk udvikling og nyskabelse samt de fleste medlemsstaters store afhængighed på energiområdet kan vi næppe forvente en mærkbar stigning i den europæiske økonomis konkurrenceevne i forhold til store internationale aktører som USA og Kina. Vi bør reagere hurtigt på disse udfordringer ved at skabe et velfungerende indre marked uden forskelsbehandling og unødig regulering.
Harmoniseringen af den europæiske lovgivning bør begunstige og ikke hindre konkurrencen. Bestræbelserne på at harmonisere selskabsbeskatningen er et uheldigt eksempel på sådanne hindringer. For at øge medlemsstaternes interne konkurrenceevne og således hele EU's konkurrenceevne bør nærhedsprincippet blive en betydelig bestanddel af alle fællesskabsinitiativer. Jeg er i denne forbindelse også yderst tilfreds med programmet om en statsstøttereform, der skaber betingelserne for øget investering i forskning, teknologisk udvikling og nyskabelse og har til formål at støtte de små og mellemstore virksomheder. Tilsvarende bør vi glæde os over grønbogen om en europæisk strategi for en bæredygtig, konkurrencedygtig og sikker energiforsyning. 
Zita Gurmai (PSE ).
   - Hr. formand, den europæiske beskæftigelsesstrategi har, hvis medlemsstaterne gennemfører den korrekt og pragmatisk, mulighed for sikre, at de beskæftigelsesmål, der er fastsat inden for rammerne af Lissabon-strategien, nås. Den bør utvivlsomt afspejle en bred politik for bekæmpelse af forskelsbehandling og fremme af ligestilling mellem kønnene med et redskab til håndtering af kønsskævheder på arbejdsmarkedet.
Den europæiske beskæftigelsesstrategi skal ikke blot betragtes som et redskab til at tiltrække flere mennesker til arbejdsmarkedet, den skal også repræsentere en gunstig og åben mulighed for at gå ind på arbejdsmarkedet for dem, der har særligt begrænset adgang til beskæftigelse, f.eks. ældre kvinder, enlige forsørgere og etniske mindretal. Det må erkendes, at udfordringen i form af Europas aldrende samfund kun kan klares ved, at disse særlige grupper deltager mere på arbejdsmarkedet, som kommissær Špidla sagde.
Alle hindringer skal fjernes. Vi stræber efter flere og bedre job, og vi har erklæret 2006 det europæiske år for arbejdstagernes mobilitet. For Europas arbejdsstyrke giver mobilitet nye færdigheder, nye erfaringer, fleksibilitet og en evne til at tilpasse sig til de forskellige arbejdsforhold og markedsbehov under stadig forandring. Mobilitet er en værdi, der er til hele den europæiske økonomis fordel. Den er et presserende behov, som skal anerkendes af nogle medlemsstater, der stadig opretholder barrierer for de nye EU-landes arbejdsstyrke.
Endelig mener jeg, at den europæiske beskæftigelsesstrategi har potentiale til at blive strategien for at nærme sig fuld beskæftigelse, hvor arbejde bliver en reel mulighed for alle, hvor arbejdets kvalitet og produktivitet stiger, hvor forandringer forudses og styres, og hvor der fokuseres på et mere sammenhængende samfund med lige muligheder for alle, der stræber efter at fremme mangfoldighed og bekæmpe forskelsbehandling.
Min ungarske kollega fru Kósáné Kovács har udarbejdet en fremragende og meget værdifuld betænkning, og jeg foreslår, at hendes henstillinger bliver vedtaget.
Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (UEN ).
   - Hr. formand, jeg tager ordet i denne forhandling for at påpege, at nogle af de henstillinger til medlemsstaterne, betænkningen indeholder, ikke vil gavne den økonomiske vækst og beskæftigelsen i EU. Jeg vil blot kommentere nogle få af dem.
For det første bekæmpelsen af skattemæssig konkurrence og forslaget om harmonisering af løsninger vedrørende den indkomstskat, der skal betales af lovmæssige enheder i en situation, hvor skattenedsættelser har en klar indvirkning på stigning i den økonomiske vækst. For det andet bekæmpelsen af udflytninger af virksomheder, som er en objektiv økonomisk proces, der indebærer en bestræbelse på at reducere fabrikationsudgifterne og således forbedre en virksomheds internationale konkurrenceevne. For det tredje indførelsen af yderligere regulering af de økonomiske og sociale processer, når det, der reelt er brug for, er en drastisk reduktion af sådanne foranstaltninger. Endelig er arbejdsmarkederne i EU's største lande fortsat lukkede for arbejdstagerne fra de nye medlemsstater til trods for de positive erfaringer i lande som Det Forenede Kongerige og Irland.
Det er i virkeligheden en af grundene til, at EU udvikler sig langsommere end USA, og at Unionens gamle medlemsstater udvikler sig langsommere end de nye. 
Leopold Józef Rutowicz (NI ).
   - Hr. formand, jeg vil gerne takke ordførerne for det udmærkede arbejde, de har udført. Det viser sig dog, at betænkningen ikke fokuserer tilstrækkeligt på det mest vanskelige område inden for økonomien, det område, der bruger flest EU-ressourcer, kræver beskyttelse og er mangelfuldt udnyttet i økonomisk henseende. Jeg henviser til landbrugssektoren i bredeste forstand.
De mest omfattende betalinger gavner de store producenter, mens de små bedrifter må lukke, og mængden af uopdyrket jord stiger samtidig med antallet af personer, der har mistet deres job og fremtidsudsigter. Denne sektors enorme potentiale er fortsat uudnyttet, selv om den ved hjælp sunde politiske foranstaltninger kunne yde et positivt bidrag til den generelle økonomiske udvikling.
Programmerne til udvikling af industriafgrøder er ikke tilstrækkeligt ambitiøse, og forsknings- og implementeringsprogrammet giver ikke den nødvendige støtte til hurtige fremskridt. Vi sakker bagud i forhold til lande, hvis økonomier er effektive i denne henseende. Dette spørgsmål fortjener en bred debat og en hurtig og effektiv indsats i løbet af 2006. 
Gunnar Hökmark (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indledningsvis fokusere på to punkter. Det første er, at det er de europæiske økonomier, der er mest åbne over for globaliseringen, der nu har den bedste økonomiske udvikling. Det andet er, at det er de lande, der har de mest fleksible arbejdsmarkeder, der også har den bedste udvikling, hvad angår nye job. Det er i dette lys, jeg ønsker at takke ordføreren, hr. García-Margallo y Marfil, for det arbejde, han har udført, fordi de ændringer og retningslinjer, der foreslås i betænkningen, udgør en tilgang, der kan skabe flere job og større velstand.
Det afgørende spørgsmål er, om alt dette vil føre til ændringer, og om politikken vil blive forandret på europæisk plan og i medlemsstaterne. En svensk politiker sagde engang, at hvis tingene får lov til at fungere som de gjorde tidligere, vil de forblive uændrede. Vi har nu mere end 20 millioner arbejdsløse. Det er et økonomisk spørgsmål, men det er også i allerhøjeste grad et socialt spørgsmål. Der er ikke noget vigtigere for socialsikringen end skabelsen af nye job. På dette område har Kommissionen en række opgaver, som den bør tage op.
For det første bør den gennemføre de direktiver, der åbner vejen for øget konkurrence. For det andet bør den gribe ind for at åbne døren for flere virksomheder, og det bringer hele konkurrencepolitikken i centrum. Ny foretagsomhed er ikke kun ensbetydende med små virksomheders vækst. Det er også ensbetydende med muligheden for at etablere nye grænseoverskridende virksomheder i Europa, der kan blive ledere på verdensmarkedet. Kommissionen bør påtage sig ansvaret for at gøre disse ting, men medlemsstaterne har også et ansvar for at implementere de reformer, der kan føre til oprettelse af nye virksomheder. Endelig bør vi sikre, at vi får et mere fleksibelt arbejdsmarked i Europa. Hvis ikke vi gør det, vil vi udelukke millioner af mennesker fra arbejdsmarkedet og socialsikring. Alle, der går ind for socialsikring og økonomisk udvikling, går også ind for et mere fleksibelt arbejdsmarked. Jeg er glad for at kunne sige dette til alle Socialdemokraterne, for det er reformer, der giver sikkerhed. 
Dariusz Rosati (PSE ).
   - Hr. formand, dagens debat vedrører EU's fremtid. De europæiske økonomier udvikler sig langsomt, vi har en høj arbejdsløshed, og vores offentlige finanser er i krise. Situationen er forblevet uændret i flere år og kan resultere i, at Europa mister sin ledende rolle på verdensplan. Der er brug for omfattende strukturreformer såvel som en ændring af den økonomiske politik.
De overordnede retningslinjer for den økonomiske politik, som Kommissionen har forelagt, angiver ganske korrekt de væsentligste påkrævede tiltag. Det indbefatter skabelsen af mere fleksible arbejdsmarkeder og et gunstigt erhvervsmiljø såvel som støtte til uddannelse, erhvervsuddannelse og forskning. Alt dette har Kommissionen argumenteret for i årevis uden større held. Jeg skal erindre Parlamentet om, at årsagen til de europæiske økonomiers svaghed er velkendt. Og det er også karakteren af de foranstaltninger, der er nødvendige for at fremme den økonomiske vækst og skabe nye job. Desværre viger medlemsstaternes politikere tilbage for at træffe de nødvendige foranstaltninger af frygt for at miste popularitet eller på grund af kortsigtede politiske kalkuler eller til tider ren og skær uvidenhed. Europa lider i dag under en politisk ledelseskrise.
Dagens debat burde hovedsagelig være møntet på medlemsstaternes regeringer og de politiske kredse, der støtter dem. Den skulle tage sigte på at udsende advarsler om, at hvis man ikke træffer de nødvendige reformer, vil Europa sandsynligvis stagnere og sakke agterud. Det økonomiske og sociale fremskridt, vi har opnået, vil også være truet. Det er faktisk politikernes opgave at løse specifikke problemer, og de bør ikke være underlagt popularitetsundersøgelser og vælgernes luner. Vi er afhængige af, at politikerne i medlemsstaterne iværksætter de relevante reformer og overbeviser deres borgere om, at de også er nødvendige.
Jeg opfordrer indtrængende Kommissionen til at gøre en målrettet og afgørende indsats på dette område. 
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   - Hr. formand, det glæder mig naturligvis, at jeg alligevel kan tale i nogenlunde det tidsrum, som jeg oprindelig var blevet tildelt. Kommissærer, mine damer og herrer, først vil jeg gerne takke ordføreren hjerteligt for hans hårde arbejde i forbindelse med dette emne. I betænkningen slås det endnu en gang entydigt fast, at EU er en chance for Europas borgere til at opnå et fair kompromis mellem de økonomiske rammebetingelser på den ene side og de sociale rammebetingelser på den anden side i en globaliseret verden. Problemet er bare, at det reelt ikke er gået op for EU-borgerne. De 20 millioner arbejdsløse, og de ca. 100 millioner mennesker, som er bekymrede for deres arbejdspladser, tilskriver EU dette forhold og i ringere grad globaliseringen. De andre, hvis arbejdspladser blev sikret på grund af EU og Kommissionen og Parlamentets arbejde, er ikke klar over dette, og krediterer de nationale regeringer herfor.
Jeg vil give hr. Rosati fuldstændig ret: Det ville være helt igennem ønskværdigt, hvis man i forbindelse med disse vigtige emner og et område, hvor Rådet har enekompetencen inden for Lissabon-strategien, ville tage disse mere alvorligt, og at forhandlingerne i Parlamentet ikke blev ført alene mellem Kommissionen og Parlamentet. Det passer ganske vist, at Kommissionen også har en vigtig opgave at varetage, i og med at den skal sørge for, at de foranstaltninger, som allerede er blevet besluttet i Rådet, også rent faktisk bliver gennemført af medlemsstaterne. Hvis vi skal være helt ærlige - og det vil vi sandsynligvis se senere i forbindelse med Őry-betænkningen - handler det i sidste ende om, at medlemsstaterne holder sig til det, som de nu engang selv har besluttet.
Derfor er det ekstremt godt, at Kommissionen - hr. Špidla ytrede sig også herom i de tyske medier - har præciseret, at arbejdsmarkedernes fleksibilisering er det eneste, som vi i Europa kan gøre for at skabe mere arbejde til vores borgere, og at dette ikke må skabe grobund for frygt, men at der derimod vil blive skabt flere arbejdspladser. Det er i virkeligheden det, vi ønsker.
Derfor opfordrer jeg Dem udtrykkeligt til at understrege endnu kraftigere over for befolkningen i medlemsstaterne, at det er en absolut nødvendighed, at de beslutninger, som Rådet har truffet i den anledning, bliver gennemført. 
Alejandro Cercas (PSE ).
   - Hr. formand, kommissærer, mine damer og herrer, jeg vil begynde med at sige, at jeg er mere optimistisk end nogle af de kolleger, der har talt før mig, for jeg tror, at de betænkninger, vi drøfter i dag, og denne forhandling vil blive nyttige og er en ny chance til at give den europæiske beskæftigelsesstrategi og Lissabon-processen et skub fremad.
Når alt kommer til alt, er det vores eneste håb, at Europa arbejder koordineret sammen om den linje, der blev lagt sidste år for at berige den økonomiske og sociale vision med nye retningslinjer, der ligger inden for rammerne af denne integration.
Kommissær Verheugen sagde, at det var nødvendigt at synliggøre denne strategi. Det er faktisk et af de områder, hvor vi ikke gør det godt nok, ligesom det som nævnt af kommissær Almunia er tilfældet med troværdigheden. Vi har brug for disse arbejdspladser, som kommissær Špidla sagde.
Derfor vil jeg i den meget korte tid, jeg råder over, bede Dem om at læse disse to betænkninger fra Parlamentet. Der er tale om horisontale betænkninger, som langt de fleste af parlamentsmedlemmerne kan identificere sig med, og som efter min mening afspejler et ønske om at se fremad og opnå enighed. 
Læs, hvad der står i disse betænkninger, og tag det lederskab, vi har brug for i Europa i dag. Kommissionens folk skal være mere aktive og tvinge regeringerne til at gennemføre denne europæiske beskæftigelsesstrategi.
Vær konsekvente, og se på vores ændringsforslag. Se f.eks. ændringsforslag 2. Vi har brug for, at den europæiske lovgivning, vi allerede har, bliver anvendt, for den gør arbejdet mellem medlemsstaterne meget mere konsistent.
Læs også vores ændringsforslag 5. I dette europæiske år om mobilitet bør De tage skridt til at fjerne de hindringer, der forhindrer de europæiske arbejdstageres bevægelighed.
Manuel António dos Santos (PSE ).
   - Hr. formand, de herrer kommissærer, kære kolleger, de henstillinger, som hr. García-Margallo - som jeg takker for hans arbejde - har formuleret, kommer på et vigtigt tidspunkt for en vending i EU's økonomiske situation. Nu skal de så blot følges op.
Som sagerne står, bør vi snarere uddybe Lissabon-strategien end revidere den, eftersom det nu - ligesom det har gjort siden starten - drejer sig om at øge den økonomiske vækst og skabe mere beskæftigelse, begge dele en forudsætning for de europæiske samfundsmodellers bæredygtighed på lang sigt og for passende social samhørighed på kort sigt.
Trods fremskridt i den senere tid er der stadig afgørende spørgsmål, der ikke er taget op. Arbejdsløsheden ligger på et uacceptabelt højt niveau, og den samlede økonomiske vækst kan ikke vende situationen. Der er derfor brug for mere integration og bedre samordning mellem de økonomiske politikker, og de institutioner, der udgør EU's fremspirende økonomiske regering, må have deres mandat udvidet.
Det Europæiske Råd har besluttet at støtte Kommissionen med at udarbejde en fælles europæisk energipolitik. Denne beslutning er interessant, men går ikke langt nok. EU's energiafhængighed er ikke holdbar. Importen af olie svarer i øjeblikket til 2,3 % af EU's BNP, hvilket er to og en halv gang større end budgettet for alle EU's politikker til sammen. I 2030 bliver afhængigheden kvælende, især hvad angår olie, med 94 % importeret fra udlandet. De medlemsstatsaftaler, som Rådet anbefaler, er derfor utilstrækkelige.
Øget konkurrence er en forudsætning for en fælles energipolitik. En fælles regulering fordrer først og fremmest kolossale investeringer for at forbedre de eksisterende net og for igen at skabe virkelige fremskridt for alternativ energi og energibesparelse. Det hele er afgørende for en bedre konkurrenceevne og en bæredygtig udvikling. 
Günther Verheugen,
   Hr. formand, mine damer og herrer, forhandlingerne har vist, at vi stadig har et godt stykke vej at tilbagelægge i fællesskab. De har imidlertid også vist, at den nye vækst- og beskæftigelsesstrategi vinder større og større forståelse, og at der er et stigende pres for at tage vores prioriteringer alvorligt og for at gennemføre dem. Kommissionen har hørt godt og grundigt efter, hvad grupperne og talerne sagde, og vi vil bestræbe os på at tage hensyn til Parlamentets ønsker og idéer i forbindelse med fremtidige forhandlinger.
Afslutningsvis vil jeg gerne endnu en gang sige klart og tydeligt, at vækst og beskæftigelse udgør hovedprioriteringen for os i de kommende år, fordi vi ikke vil kunne nå vores store og vidtrækkende politiske mål uden større vækst og større beskæftigelse. Vi vil ikke kunne bevare de høje miljøstandarder, vi vil ikke kunne bevare de høje sociale standarder, og vi vil ikke kunne bevare de høje levestandarder, hvis vi ikke har et stærkt og bæredygtigt økonomisk fundament herfor. Det er grunden til, at vækst og beskæftigelse efter vores opfattelse er den primære opgave.
De retningslinjer, som vi har talt om i dag, er et af de væsentligste instrumenter med henblik på at sørge for, at vi måske alligevel kan gøre en dyd ud af en mangel i Europa. Naturligvis er det en mangel, at vi ikke kan have en fælles økonomisk politik. Dette kan dog blive til en dyd, hvis vi bliver enige om en ny samarbejdsform, som vi har gjort det med partnerskabet for vækst og beskæftigelse. 
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i dag kl. 12.00.
Gábor Harangozó (PSE ).
   - I løbet af de seneste år har EU haft alvorlige økonomiske problemer: Unionens vækst er lavere end dens potentiale sammenlignet med USA eller nye vækstlande som Kina og Indien. Den europæiske økonomi lider under en lavere demografisk vækst, beskæftigelsesfrekvens og produktivitet. Europa må sørge for langsigtede strategier og tilstrækkelige ressourcer til investering i dets fremtid. Strategierne blev udarbejdet med henblik på at løse disse problemer, men situationen forværres. Det er der flere årsager til, f.eks. mangel på tilstrækkelig infrastruktur, utilstrækkelige private og offentlige investeringer, forsinkelser i udviklingen af innovative teknologier og utilstrækkelig erhvervsuddannelse og uddannelse.
Europa har brug for en klar vision om en mere konkurrencedygtig økonomi. Hvis Lissabon-strategiens vækst- og beskæftigelsesmål skal nås, kræves der strukturelle ændringer: støtte til F[amp]U, tilskyndelse til private og offentlige investeringer, udvikling af innovative aktioner for sektorer, der beskæftiger sig med f.eks. bioteknologi, vedvarende energi og ikt. Foruden de strukturelle ændringer og udviklingen af innovative sektorer skal miljøbeskyttelsen og produktkvaliteten fastholdes inden for rammerne af den globale økonomi, et ægte kendetegn for Europa. Endelig er det yderst vigtigt at fremme dermed forbundet uddannelse og erhvervsuddannelse for at klare den økonomiske udviklings krav og udfordringer.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Csaba Őry for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om den overgangsordning, som begrænser arbejdstagernes frie bevægelighed på EU's arbejdsmarkeder (2006/2036(INI)) (A6-0069/2006). 
Vladimír Špidla,
   Mine damer og herrer, tak, men jeg er vant til betænkningsforelæggelser, hvor ordføreren taler først, og Kommissionen først derefter giver et svar. Men hvis De har besluttet at ændre denne fremgangsmåde, er jeg selvfølgelig klar vjohnson@example.org.
Jeg vil indledningsvis, mine damer og herrer, takke hr. Őry for en udmærket betænkning om et emne, der udgør en af hovedhjørnestenene i den europæiske integration. Formålet med tiltrædelsestraktaternes overgangsforanstaltninger er at give medlemsstaterne mulighed for gradvist og hurtigst muligt at arbejde hen imod det ene og ufravigelige mål om at sikre alle vandrende arbejdstagere fra de medlemsstater, der tiltrådte EU i 2004, fri adgang til beskæftigelse i alle medlemsstater. Der er tale om en af de grundlæggende friheder nedfældet i Rom-traktaten. Som anført i tiltrædelsestraktaten har Kommissionen evalueret gennemførelsen af disse overgangsforanstaltninger, hvad angår den oprindelige toårige fase, for at bistå medlemsstaterne med at afgøre, hvorvidt de skal opretholde overgangsforanstaltningerne eller ophæve dem. Kommissionen udarbejdede på grundlag af de statistiske data fra 2004 og i visse tilfælde også 2005 og efter høring af de enkelte deltagere en række specifikke konklusioner vedrørende overgangsperiodens første fase.
Antallet af registrerede arbejdstagere efter tiltrædelsen er generelt meget lavt og når sjældent op på 1 % af værtslandets erhvervsaktive befolkning. Derudover synes tilstrømningen af arbejdstagere fra de nye medlemsstater at have haft en grundlæggende positiv indvirkning. Det kan tilskrives, at udvidelsen har medvirket til at bringe ulovlige arbejdstagere fra de otte nye medlemsstater tilbage på den lovlige vej. Tiltrædelsen har også mindsket manglen på arbejdskraft og forbedret de økonomiske resultater i Europa. De lande, der ikke indførte restriktioner efter maj 2004, har registreret en stærkere økonomisk vækst, lavere arbejdsløshed og højere beskæftigelse. De arbejdstagere, der har fået lovlig adgang til et arbejdsmarked, har haft få vanskeligheder med at komme ind på det. Det er selvfølgelig kun medlemsstaterne selv, der kan beslutte, hvorvidt de ønsker at håndhæve overgangsbestemmelserne, men Kommissionen kan opfordre medlemsstaterne til at foretage en objektiv evaluering af foranstaltningernes fordele og ulemper. Det er i virkeligheden den anden fase, der er den virkelige overgangsfase, der vil bringe os helt eller i det mindste delvist frem til målet om fri bevægelighed for arbejdstagerne. I denne ånd må de medlemsstater, der gennemfører restriktioner på grundlag af tiltrædelsestraktaten, ikke behandle statsborgere fra de otte nye EU-stater, som allerede er lovligt bosiddende på deres territorium, mere restriktivt end fastboende statsborgere fra tredjelande, som anført under sidste mødeperiode. En skrivelse herom er blevet fremsendt til indenrigsministrene for at klarlægge den retlige situation. For et øjeblik siden henviste ordføreren til dette problem med tredjelandsstatsborgere, så jeg håber, De tillader, at jeg endnu en gang understeger, at det i forbindelse med tiltrædelsesdirektiverne og -traktaterne ikke er tilladeligt at give borgere fra tredjelande, der er fastboende i en EU-medlemsstat, fortrinsstilling i forhold til borgere fra en EU-medlemsstat, hvilket altså betyder, at hvis der gælder restriktioner for EU-borgere, skal de også finde anvendelse på borgere fra tredjelande, der er fastboende i en EU-medlemsstat.
Af samme årsager overvåger Kommissionen også overholdelsen af de foranstaltninger, der forbyder medlemsstaterne at begrænse adgangen til deres arbejdsmarked for arbejdstagere fra de otte nye medlemsstater mere end tilfældet var inden tiltrædelsestraktaternes undertegnelse, dvs. inden den 16. april 2003. Kommissionen støtter samtidig opfordringer til medlemsstaterne om nøje at overholde fællesskabsretten, især vedrørende udstationerede arbejdstagere. Jeg erkender, at vi bør skærpe den statistiske overvågning af arbejdstagernes bevægelser inden for et EU-netværk, eftersom der er mange antagelser, der bør undersøges nærmere, og som er umulige at verificere ved hjælp af de nuværende statistiske data og analyseredskaber. Kommissionen støtter Parlamentets forslag om at styrke den sociale dialog både på europæisk og på nationalt plan med det formål at sikre arbejdstagerne fra de nye medlemsstater passende rettigheder. Kommissionen går ligeledes ind for at øge befolkningens kendskab til arbejdstagernes frie bevægelighed og den dertil knyttede lovgivning. 2006 er erklæret det europæiske år for arbejdstagernes mobilitet, hvilket forventes at bidrage hertil.
Til trods for den frygt, der er kommet til udtryk over for en gradvis udvidelse, har fri bevægelighed for arbejdstagere ikke undermineret de nationale arbejdsmarkeder. Fri bevægelighed for personer er et grundlæggende princip, der gælder for alle borgere, og enhver begrænsning heraf kan kun være midlertidig og kan kun komme til udtryk i overensstemmelse med traktaternes ånd.
Mine damer og herrer, jeg har i mit indlæg en eller to gange brugt udtrykket "nye medlemsstater". Det skal bemærkes, at de nye centraleuropæiske stater har en næsten lige så lang historie som stater fra andre dele af Europa, og at de med EU's udvidelse nu er medlemsstater. Jeg vil derfor undlade at bruge udtrykket "nye medlemsstater" igen. 
Csaba Őry (PPE-DE ),
   Efter EU's udvidelse i 2004 har spørgsmålet om åbning af arbejdsmarkederne og i tilslutning hertil gennemførelsen af de midlertidige restriktioner, de 12 gamle medlemsstater fandt nødvendige, været genstand for særlig opmærksomhed.
Som anført i tiltrædelsestraktaterne vil medlemsstaterne med udgangspunkt i deres egen erfaring med arbejdsmarkedet ophæve restriktionerne gradvist mellem 2004 og 2011, og Kommissionen og Parlamentet vil også vurdere situationen i lyset af medlemsstaternes erfaringer. De europæiske institutioners holdning er bærer af et politisk budskab og har hovedsageligt til formål at gøre det klart for de over 450 millioner indbyggere i EU, at der er en fælles europæisk interesse forbundet med dette yderst vigtige spørgsmål om fri bevægelighed for arbejdstagere. Eller med andre ord forklare, hvad der er i EU's interesse som en vigtig aktør i international politik og økonomi. Logikken med at holde sig Europas interesser for øje var afgørende under betænkningens udarbejdelse. Det eneste mulige udgangspunkt for evalueringen af den nuværende situation var en analyse af de globale udfordringer, EU står over for ved det 21. århundredes begyndelse.
I denne forbindelse er det tilstrækkeligt at henvise til det faktum, at vores økonomiske konkurrenter i Sydøstasien speeder op både inden for den industrielle produktion og i forhold til forskning, udvikling og nyskabelse. Hvis vi ønsker at forbedre vores konkurrenceevne, så vi kan holde trit med både USA og Asien, må vi finde en løsning på de strukturelle spændinger i de europæiske økonomier.
Løsningen er utvetydig: Vi bør øge mobiliteten i EU, og vi bør med alle til rådighed stående midler fremme skabelsen af et fælles europæisk arbejdsmarked, som bør være så fleksibelt som muligt. Der er selvfølgelig alternativer til øget mobilitet (vi kan også tale om øget indvandring og andre tilsvarende foranstaltninger), men fællesnævneren for sådanne alternativer er, at deres sociale omkostninger er uendeligt meget højere og deres effektivitet meget lavere. Vejen til økonomisk udvikling - i overensstemmelse med Lissabon-strategien - fører hovedsagelig gennem øget mobilitet og anvendelse af de arbejdskraftreserver, der findes i den inaktive del af befolkningen. Det er den eneste måde, hvorpå vi kan bevare de sociale landvindinger, som de europæiske borgere holder så meget af, og som vi så ofte taler om.
Et vigtigt skridt i retning af øget mobilitet er snarest muligt at ophæve de overgangsforanstaltninger, der rammer de nye medlemsstater. Flere medlemsstater har allerede indvilliget i at gøre dette i maj 2006, og vi kan kun håbe, at andre medlemsstater i de kommende år - måske allerede inden maj 2009 - vil følge trop, fordi det er vigtigt at understrege, at det altid er juridisk muligt for andre medlemsstater at træffe tilsvarende beslutninger.
Frygten for masseindvandring har vist sig at være ubegrundet. Erfaringerne viser entydigt, at tilstedeværelsen af arbejdstagere fra de nye medlemsstater i de gamle medlemsstater, der besluttede at åbne deres markeder fuldt ud i 2004, ikke har afstedkommet arbejdsmarkedsmæssige eller økonomiske spændinger. Tværtimod! Ifølge vurderinger foretaget af både Kommissionen og en af de berørte landes regeringer, nemlig den britiske regering, har den begrænsede indvandring fra de nye medlemsstater skabt økonomiske fordele for modtagerlandene. Konklusionen er derfor klart, at den mest gunstige kurs for EU og medlemsstaterne er, at de forskellige regeringer snarest muligt ophæver ordningen med overgangsforanstaltninger, der begrænser den frie bevægelighed inden for Unionen.
I tilslutning til betænkningen forelagde vi også en række kompromisforslag. De blev udarbejdet under hensyntagen til nogle få medlemsstaters særligt kontroversielle forhold til dette vigtige emne, fordi vores erfaring har vist, at en hurtig implementering af fri bevægelighed for arbejdstagere i visse medlemsstater ikke kun hindres af økonomiske vanskeligheder, men ofte også af politiske, socialpsykologiske eller kommunikationsmæssige problemer. Kompromisforslagene belyser også spørgsmålet ud fra en fælles europæisk vinkel og forsøger at tage hensyn til ønsker og holdninger i både de nye og de gamle medlemsstater. Vi håber derfor, at betænkningen i sin nuværende form vil modtage den bredest mulige støtte under Parlamentets afstemning.
Tak for Deres opmærksomhed. Jeg ønsker desuden at takke alle mine kolleger, de politiske grupper og Kommissionen for deres samarbejde. Det er ikke et tilfælde, at hr. Špidlas indledning i vid udstrækning har sparet mig for at skulle forelægge en detaljeret redegørelse for betænkningen. Vi er for det meste enige, og vores erfaringer går i samme retning. Og jeg er overbevist om, at det vil vare ved. 

Ria Oomen-Ruijten,
   Hr. formand, indledningsvis vil jeg bede hr. Őry modtage de hjerteligste lykønskninger. Hr. Őry har løst sine opgaver samvittighedsfuldt og har udarbejdet en glimrende betænkning.
Vi har i Europa opnået velfærd takket være de fire friheder, som er forankret i EU. Arbejdstagernes frie bevægelighed er en integreret del heraf. Jeg må imidlertid konstatere, at frygten har haft overtaget i de gamle medlemsstater i forbindelse med udvidelsen, og at frygten for fortrængningskonsekvenser på arbejdsmarkedet - som i forvejen er, eller var, under pres - har ført til begrænsninger af den frie bevægelighed. Jeg har altid ment, at frygt er en dårlig rådgiver, og at vi havde været bedre tjent med fra første færd fuldt og helt at åbne arbejdsmarkedet. Det fremgår også af resultaterne af undersøgelser, der er foretaget i Det Forenede Kongerige og i Sverige. Det skal i denne forbindelse dog bemærkes, hvad angår Det Forenede Kongerige, at implementeringen af den sociale sikring der lader en del tilbage at ønske.
Hvad skyldes denne frygt? Frygten vedrører den fortrængning fra arbejdsmarkedet, man mener at kunne undgå ved ikke at åbne grænserne. Intet er mere forkert. Mange kommer til vores medlemsstater og arbejder mange timer til ringe løn. Deres boligforhold er dårlige, de slår sig ned som selvstændige uden ansatte og er dermed konkurrenter til vores små og mellemstore virksomheder.
Hvordan bør vi reagere herpå? Ikke med frygt. Vi bør reagere ved at åbne grænserne og sikre, at der udøves kontrol på behørig vis. Det bør kontrolleres, ikke at reglerne om mindsteløn efterleves, men at de lønninger og arbejdsvilkår, der er fastlagt ved de kollektive overenskomster, efterleves. Kontrollen bør også omfatte arbejdsmiljøbestemmelserne. Det er til gavn for arbejdsmarkedet i de nye, men også i de gamle medlemsstater. 
Richard Falbr,
   Hr. formand, 2006 er som sagt blevet erklæret europæisk år for arbejdstagernes mobilitet. Der er på initiativ af Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender udarbejdet et parlamentarisk beslutningsforslag, som udvalget godkendte den 21. marts med et overvældende flertal. Jeg skal især takke hr. Őry for arbejdet med betænkningen. Beslutningens centrale budskab er opfordringen til at ophæve de nuværende overgangsforanstaltninger. Umiddelbart efter godkendelsen blev der stillet ændringsforslag om at fjerne dette budskab fra Parlamentets tekst. Det er bemærkelsesværdigt, at samtlige forslag begynder med ordene: "Jeg går ind for fri bevægelighed for arbejdstagere, men...". Jeg mener derfor, Parlamentet bør vedtage den udgave, der blev godkendt i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Jeg skal erindre Parlamentet om, at både arbejdsgivergrupperne og Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation henstiller, at man ophæver overgangsforanstaltningerne øjeblikkeligt. Jeg er bekendt med, at nogle regeringer ikke har gjort det, og de, der har gjort det, fortjener vores tak. Som svar på de klager, vi har hørt i dag i indlæg om EU's sørgelige tilstand, må jeg sige, at hverken den amerikanske eller den kinesiske metode bør stå som modeller for os, og at der efter den store krise i Asien for nogle år siden i mange asiatiske stater er overvejelser om at udvikle den form for strukturer, som nogen personer her i dag ønsker at nedbryde. Det ville derfor være godt for os at erkende, at vejen til velstand ikke går gennem det kinesiske lønniveau eller gennem de arbejdsmarkedsrelationer, der gælder i USA. 
Jan Jerzy Kułakowski,
   Hr. formand, jeg mener, at vi bør tage fire grundlæggende kriterier i betragtning, når vi behandler hr. Őrys betænkning om de overgangsordninger, der begrænser den frie bevægelighed for arbejdstagere på EU's arbejdsmarked.
For det første er fri bevægelighed for personer en af det indre markeds fire friheder og alle EU-borgeres ret. En anerkendelse af denne rettighed indebærer, at overgangsbestemmelserne ophæves hurtigst muligt. Det betyder ikke, at man fremmer massive befolkningsbevægelser overalt i EU. Man bør sondre mellem bevægelser affødt af behovet for at søge beskæftigelse og den frie bevægelighed for personer, som er alle borgeres ret.
For det andet understreges det helt korrekt i betænkningen, at de lande, der ikke indførte overgangsperioder og åbnede deres arbejdsmarked med det samme, har draget fordel heraf. Det er i tråd med Kommissionens holdning. Det ville dog også være relevant at overveje, i hvilket omfang den frie bevægelighed for personer kan true eller gavne de pågældende borgeres oprindelsesland.
For det tredje er det vigtigt, at medlemsstaternes borgere ikke stilles dårligere på EU's arbejdsmarked end statsborgere fra tredjelande. Det betyder selvfølgelig ikke, at vi ikke ønsker at tilgodese tredjestatsborgere, eller at vi ikke ønsker at stille os solidariske med dem også.
Endelig bør den frie bevægelighed for personer betragtes som et nøgleelement i den europæiske sociale model. I betragtning vjohnson@example.org. Őrys betænkning og Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggenders holdning er i overensstemmelse med førnævnte kriterier, vil Gruppen Alliancen af Liberale og Demokrater for Europa stemme for betænkningen. Vi ønsker også at takke hr. Őry for det arbejde, han har udført. 
Elisabeth Schroedter,
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. kommissær, Verts/ALE-Gruppen går ind for arbejdstagernes frie bevægelighed, og vi støtter den velafbalancerede Őry-betænkning, for overgangsfrister er ganske vist meget populære i befolkningen, men de er ikke nogen garanti for succes.
I tyske aviser hedder det, at regeringen havde besluttet ikke at lade billigarbejdere komme ind i landet med den begrundelse, at man ønsker at beskytte de nationale arbejdsmarkeder imod tilstrømningen af billige migrationsarbejdere fra nabolandene. Det er imidlertid at stikke os selv blår i øjnene, for overgangsfristerne holder ikke migrationsarbejderne ude. De kommer alligevel og arbejder sort og som proformaselvstændige. Overgangsfristerne tvinger derimod folk ud i illegalitet og gør dem dermed til endnu billigere arbejdskraft og til et mål for brutal udbytning uden arbejdsretlig beskyttelse, uden social sikkerhed og uden sikkerhed for at få lønnen udbetalt.
Folk, som lever illegalt, har ingen rettigheder. Der er et endnu mere udtalt pres på lønningerne inden for følsomme områder og på andre berørte arbejdsmarkeder, for overenskomster har nemlig ikke nogen indvirkning på det sorte marked, som har sine egne regler og ikke kan kontrolleres. De regeringer, som fortsat holder fast ved overgangsfrister, fremmer illegale og halvlegale arbejdsforhold, hvilket i realiteten volder langt større skade på det sociale sammenhold.
Vi skal legalisere arbejdsforhold, således at det bliver muligt for arbejdstagerne at varetage deres egne rettigheder. Større gennemsigtighed betyder også en bedre kontrol med arbejdsmarkederne. Vi skal gestalte det de facto eksisterende europæiske marked efter princippet om "samme løn for samme arbejde og samme arbejdsforhold på samme sted". Det styrker de nationale og regionale overenskomstforhandlinger og giver alle de samme sociale rettigheder. For den tyske regering ville dette eksempelvis betyde, at den skal udvide anvendelsesområdet for udstationeringsdirektivet til at omfatte alle følsomme brancher uden yderligere forbehold, for vi ved, at i Tyskland og Østrig er overgangsfrister på tjenesteydelsesområdet afhængige af de gældende overgangsfrister for den frie bevægelighed. Proaktive foranstaltninger på arbejdsmarkedet er den eneste virkelig effektive beskyttelse imod fejludvikling. 
Gabriele Zimmer,
   Hr. formand, den manglende frie bevægelighed for arbejdstagere fra - og jeg siger stadig de nye - EU-lande bevirker, at mange mennesker tvinges ud i sort arbejde samt i uværdige arbejds- og levevilkår og retsløs illegalitet. Desuden betyder dette diskriminering, for den frie bevægelighed for personer er en af de fire grundlæggende friheder, der er garanteret i fællesskabsretten.
Som bekendt har denne frihed for arbejdstagere været gældende siden grundlæggelsen af EF i 1957. At den alligevel ikke er gældende i 2006 for millioner af EU-borgere, er uacceptabelt. Socialt engagerede venstrefløjspolitikere i Parlamentet - og dermed også GUE/NGL-Gruppen - har som led i udvidelsesprocessen igen og igen presset på for at skabe forudsætningerne for, at den frie bevægelighed for arbejdstagere kan få virkning i forbindelse med tiltrædelsen af nye medlemsstater, og dette skal implementeres uden samfundsskadelige indvirkninger.
Borgerne i de gamle og nye medlemsstater bør profitere af udvidelsen, men i stedet herfor handler det til stadighed om spørgsmålet om den globale konkurrence. Mens der blev fremlagt dokumentation i de skandinaviske lande for, at den frie bevægelighed også beskytter eksisterende sociale standarder, forlængede den tyske regering overgangsfristerne, uden på nogen måde at indikere, hvad den i det hele taget vil gøre for at udnytte denne overgangsfrist, for så i sidste ende også at gennemføre den frie bevægelighed for arbejdstagere.
I grunden er min gruppe enig med hr. Őry i, at vi egentlig ikke behøver nogen overgangsfrister. Ikke desto mindre er der i den foreliggende betænkning næsten ingen forståelse for et stærkere socialt ansvar for det europæiske arbejdsmarked. Tilsvarende forslag fra min gruppe har hidtil ikke haft den store virkning.
Jeg plæderer for, at den frie bevægelighed for arbejdstagere skal gælde omgående for alle personer, der lever i EU, og at der bliver indført mindstelønninger, som sikrer folk imod fattigdom, og sociale standarder. Rent politisk skal fattigdomsbekæmpelsen i EU have absolut topprioritet. 
Roberts Zīle,
   Hr. formand, vi oplevede for nylig en bitter skuffelse med det frie marked for tjenesteydelser, men nu ser vi, at kun nogle få af de gamle medlemsstaters regeringer er parate til at åbne deres marked for arbejdstagere fra de nye medlemsstater. Flertallet af de regeringer, der viderefører begrænsningen af antallet af arbejdstagere fra de nye medlemsstater, kæmper i virkeligheden med mere alvorlige problemer vedrørende indvandring fra tredjelande.
Den delvise åbning af arbejdsmarkedet for f.eks. bygningsarbejdere, dørmænd og tjenere, som Frankrig har foreslået, vidner ikke om parathed til at acceptere de grundlæggende europæiske friheder. Det vidner tværtimod om disse erhvervs lave prestige i betragtning af den høje ungdomsarbejdsløshed i Frankrig. En selektiv åbning af arbejdsmarkedet for arbejdskraft med lave kvalifikationer ville tilskynde mange faglærte arbejdere til at forlade de nye medlemsstater, skifte erhverv og øjeblikkeligt få en højere løn. Det ville på længere sigt svække Europas konkurrenceevne.
Til sidst må jeg opfordre alle de unge franskmænd, der protesterer og er skuffede over deres regering på grund af dens diskriminerende lovgivning i forhold til dem, til at komme til de nye medlemsstater og begynde deres karriere der. Vi har meget lav arbejdsløshed blandt vores unge, og vi diskriminerer ikke mod dem. 
Derek Roland Clark,
   Hr. formand, jeg er forbavset over, at der overhovedet skulle udarbejdes en betænkning om dette. Jeg troede, at EU netop drejede sig om den frie bevægelighed for varer, tjenesteydelser og arbejdskraft. Hvad opdager vi? Da de 10 nye medlemsstater tiltrådte i 2004, fik de ikke ligeberettigelse. Kun tre af medlemsstaterne i det tidligere EU-15 gav deres arbejdstagere ubegrænset adgang, nemlig Irland, Sverige og Det Forenede Kongerige. Det synes meget besynderligt, i betragtning af at disse tre lande er nogle af de mest skeptiske EU-medlemsstater. Irland forkastede Nice-traktaten første gang og accepterede den kun senere som følge af effektiv valggeometri ved en anden folkeafstemning. Sverige tiltrådte EU med et flertal på kun 1 % ved folkeafstemningen. De ved alt om Det Forenede Kongerige. Ingen af Dem bød ligefrem premierminister Blair velkommen i december sidste år ved afslutningen på det, som De alle sammen anså for at have været et elendigt britisk formandskab. De havde ret. De forkastede endog hans budget for de kommende syv år - hans dyrebare redningsforsøg - med et overvældende flertal for Böge-betænkningen. Derfor er jeg nu i den lykkelige situation, at jeg kan sige til Dem: Gør, som Det Forenede Kongerige, Irland og Sverige har gjort. Blæs på overgangsordninger, følg Deres egne regler, åbn Deres grænser, tag Deres andel af f.eks. de polske arbejdstagere - i Det Forenede Kongerige har vi 250.000 af dem, og de er ikke alle sammen blikkenslagere.
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   - Hr. formand, den seneste OECD-rapport viser, at Sverige, Finland og Det Forenede Kongerige er de lande, der har den hurtigste udvikling i EU. To af disse lande har åbnet deres arbejdsmarked, og det skal bemærkes, at Irland også har gjort det, og at det har haft en gunstig indvirkning på landets BNP.
Rapporten punkterer myten om, at tilstrømning af udenlandsk arbejdskraft er ødelæggende for det pågældende lands økonomi. Det er faktisk det modsatte, der er tilfældet. Det er denne form for beskæftigelsespolitik, vi burde vælge for at redde Lissabon-strategien. Hver eneste medlemsstat bør åbne sit arbejdsmarked.
Frygten for en lavine af billig arbejdskraft har vist sig at være ubegrundet. Den økonomiske indvandring er begrænset. Jeg mener derfor, det under alle omstændigheder er afgørende, at vi fjerner alle barrierer, der kan hindre fri bevægelighed for arbejdstagere i EU. 
Thomas Mann (PPE-DE ).
   - Hr. formand, vi ønskede EU-udvidelsen med 10 nye medlemsstater - både kulturelt, økonomisk og politisk. Som tysk medlem af Parlamentet har jeg advokeret for dette projekt i årevis og forsøgt at overbevise folk herom.
En af forudsætningerne for borgernes accept var medlemsstaternes ret til at begrænse arbejdstagernes frie bevægelighed i overensstemmelse med situationen på de nationale arbejdsmarkeder. I Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender mener man, at de traktatmæssigt sikrede overgangsforanstaltninger skal afskaffes med det samme, hvilket skal ske på baggrund af den kendsgerning, at de massive migrationsstrømme er udeblevet.
Jeg kan konstatere, at dette opleves fuldstændig anderledes i mange medlemsstater som f.eks. Tyskland, Østrig eller Frankrig. Hvor der betales væsentlig højere timeløn, og hvor der er garanti for social sikkerhed, vil der altid finde indvandring sted. Den skal kontrolleres, og sort arbejde og proformaselvstændighed skal undgås. I lande med høj arbejdsløshed vil en fortsat tilstrømning af arbejdskraft hverken skabe nye arbejdspladser eller øge virksomhedernes konkurrenceevne.
Også selv om denne betænkning ikke er retligt bindende - den udgør kun en appel - ville den kunne blive misbrugt til at sætte enkelte lande på anklagebænken, piske stemningen op imod dem og opfordre forbrugere til at boykotte produkter fra disse lande. Vi har allerede oplevet dette. Den, der forsøger at drive en kile ind mellem de gamle og de nye medlemsstater, truer hele EU's koncept om at være mere end blot en frihandelszone.
Jeg har været med til at udarbejde flere kompromisforslag og takker vores ordfører hr. Őry. Der skal således gøres overvejelser med hensyn til en reduktion af overgangsbestemmelserne, hvilket imidlertid skal ske på grundlag af detaljerede analyser af de nationale arbejdsmarkeder. Desuden skal der udarbejdes bestemmelser, som sikrer, at arbejdstagere fra de nye medlemsstater ikke forfordeles i forhold til tredjelandsstatsborgere.
Hvad vi har brug for, er velovervejede beslutninger. Den globale konkurrence kræver passende rammebetingelser i alle EU-medlemsstater som f.eks. reformeringen af de sociale systemer. Som følge af den slags forhold er et projekt i fare for at mislykkes, nemlig vores fælles europæiske projekt. 
Jean Louis Cottigny (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hr. Őrys betænkning, som jeg lykønsker ham med, kan vise sig at være en gave til de europæiske arbejdstagere. Begrænsningerne for den frie bevægelighed for arbejdstagere har en skadelig virkning, herunder bl.a. mere illegalt arbejde. I de seneste måneder har man i Frankrig fundet polske arbejdere, der boede under usle forhold uden mad, pleje eller løn, og som var blevet ansat af et tysk underleverandørselskab. Det ironiske var, at disse arbejdere arbejdede på opførelsen af en retsbygning. Hvor er deres rettigheder? Sådanne sager er forkastelige.
Den frie bevægelighed for arbejdstagere skal være en af drivkræfterne bag social fremgang og et af værktøjerne til forhindring af social dumping. Et ophør med overgangsordninger tvinger arbejdsgiverne til at give arbejdstagerne ordentlige livsvilkår i overensstemmelse med værtslandets sociallovgivning. Social beskyttelse, en ordentlig bolig, en ordentlig løn og rimelige arbejdstider skal være grundlaget for den frie bevægelighed, og det vil vi sørge for. Vi kan ikke acceptere, at nogle kan udnytte arbejdstagernes forskellige nationaliteter og således reducere arbejdsomkostningerne, som om de spillede på Børsen. Lad os huske på, at den grundlæggende europæiske idé er at samle befolkningerne og ikke at dele dem. Hvis vi fortsat begrænser bevægeligheden, vil det kun give yderligere næring til borgernes frygt i en række medlemslande, der frygter at blive behandlet som andenrangseuropæere. Og De har ret, hr. kommissær, vi må fremover tale om europæiske borgere. Disse begrænsninger skal ophæves overalt. Og det er muligt, men der skal være øget kontrol, så det kan sikres, at de, der først og fremmest nyder godt af dette, ikke bliver de første ofre.
Šarūnas Birutis (ALDE ).
   - Jeg bifalder Deres udtalelser om borgerne fra tredjelande og om dette problem i almindelighed. Jeg lykønsker ordføreren med den meget afbalancerede betænkning. Arbejdskraftens frie bevægelighed er ikke bare en af EU's grundlæggende rettigheder, den er også et udtryk for solidariteten mellem de gamle og de nye lande. Derfor glæder det mig, at alle mine kolleger uden undtagelse støtter ophævelsen af begrænsningerne. Samtidig med at vi reagerer på nutidens globale økonomis udfordringer, mener jeg, at afskaffelse af hindringer for borgernes og arbejdskraftens bevægelighed på EU's marked er et af Lissabon-strategiens vigtigste mål og en af de ting, der stimulerer økonomisk vækst.
Med deres samlede menneskelige kapital har de aktive arbejdstagere fra EU's nye medlemsstater mulighed for at stimulere langsigtet økonomisk vækst. Desuden bliver markedet måske mere effektivt, fordi udenlandske arbejdstagere normalt reagerer mere aktivt på økonomiske muligheders regionale forskelle. Irland, Det Forenede Kongerige og Sverige har kun draget fordel af at give arbejdstagere fra de nye stater adgang. Disse medlemsstater udmærker sig ved stærk økonomisk vækst, mindre arbejdsløshed og øget beskæftigelse i forhold til andre stater. Desuden kan det konkluderes, at borgere fra de nye medlemsstater har suppleret, men ikke erstattet borgere fra de gamle medlemsstater på de gamle medlemsstaters arbejdsmarkeder. Statistiske oplysninger fra EU's medlemsstater viser, at indvandringen fra tredjelande overstiger indvandringen i hjertet af EU. Vi bør bifalde og glæde os over, at nogle lande har besluttet at åbne deres arbejdsmarkeder for EU's nye medlemsstater fra maj i år. Jeg mener, at Østrigs regering, som har formandskabet for EU, og Tysklands regering skulle skamme sig over deres fobier, over deres manglende evne til at diskutere dette spørgsmål med deres egne borgere. Men det er naturligvis de enkelte staters suveræne ret at træffe beslutning om åbningen af deres arbejdsmarkeder.
Jean Lambert (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, jeg vil også takke kommissæren og vores ordfører for deres arbejde med dette emne.
Som mange har sagt, er ligebehandling et vigtigt princip for de europæiske borgere, som burde gælde for ansættelsesvilkår og adgang til tjenester i vores medlemsstater over hele EU. Men under en debat, hvor vi taler om tredjelandsstatsborgere, er det vigtigt, at vi også gør det helt klart - som ordføreren har gjort det - at der ikke er tale om at begrænse disse personers hårdt tilkæmpede rettigheder, men om at udvide de rettigheder, som vores nye medlemsstater har.
Vi har i løbet af de sidste par måneder hørt en række argumenter for at opretholde overgangsperioderne. Mange af os, der er til stede her, finder dem ikke overbevisende. Vi mener, at det, vi ser - som det allerede er blevet nævnt - er et bevis på uregelmæssig beskæftigelse og løgnagtige udsagn om selvstændig erhvervsvirksomhed. Jeg vil godt vædde på, at der i alle vores lande er en række af medlemsstaternes borgere, som befinder sig i uafklarede situationer.
Da Det Forenede Kongerige indførte sin ordning for registrering af arbejdstagere, som er statsborgere i de otte nye medlemsstater, fandt man ud af, at 40 % af de polakker, der lod sig registrere, allerede befandt sig i Det Forenede Kongerige. Jeg mener, at det er et bevis for, at folk ønsker at arbejde lovligt. Det må vi opmuntre dem til at gøre. Vi må have bedre forhåndsoplysninger, mere inspektion, støtte af anmeldelser om misforhold og større klarhed over folks rettigheder, så vi ikke oplever den udnyttelse, som hr. Cottigny nævnte, og som truer med at forværre arbejdsvilkårene og udnytte de enkelte arbejdstagere. Det er meget lettere at kræve ligebehandling, når rettighederne er klare.
Det Forenede Kongerige har - som det er blevet nævnt - givet adgang med visse ændringer af den sociale sikring. Vi har haft mange forskellige arbejdstagere på alle faglige niveauer. Vi fandt ingen væsentlige statistiske beviser på stigning i kravene på sociale ydelser. Den økonomiske indvirkning synes at være beskeden, og mængden begyndte at dale hen imod udgangen af sidste år.
Bairbre de Brún (GUE/NGL ).
Irlands positive erfaringer burde tilskynde andre lande, som indførte overgangsordninger, til at ophæve disse begrænsninger. Sinn Féin og fagbevægelsen støtter beslutningen om ikke at indføre overgangsordninger i Irland. Jeg har underskrevet en skriftlig erklæring her i Parlamentet, hvor der opfordres til, at begrænsningerne ophæves. Jeg gentager denne opfordringer her i dag, og jeg bifalder hr. Őrys betænkning i den henseende.
Vi må imidlertid gå længere end som så. Vi kan ikke ignorere spørgsmålet om ansættelsesvilkår og udnyttelsen af arbejdstagerne. Selv i Irland har skrupelløse arbejdsgivere udnyttet den manglende frie bevægelighed for arbejdstagere i EU til at indføre forskelsbehandling, hvad angår løn og arbejdsvilkår, baseret på nationalitet. Det må vi sætte en stopper for.
Fru Oomen-Ruijten nævnte begrænsningerne af den sociale sikkerhed. Vi må også bekæmpe enhver form for forskelsbehandling i adgangen til social beskyttelse for EU-borgere, der rejser til en anden medlemsstat for at arbejde eller søge arbejde.
Jacek Protasiewicz (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil indlede med at takke hr. Őry, som er initiativtager til og ordfører for betænkningen om de overgangsordninger, som begrænser arbejdstagernes frie bevægelighed på EU's arbejdsmarkeder. Allerede i den oprindelige udgave af betænkningen stod der med rette, at det er en medvirkende årsag til lovstridig beskæftigelse og udnyttelse af arbejdstagerne, at det er umuligt at komme til at arbejde lovligt i størstedelen af de såkaldte gamle medlemsstater.
Hr. Őry fremhæver også med rette, at der i visse af EU's medlemsstater for øjeblikket indføres flere begrænsninger for bevægeligheden for arbejdstagere fra de nye medlemsstater, end det var tilfældet, da tiltrædelsestraktaten blev underskrevet. Han påpeger ligeledes, at visse spørgsmål vedrørende præferencebehandling af såkaldte tredjelandsstatsborgere, der er fastboende udlændinge, er til skade for unionsborgere fra de 10 nye medlemsstater.
Desuden giver ordføreren klart udtryk for, at der ikke har været nogen negative sociale eller økonomiske konsekvenser for de lande, der allerede har åbnet deres arbejdsmarkeder. Tværtimod har den faldende ulovlige beskæftigelse af udlændinge ført til, at nationalbudgetterne har fået flere indkomster.
Hr. Őrys oprindelige udkast blev også forelagt for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender til drøftelse og efterfølgende afstemning, og udkastet blev forbedret væsentligt gennem denne proces. Det gælder især punkt 1. I den udgave, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har foreslået, støtter Parlamentet entydigt borgerne og deres ret til de grundlæggende frihedsrettigheder, der er knæsat i traktaterne.
Jeg er overbevist om, at dette er det standpunkt, som Europa-Parlamentet skal indtage. Parlamentet bør fremkomme med en klar og utvetydig erklæring, hvor de grundlæggende rettigheder og frihedsrettigheder forsvares. Det bør forsvare Fællesskabets interesser og alle EU-borgernes interesser ud over specifikke nationale interesser. Derfor mener jeg, at vi bør støtte den tekst, der var et resultat af debatten og afstemningen i Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.
Karin Jöns (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg er også imod et andenrangs EU-medlemskab. Naturligvis skal arbejdstagernes frie bevægelighed gælde så hurtigt som muligt for alle arbejdstagere i EU. Men det var ikke uden grund, at man i sin tid åbnede mulighed for at begrænse adgangen til det nationale arbejdsmarked inden for rammerne af 2+3+2-reglen. At ville drage tilsvarende konklusioner pr. automatik for alle andre stater på baggrund af tre medlemsstaters erfaringer anser jeg imidlertid for at være temmelig risikabelt.
Jeg siger helt ærligt til hr. Őry, som jeg værdsætter meget højt, at jeg har forståelse for, at han deler Kommissionens holdning ligesom så mange andre kolleger. Tillad mig dog i denne sammenhæng at henlede opmærksomheden på, at det bl.a. var den tjekkiske arbejdsminister, der allerede ved årsskiftet annoncerede, at hans land sågar overvejede at indføre overgangsfrister i forhold til Rumænien og Bulgarien i forbindelse med arbejdstagernes frie bevægelighed.
Tyskland har ikke som Det Forenede Kongerige, Sverige og Irland en arbejdsløshed på kun 5 %, men derimod på 12 %. Lige uden for vores dør ligger der oven i købet et land med en arbejdsløshed på 18 %. At dette uvægerligt forårsager frygt hos mange beskæftigede for deres egen arbejdsplads, er vel meget forståeligt. Og at en regering forsøger at tage højde herfor, er egentlig lige så forståeligt, og især når man ved, at Tyskland allerede i dag har givet det procentuelt højeste antal arbejdstilladelser til borgere fra de nye medlemsstater. 
Karin Resetarits (ALDE ).
   - Hr. formand, for nogle uger siden stemte vi om tjenesteydelsesdirektivet her i Parlamentet. Et flertal støttede et kompromis, som skal hjælpe til med at opretholde de høje sociale standarder. "Ingen social dumping" hed parolen.
Men denne beskyttelse imod social dumping skal tilsyneladende kun komme en lille eksklusiv kreds i Europa til gode. Hvordan skal man ellers forstå begrænsningerne i arbejdstagernes frie bevægelighed? Den, som lukker markeder for bestemte mennesker, tager bevidst en helt naturlig modudvikling med i købet, nemlig etableringen af illegale markeder. Specielt i grænsenære områder vil man ikke kunne forhindre mennesker i at tilbyde deres arbejdskraft på begge sider af grænserne. Der er således opstået en helt ny trend i de seneste år, idet håndværkere og bygningsarbejdere tilbyder deres tjenester på åben gade. De har stor succes med det, for der er en massiv efterspørgsel. Folk arbejder som proformaselvstændige eller i det hele taget sort, og det sker uden nogen form for social beskyttelse og til en løn, der ligger under de lovmæssigt fastsatte mindstelønninger.
Efter vores opfattelse lyder det falsk, når repræsentanter fra eksempelvis de tyske byggefag kræver en forlængelse af overgangsfristerne. Hvorfor ønsker mange arbejdsgiverrepræsentanter mon de diskriminerende begrænsninger for borgere fra andre medlemsstater? Fremsættes kravet om en forlængelse udelukkende, fordi man profiterer af billige sæsonarbejdere, proformaselvstændige og af sort arbejdskraft? Og hvorfor - spørger jeg - kæmper nationale arbejdsgiverrepræsentanter ikke meget mere energisk imod denne form for udbytning? Hvorfor gør de social sikring afhængig af statsborgerskab? Måske sker det af ren og skær populisme, fordi man jo nu engang kun vælges af sit eget lands borgere, hvilket betyder, at det altså ikke handler om selve sagen, men om den personlige sejr på valgdagen?
Der er indtil nu tre lande, som har åbnet deres arbejdsmarkeder op for arbejdstagere fra de nye EU-medlemsstater, og de har gjort gode erfaringer hermed. I mobilitetens år vil jeg godt advokere for, at alle beslutter sig for dette senest i 2007. Dem, som ikke gør det, bør skamme sig, og dette gælder i givet fald også mit eget hjemland, Østrig. 
Edit Bauer (PPE-DE ).
   - Den frie bevægelighed for personer og adgangen til arbejdsmarkederne er utvivlsomt blevet et følsomt politisk spørgsmål. Ordføreren, hr. Őry, har behandlet dette emne dygtigt uden at skabe uenighed blandt medlemsstaterne. I betænkningen fokuserer han på de reelle virkninger af, at borgere fra de nye medlemsstater får adgang til de 15 gamle medlemsstaters arbejdsmarkeder. Han støtter synspunktet om, at det ikke er medlemsstaterne og deres samspil, der skaber det reelle problem for europæisk konkurrenceevne, men snarere udenlandske konkurrenter som Indien og Kina.
Af betænkningen fremgår følgende kendsgerninger: For det første overskrider arbejdstagerne fra de nye medlemsstater ingen steder 2 % af modtagerlandets befolkning. For det andet er den interne migration i de gamle medlemsstater fire gange større end den interne migration fra de nye medlemsstater, og for det tredje overstiger migrationen fra tredjelande den samlede interne migration i EU betydeligt. Der hersker ingen tvivl om, at der ud over de tyske, østrigske og franske holdninger til overgangsperioden også er divergerende holdninger blandt de nye medlemsstater, for overgangsperioden er også efterhånden blevet et følsomt politisk emne i disse lande.
Vi vedtog overgangsforanstaltningerne under tiltrædelsesforhandlingerne som led i aftalen. Med tiden er dette imidlertid blevet et følsomt spørgsmål i de gamle medlemsstaters politik, der i stigende grad bliver opfattet som diskriminerende. Diskussionerne om tjenesteydelsesdirektivet har allerede afsløret absurde situationer i forbindelse med overgangsperioder, og nu lader det også i forbindelse med direktiv 2003/109/EF til, at der er opstået en retlig konflikt angående bestemmelsen om præferenceregler. Den frygt, som jobusikkerhed og fordomme har skabt, kan let udnyttes politisk. I stedet for at udbrede denne myte, som faktisk fører til politisk dødvande, bør det være politikernes opgave at fortælle sandheden.
Csaba Sándor Tabajdi (PSE ).
   - Jeg lykønsker ordføreren, Csaba Őry, med hans glimrende arbejde, og jeg takker kommissær Špidla for den sammenfattende redegørelse, som ofte fører til uenighed på grund af forskellige interesser. Kolleger fra visse stater kritiserer betænkningen, men flertallet mener, at denne objektive betænkning er meget formålstjenlig.
Når nye medlemsstater kæmper for lige rettigheder, er dette mere end bare en simpel kamp for ligebehandling, for det beskytter hele EU's interesser. Det er paradoksalt, at det er de nye medlemsstater, der forlanger liberalisering af arbejdsmarkedet, som EU alligevel, ligesom det gælder liberaliseringen af tjenesteydelserne, skal gennemføre af hensyn til dets egen konkurrenceevne. Vi vil gerne være borgere med lige rettigheder i EU. Åbningen af arbejdsmarkedet og den frie bevægelighed for arbejdstagere er ikke nogen gave eller tjeneste, den er de otte gamle medlemsstaters rationelle beslutning, som vil gavne alle EU's borgere.
Vi takker Det Forenede Kongerige, Irland, Sverige, Finland, Spanien, Portugal og Holland, og vi håber, at de resterende otte medlemsstater også vil revidere deres holdning. Jeg er enig med kommissær Špidla i, at det er utilstedeligt, at tredjelandsstatsborgere med fem års lovligt ophold står bedre end arbejdstagere fra de 10 nye medlemsstater i lande, der ikke har åbnet deres arbejdsmarkeder for dem.
Ignasi Guardans Cambó (ALDE ).
   - Hr. formand, da Spanien og Portugal trådte ind i EU - det daværende EF - opstod der en irrationel frygt for, at de spanske og portugisiske arbejdstagere ville oversvømme markedet. Det viste sig, at det var absurd, og ikke desto mindre har vi set, hvordan den samme frygt er opstået med tiltrædelsen af de nye medlemsstater, og desværre accepterede de, til trods for, at vi den gang, i dette tilfælde, i det spanske parlament var nogle der modsatte sig det, og endda den daværende spanske regering - på tiltrædelsestidspunktet - disse overgangsperioder, delvis på grund af presset fra de andre medlemsstater.
I dag er det blevet bekræftet, at det var meningsløst, at denne frygt var helt irrationel, og at det er utilstedeligt, at en af EU's væsentlige frihedsrettigheder bliver tilsidesat i en periode, udelukkende på grund af populistiske årsager eller af frygt for reaktionen fra visse samfundsgrupper. Vi kan ikke have stater af første- og anden kategori inden for EU, og det er derfor nødvendigt at gøre en ende på overgangsperioderne og åbne alle grænserne på det europæiske arbejdsmarked og gøre det til et virkeligt fælles arbejdsmarked.
Derfor bakker jeg fuldt op om betænkningen af Öry, der gør opmærksom på dette spørgsmål og på den situation, som borgerne fra disse stater er havnet i, og som i nogle tilfælde endda befinder sig i en værre situation end borgere fra stater uden for EU, som lovligt bor i EU's medlemsstater.
Jeg lykønsker den spanske regering, fordi den endelig har besluttet at tilslutte sig afskaffelsen af denne overgangsperiode, og jeg håber, at andre stater - og det er derfor, at vi skal lægge pres på fra Parlamentets side - tilslutter sig dette initiativ, så alle borgerne i EU får de samme betingelser.
Mihael Brejc (PPE-DE ).
   - Jeg støtter hr. Őrys betænkning og alle andre bestræbelser på at styrke det indre markeds funktion i EU. Det indre markeds effektive funktion er naturligvis betinget af den frie bevægelighed for kapital, varer, tjenesteydelser og arbejdstagere. Den frie bevægelighed for kapital og varer er gennemført forholdsvis vellykket. Vi er imidlertid stødt ind i store vanskeligheder, hvad angår den frie bevægelighed for tjenesteydelser og arbejdstagere.
Vi har planlagt, at den europæiske økonomi skulle blive bedre med Lissabon-strategien. Vi hører konstant om betydningen af konkurrence og vedtagelse af foranstaltninger mod protektionisme - men hvor godt fungerer dette i praksis? For kapital og varers vedkommende er nogle lande særligt konsekvente i deres forsvar for konkurrence og åbner endog deres markeder for billige varer fra Asien. Men de, der konstant belærer os om betydningen af konkurrence og ulemperne ved protektionisme, hvad angår varer og kapital, lukker samtidig deres tjenesteydelses- og arbejdsmarkeder. Er det ikke protektionisme?
2006 er Det Europæiske År for Arbejdstagernes Mobilitet, og alligevel er det netop i år, at nogle medlemsstater planlægger at forlænge deres overgangsperioder. Derfor spørger jeg Dem, hvordan vi skal forklare EU's borgere det. Med stort besvær. På den anden side er det indlysende, at alle de lande, der har åbnet deres markeder, gør fremskridt, og deres økonomiske udvikling er bemærkelsesværdig.
Ethvert land, der beslutter at vedblive med at holde sit arbejdsmarked lukket, må efter min opfattelse gøre det på et rationelt grundlag og på egen hånd og ikke som medlem af en blok af lande. Hvis vi vil have, at EU skal kunne konkurrere med andre stater, må det fuldt ud gennemføre den frie bevægelighed for kapital, varer og tjenesteydelser, men også den frie bevægelighed for arbejdstagere, i det indre marked.
Harald Ettl (PSE ).
   - Hr. formand, det i og for sig berettigede ønske om at fjerne overgangsfristerne for arbejdstagernes frie bevægelighed så hurtigt som muligt, eftersom de udgør en europæisk mobilitetsbarriere, bliver ikke ligefrem lettere af en overfladisk og unøjagtig kommissionsundersøgelse.
Hermed vil det sorte arbejde med sikkerhed kunne begrænses yderligere, men reguleringspresset på lønningerne og på det sociale område vil sikkert fortsat være der. Netop dette ville skabe et endnu større problem. Hvis det altså ikke lykkes at udstede ledsagende foranstaltninger til beskyttelse af arbejdstagerne, som f.eks. et indholdsmæssigt forbedret udstationeringsdirektiv samt kontrol- og gennemførelsesmekanismer, vil der opstå et endnu større pres på arbejdsmarkederne i Tyskland og Østrig. Jeg savner fortsat brugbare ledsageforanstaltninger fra Kommissionens side. De kan roligt grine, hr. kommissær!
Flertallet i Parlamentet vil nu efter al sandsynlighed følge kommissionsrapporten og Őry-betænkningen og dermed indikere, at vi er ligeglade med Tysklands og Østrigs holdninger og interesser, så væk med overgangsfristerne! Som parlamentsmedlem må jeg også acceptere flertallets afgørelse. Det er fuldstændig klart, men det kan godt være, at De som ansvarlig kommissær for sociale anliggender er komplet ligeglad med, at De således fyrer yderligere op under den antieuropæiske stemning i vores lande, men det er jeg i hvert fald ikke! 
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ).
   - Hr. formand, ud af de mange emner, som vi skal stemme om i denne uge, mener jeg, at denne betænkning og dette emne er det vigtigste. Det faktum, at omkring 30 talere fra mange forskellige partier ønsker at bidrage til denne debat, er en bekræftelse på det.
Mange har allerede nævnte EU's grundlæggende fire friheder. Blandt de friheder er den frie bevægelighed for personer muligvis den vigtigste. For halvtreds år siden sagde Jean Monnet om en af EU's vigtigste missioner: . Det var fuldstændig rigtigt på det tidspunkt, og det er fuldstændig rigtigt i dag. Det er det, vi skal gøre: forene menneskene.
Nogle medlemsstaters frygt er blevet nævnt. Jeg mener ikke, at vi skal kritisere medlemsstater for at nære den frygt: Det er forståeligt. Men ved siden af frygten er der kendsgerninger, og de bør sætte frygten i perspektiv. Det er en kendsgerning, at indvandrere fra det centrale og østlige Europa, som er rejst ind i Det Forenede Kongerige, Sverige og Irland, ikke har tappet økonomien, men har været til fordel for den. Problemet har ikke været den lovlige indvandring i vores lande, men den ulovlige indvandring til andre lande, der har øget væksten i den sorte økonomi. De mennesker, der frygter det problem, bør være opmærksomme på, at dette er et meget større problem end åbningen af grænserne på nuværende tidspunkt.
Det glæder mig, at yderligere tre lande - Spanien, Portugal og Finland - allerede har sagt, at de vil fjerne hindringerne. Jeg vil gerne bede kommissæren om at bruge både sin egen store personlige myndighed og Kommissionens til at tilskynde Finland til at fastholde dette emne som et meget vigtigt punkt på dagsordenen under dets kommende formandskab og til, når dets formandskab slutter, at aflægge beretning om de fremskridt, som det har gjort, så det kan inspirere andre til at følge dets eksempel.
I mellemtiden håber jeg, at vi alle sammen kan inspirere andre med en overbevisende afstemning senere på ugen. Jeg håber, at vi kan sige til de nye medlemsstater, at der ikke findes andenklassesborgere i Europa, og til de gamle medlemsstater, at det er på tide, at de åbner deres grænser og deres sind.
Ole Christensen (PSE ).
   - Arbejdstagernes fri bevægelighed er en af grundpillerne i det europæiske samarbejde. De midlertidige overgangsordninger, som en række lande - heriblandt mit eget land, Danmark, - har valgt at indføre over for østeuropæiske arbejdstagere, skal ophæves så hurtigt, som det er muligt og forsvarligt.
Overgangsordningerne skal ikke unødigt hindre den frie bevægelighed, og vi må udvise solidaritet og åbenhed for alle borgere i EU. Derfor skal reglerne smidiggøres, så man fjerner alle unødvendige barrierer. Men overgangsreglerne skal først ophæves, når vi får sikret, at de rejsende østeuropæere ikke udnyttes. Overgangsreglerne i Danmark tjener som en beskyttelse mod udnyttelse og sikrer arbejdstagerne en overenskomstmæssig løn. Østeuropæisk arbejdskraft bliver for ofte udnyttet af arbejdsgivere, som betaler lønninger, som ligger væsentlig under det normale, og lader dem arbejde under kummerlige forhold.
Det er vores ansvar at forsvare arbejdstagernes frie bevægelighed - det er en grundlæggende rettighed i EU. Men det er ligeledes vores ansvar at forsvare arbejdstagernes vilkår og sikre, at alle borgere har ordentlige løn- og arbejdsforhold. Overgangsordningerne var og er et forsøg på at forene begge hensyn.
Vi har ingen minimumsløn i Danmark. Derfor har overgangsreglerne givet mulighed for at overvåge tilgangen af arbejdstagere fra Østeuropa, så indsatsen kunne koncentreres om de arbejdsgivere, der har forsøgt at omgå reglerne om løn- og arbejdsforhold.
Tiden er inde til langsomt at udfase restriktionerne. 
Roselyne Bachelot-Narquin (PPE-DE ).
   - Hr. formand, kære kolleger, når der opstår tvivl, skal EU vende tilbage til grundprincipperne. Det er nu på tide at fuldende indførelsen af de fire grundlæggende friheder i det indre marked. Den frie bevægelighed for arbejdstagere mangler endnu at blive til virkelighed, og til det formål er det vigtigt, at de begrænsninger, der er fremkommet i forbindelse med tiltrædelsen af de nye medlemslande, ophæves så hurtigt som muligt.
Mistroen er uberettiget, for vi kan konstatere, at der fra de 15 lande, hvor begrænsningerne er blevet ophævet, ikke har været en massiv tilgang. Man kan undre sig over, at blot 2 % af europæerne arbejder uden for deres hjemlands grænser, mens en tredjedel af amerikanerne bor og arbejder i en anden stat end den, de er født i. Invasionen var blot et skræmmebillede, og arbejdstagernes mobilitet er en udfordring. I hr. Őrys betænkning fastsættes 2009 som mål for en ophævelse af begrænsningerne, og jeg tilslutter mig dette mål. Den franske premierminister har desuden angivet, at Frankrig vil foregribe dette ved en gradvis og kontrolleret ophævelse af dets begrænsninger.
Den beslutning, som Den Europæiske Faglige Samarbejdsorganisation traf i december 2005, åbner for veje, som kombinerer åbne grænser og relevant beskyttelse. De ændringsforslag, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har vedtaget, går i den retning og vil sikre, at de arbejdsretlige bestemmelser finder anvendelse i medlemslandene, det vil sige sikre gennemførelsen af fællesskabsstandarder, særligt standarderne i direktivet om udstationering, og undersøge mulighederne for oprettelse af et europæisk center, der koordinerer medlemslandenes arbejdstilsyn. Vi kan ved at udarbejde standardiserede statistikker om migration i Fællesskabet etablere værktøjskassen til det sociale Europa inden for Unionen, som skal sikre, at fri bevægelighed for arbejdstagere ikke bliver synonym med dumping eller laveste sociale fællesnævner, men derimod en faktor til økonomisk energi, der skal udjævne underbeskæftigelsen.
Stephen Hughes (PSE ).
   - Hr. formand, jeg lykønsker hr. Őry med, at han har udarbejdet en glimrende betænkning. Jeg har tre korte bemærkninger, og den første vedrører punkt 1. Efter behandlingen i udvalget opfordres medlemsstaterne nu til at fjerne gældende overgangsforanstaltninger. For mange er det blevet det vigtigste punkt i betænkningen. Jeg ved, at ordføreren har følt sig presset til at stille et kompromisforslag, hvor medlemsstaterne opfordres til at overveje at fjerne foranstaltningerne, og hvor de tre medlemsstater, der ikke indførte dem til at begynde med, nævnes specifikt. Mange i min gruppe støtter teksten, som den foreligger nu, fordi de mener, at vi bør modsætte os enhver fortsættelse af overgangsforanstaltningerne. Men når de siger det, skal det ses i sammenhæng med punkt 14, hvor der står, at medlemsstater, der forlænger overgangsordningerne, bør tage de nødvendige skridt til at sikre, at de ikke fortsættes efter 2009.
Min anden bemærkning drejer sig om ligebehandling. Ordføreren og andre af de tilstedeværende har gjort det helt klart, at det ikke bare er et spørgsmål om at sikre, at arbejdstagere fra de otte nye medlemsstater har ret til at benytte sig af arbejdskraftens frie bevægelighed, vi må også sørge for, at inspektions- og håndhævelsesordninger sikrer dem fuld ligebehandling og forhindrer udnyttelse i de 15 gamle medlemsstater. Der har været grove overtrædelser i både Det Forenede Kongerige og Irland.
Min sidste bemærkning vedrører direktiv 2003/109/EF, som kommissæren nævnte. Det giver fastboende tredjelandsstatsborgere fuld adgang til medlemsstaternes arbejdsmarkeder. Parlamentets Juridiske Tjeneste har sagt, at dette ikke skaber nogen fare for, at der opstår en situation, hvor tredjelandsstatsborgere har større adgang end borgere fra de otte nye medlemsstater. Den Juridiske Tjeneste påpeger, at der i direktivets artikel 11 står, at medlemsstaterne "kan" begrænse ligebehandling med tredjelandsstatsborgere i visse tilfælde. At sige, at medlemsstaterne "kan", er ikke det samme som at sige, at de "skal", eller at de "vil". Ligebehandling kan kun sikres ved at ophæve overgangsforanstaltningerne.
Rolf Berend (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, til trods for det krav, som fremsættes i Őry-betænkningen, er jeg overbevist om, at i de medlemsstater, som anser dette for at være nødvendigt, vil overgangsfristerne i forbindelse med den frie bevægelighed kunne bevares. Hvis et land mener, at der fortsat skal være en styring af adgangen til arbejdsmarkedet af arbejdsmarkedspolitiske og økonomiske årsager, er det legitimt. gælder også her, og hverken Kommissionen eller Parlamentet - måske ikke engang et flertal i sidstnævnte - bør formaste sig til at udøve pres ved at appellere til det ene eller andet land. I mine øjne er dette misbrug af et højeksplosivt emne til at piske stemningen i vejret.
I dette spørgsmål kan jeg ganske enkelt ikke sammenligne Tyskland og Østrig med Spanien og Portugal. I den forbindelse står Tyskland ved en skillelinje, og her hersker der helt andre betingelser end i de sydeuropæiske lande. I Parlamentet tales der meget om subsidiaritet, og pludselig ved man i Bruxelles og Strasbourg bedre besked om arbejdstagernes frie bevægelighed end i de pågældende lande, dvs. i Tyskland eller Østrig. Da overgangsfristerne blev bekræftet i den tyske regerings koalitionsaftale for nogle måneder siden, var det ikke kun skæg og ballade, for til grund herfor ligger kendsgerninger og fakta, som det gælder vjohnson@example.org. Styringen af adgangen til det tyske arbejdsmarked vil som minimum blive opretholdt i de kommende tre år. Hvad der herefter skal gælde for de næste to år, skal drøftes på baggrund af den nye situation, hvorefter der skal iværksættes foranstaltninger på basis heraf.
Afslutningsvis skal det også påpeges, at der netop herskede stor bekymring i befolkningen for udvidelsen mod øst på grund af denne problematik, og at vi altid har kunnet sige: "Der er intet at frygte, for disse spørgsmål er reguleret ved traktat i fem eller syv år. 
Anna Ibrisagic (PPE-DE ).
   - Hr. formand, den 1. maj 2004 er en dag, jeg aldrig vil glemme. Den dag stod jeg sammen med dr. Otto von Habsburg på grænsen mellem Slovenien og Østrig og deltog i en højtidelig ceremoni. Det, der blev fejret, var i virkeligheden, at en by, der efter krigen blev delt i to dele - hvor den ene kom til at tilhøre Østrig og den anden Slovenien - blev genforenet, nu da Slovenien blev medlem af EU.
Symbolikken var klar, og mens jeg stod der, havde jeg en stærk fornemmelse af, at folk ikke følte, at de gik ind i noget nyt, men at de blev genforenet med noget, som de altid havde været en del af. Og sådan er det. EU's 10 nye medlemsstater er 10 gamle lande i Europa. Sagen er bare, at kommunismen bortførte dem i 50 år, og nu er de endelig genforenet med os.
Forud for denne genforening havde Sveriges socialdemokrater tegnet rædselsvækkende billeder af, hvordan vores land ville blive invaderet af udenlandske arbejdstagere, som ville dumpe vores lønninger og udnytte vores sociale ydelser. Mit parti og jeg kæmpede i den svenske rigsdag for at forhindre, at vores land indførte overgangsbestemmelser. Vi ønskede, at de ny lande, som havde lidt under kommunismen så længe, nu kunne nyde de frihedsrettigheder, som medlemskabet af EU indebar.
Vi nægtede at acceptere socialdemokraternes propaganda, og vi viste, hvad ægte solidaritet er. Vi vandt kampen, og Sverige indførte aldrig nogen overgangsbestemmelser. De evalueringer, der er gennemført nu, viser tydeligt, at Sverige på ingen måde er blevet udsat for den sociale dumping, som socialdemokraterne skræmte med. Tværtimod har den frie bevægelighed udelukkende haft positive indvirkninger på den svenske økonomi. De andre lande, som ikke indførte overgangsbestemmelser, har haft lignende erfaringer.
Jeg må desuden sige, at jeg blev meget skuffet, da jeg hørte, at flere lande havde besluttet at forlænge deres overgangsbestemmelser. At gøre det, når de skrækscenarier, der blev udmalet, udeblev, er urimeligt. Det eneste rigtige er at afholde sig fra at indføre overgangsbestemmelser, og jeg håber, at Europa i fremtiden i højere grad lader sig lede af fornuft end af frygt.
Laima Liucija Andrikienė, (PPE-DE ).
   - Vi ved alle sammen udmærket, at den frie bevægelighed for arbejdstagere er en af de fire grundlæggende frihedsrettigheder, som hele idéen om Det Europæiske Fællesskab bygger på. Vi ved imidlertid også, at denne frihed kun gælder fuldt ud for borgerne fra de 15 gamle medlemsstater, mens borgerne fra de otte nye medlemsstater, der blev medlemmer den 1. maj 2004, er underkastet overgangsperiodens bestemmelser, og denne overgangsperiode kan vare i op til syv år i henhold til reglen om 2+3+2 år. Som om det ikke var nok, har fastboende udlændinge fra tredjelande i henhold til visse EU-direktiver i nogle tilfælde rettigheder, der giver dem en mere privilegeret ret end borgere fra de otte nye medlemsstater til at bo i 15 EU-medlemsstater og få adgang til deres arbejdsmarked. Det betyder, at vi ved at vise solidaritet med arbejdstagere fra tredjelande forskelsbehandler arbejdstagere fra de nye medlemsstater i EU.
Eftersom den første overgangsperiode slutter den 30. april, har vi en glimrende lejlighed til at undersøge dens konsekvenser og virkninger på økonomierne i både de 15 gamle og de otte nye medlemsstater og træffe hensigtsmæssige beslutninger. Det er rigtigt, at vi mangler statistiske oplysninger om indvandring i hjertet af Fællesskabet. Det er vanskeligt at drage objektive konklusioner, men i dag står det allerede klart, at indvandringen fra tredjelande langt overstiger indvandringen i hjertet af EU, dvs. i de 15 gamle medlemsstater og hele det udvidede EU. Det står også klart, at de lande, der åbnede deres arbejdsmarkeder for de nye medlemsstaters borgere, kun har haft gavn af det, mens overgangsperioderne tilskynder til ulovligt arbejde, urimelige arbejdsforhold, forskelsbehandling og udnyttelse af vandrende arbejdstagere. Jeg er af den faste overbevisning, at Europa-Parlamentet bør tilskynde medlemsstaterne til at ophæve de gældende bestemmelser om overgangsperioden, for der er rigeligt med grunde til at gøre det.
Czesław Adam Siekierski (PPE-DE ).
   - Hr. formand, debatten i dag er helt klart af afgørende betydning, fordi den drejer sig om beskæftigelse, økonomien og den frie bevægelighed for personer. Det er rimeligt at stille et centralt spørgsmål, nemlig om arbejdsmarkedet bør åbnes, når der er ledige stillinger og mangel på indfødte arbejdstagere, med andre ord mangel på mennesker, der er villige vjohnson@example.org. Jeg gentager, at jeg taler om mangel på mennesker, der er villige til at arbejde, ikke om de arbejdsløse. Bør arbejdsmarkederne alternativt åbnes for at skabe økonomisk vækst, som vil føre til, at der skabes nye job? Jeg er overbevist om, og mine hidtidige erfaringer siger mig, at ethvert land, der åbner sit arbejdsmarked, vil opleve, at det fører til, at der skabes økonomisk vækst og nye job.
Vi må huske på, at øget beskæftigelse og jobskabelse kun vil være muligt, hvis vi gennemfører ægte økonomiske reformer og ikke bare kosmetiske forandringer. Arbejdsgiverne må overbevises om nødvendigheden af disse reformer, men frem for alt må vi overbevise fagforeningssektoren. Selv om disse ændringer ofte er smertefulde på kort sigt, har de en positiv virkning på mellemlang og lang sigt.
Jeg vil nu nævne et meget relevant spørgsmål, eftersom vi er i gang med forhandlinger på WTO-plan. I hvilket omfang og hvor hurtigt skal verdenshandelen liberaliseres, for at der opnås økonomisk vækst og skabes nye job i EU? Dermed ville vi undgå bare at blive et område med begrænset produktionskapacitet, hvor importerede varer forbruges.
Endelig er det vigtigt at gøre arbejdsstyrken fleksibel og mobil. Jeg mener, at der må afsættes midler fra de nationale budgetter og EU's budget til omskoling og uddannelse til nye job. For øjeblikket lader det til, at vi til trods for den høje arbejdsløshed mangler kvalificerede arbejdstagere ...
Vladimír Špidla,
   Jeg har med interesse lyttet til debatten om hr. Őrys betænkning, og jeg må sige, at den har været overordentligt vidtrækkende. Spørgsmålet om arbejdstagernes frie bevægelighed er blevet belyst fra mange vinkler, og der er kommet mange synspunkter til udtryk. Jeg vil tilføje endnu en ting, som ikke blev nævnt under debatten. Alle EU's udvidelser har været forbundet med en overgangsperiode, og alle udvidelser har været præget af stor frygt, og denne frygt har hver gang vist sig at være ubegrundet.
Mine damer og herrer, i den aktuelle tiltrædelsestraktat er der derfor indført et trinvist system bestående af flere faser, som er planlagt således, at den sidste fase i 2011 bliver så kort som muligt. Derfor er det mig en glæde at kunne sige nu, at Europa fra den 1. maj i år gør betydelige fremskridt hen imod gennemførelsen af den frie bevægelighed for arbejdstagere.
Mine damer og herrer, jeg vil endnu en gang takke Dem for en debat, der har været meget seriøs, meget vidtrækkende og ofte meget skarp - netop hvad der passer sig for dette alvorlige emne.
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 11.30.
Katalin Lévai (PSE ).
   - Betænkningen af Csaba Őry om den overgangsordning, som begrænser arbejdstagernes frie bevægelighed på EU's arbejdsmarked, drejer sig om EU's grundlæggende værdier. Arbejdskraftens frie bevægelighed er et af EU's mest grundlæggende principper, og derfor må vi forkaste alle begrænsninger af den, ikke bare af økonomiske, men også af politiske hensyn.
Jeg er enig i det, der står i betænkningen om, at arbejdstagere fra tredjelande ikke bør stilles bedre end arbejdstagere fra EU's medlemsstater.
De gældende diskriminerende bestemmelser er i strid med det politiske krav om styrkelse af den europæiske identitet. De nye medlemsstaters borgeres viden om og følelse af tilhørsforhold til Det Europæiske Fællesskab kan kun styrkes, hvis medlemsstaterne skaber lige rettigheder på beskæftigelsesområdet og i adgangen til sociale ydelser.
Jeg går ind for forslaget, hvor Kommissionen, medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og de kompetente organer i den private og den offentlige sektor opfordres til at indføre en retfærdig og gennemsigtig procedure for at sikre, at de nye medlemsstaters borgere kan arbejde i alle EU's medlemsstater uden forskelsbehandling, til en rimelig løn og under acceptable sundheds- og sikkerhedsforhold.
Eftersom de statistiske oplysninger tydeligt viser, at det ikke er nogen ulempe for de gamle medlemsstater at beskæftige arbejdstagere fra nye medlemsstater, og at det tværtimod bidrager til deres økonomiske vækst, må de 15 medlemsstaters borgeres fjendtlige indstilling bekæmpes med alle midler, og det europæiske krav om arbejdskraftens frie bevægelighed skal fastslås i den nationale lovgivning i overensstemmelse med overgangsbestemmelserne.

Christopher Heaton-Harris (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. I sidste uge blev datoerne for mødekalenderen for 2007 fastsat på Formandskonferencen. Fristen for ændringsforslag var i går aftes kl. 19.00. I Parlamentet har vi meget strenge regler om, at der kræves originale underskrifter, for at ændringsforslag kan stilles, men en lang række af mine kolleger var forsinkede i går og ankom ikke før efter kl. 19.00. Derfor kunne de ikke underskrive de ændringsforslag, som bl.a. kampagnen for parlamentarisk reform havde sendt rundt.
Jeg ved, at De ikke kan ændre den pågældende artikel i forretningsordenen lige nu, men vil De være så venlig at undersøge det, for i forbindelse med næsten alle betænkninger har vi en rimelig frist for ændringsforslag, men i forbindelse med mødekalenderen har vi overhovedet ingen tid.
Formanden.
   - Sagen vil blive undersøgt, hr. Heaton-Harris. 
Formanden.
   - Vi går nu over til afstemning.

Alain Lipietz (Verts/ALE ),
   Hr. formand, eftersom teksten praktisk talt er blevet tømt for indhold, trækker jeg mit navn tilbage fra denne betænkning og anmoder Europa-Parlamentet om at afvise den.

Georgios Papastamkos (PPE-DE ),
   Hr. formand, i den sætning, der indledes med:og slutter med ordet , foreslås det at tilføje et enkelt ord, således at sætningen kommer til at lyde: . For at undgå forvirring og af grammatiske og betydningsmæssige hensyn foreslås desuden, at sætningen flyttes, så den kommer umiddelbart efter den sætning, der slutter med ordene .

Formanden.
   - Afstemningstiden er afsluttet. 
Jan Andersson, Ewa Hedkvist Petersen, Inger Segelström og Åsa Westlund (PSE ),
   Vi har stemt for ændringsforslagene om EU-koordinatorer, fordi vi mener, at en frivillig og midlertidig koordinationsfunktion kan være formålstjenlig, navnlig i forbindelse med grænseoverskridende projekter.
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Junilisten mener, at EU's medlemsstater bør samarbejde om grænseoverskridende anliggender, når samarbejde skaber merværdi. Transeuropæiske energinet er et sådant anliggende, og derfor stemte vi for betænkningen som helhed, da den blev debatteret i Parlamentet tidligere. Flere af de ændringsforslag, som vi stemte om i dag, er imidlertid unødvendigt bureaukratiske, og de ekstra udgifter og administrative byrder, som de ville medføre, står ikke i et rimeligt forhold til de potentielle fordele. Derfor har vi stemt imod disse ændringsforslag.
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg takker Anne Laperrouze for en klar og præcis indstilling ved andenbehandling om Rådets fælles holdning med henblik på vedtagelse af Europa-Parlamentets og Rådets beslutning om retningslinjer for de transeuropæiske net på energiområdet.
Jeg støtter ordføreren i, at de nye bestemmelser om indførelse af erklæringerne om europæisk interesse og muligheden for at udnævne en EU-koordinator igen skal indgå i forslaget.
Disse foranstaltninger er vigtige redskaber til gennemførelse af et egentligt indre marked for gas og elektricitet med henblik på at garantere forsyningssikkerheden.
Jeg vil derfor også gerne erindre om de holdninger, som de seneste Europæiske Råd har tilkendegivet om disse spørgsmål. 
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Vi har her en enestående mulighed for at vise borgerne, at vi er rede til at udvikle en ægte europæisk energipolitik. Vi må derfor sikre, at vi har de nødvendige redskaber og midler til at nå dette mål.
De transeuropæiske energinet vil fremme sammenkobling, interoperabilitet og udvikling af energinet i det udvidede EU og samtidig fremme effektiv udnyttelse af det indre marked.
Opbygning af det fremtidige indre marked for gas og elektricitet er nok dette beslutningsforslags mest relevante mål.
At tilpasse retningslinjerne for udformningen af EU med 25 medlemsstater, give mulighed for finansiering af projekter af fælles interesse og - ikke mindst - garantere forsyningssikkerheden gennem sammenkoblinger mellem medlemsstaterne og med nabolandene (Sydøsteuropa, Middelhavslandene, Ukraine og Belarus) er også vigtige mål, der logisk modsvarer den for de transeuropæiske landtransportnetværk vedtagne tilgang.
Jeg har derfor stemt for Anne Laperrouzes betænkning. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, kampen imod sort arbejde er med sikkerhed vigtig med henblik på at modvirke negative trends på arbejdsmarkedet. Med fri bevægelighed for arbejdstagere bliver man imidlertid ikke - som håbet - herre over dette problem. Arbejdsgivere, som vil spare bidrag til sociale sikringsordninger, vil også have dette ønske fremover. Endvidere er det betænkeligt, at stadig flere virksomheder presser deres ansatte ud i proformaselvstændighed i et forsøg på at omgå lønoverenskomster og sociale minimumsstandarder. Denne udvikling skal vi have sat en stopper for.
Vi understreger til stadighed, at en forbedring af beskæftigelsessituationen er essentiel. Samtidig plæderer EU dog for, at arbejdstagerne skal være mobile og fleksible, selv om undersøgelser viser, at nye arbejdsformer såsom deltidsarbejde i realiteten betyder, at en stagnerende arbejdsmængde blot bliver fordelt på nogle flere hoveder. Vi skrider ikke energisk nok ind i forhold til denne udvikling, hvorfor jeg også stemte imod denne betænkning. 
Alexander Lambsdorff (ALDE ).
   - Hr. formand, ALDE-Gruppen deltog i afstemningen om betænkningen (A6-0086/2006) om medlemsstaternes beskæftigelsespolitiske retningslinjer. Vi gjorde dette, fordi vi i solidaritet med vores kolleger ønskede at fremme vores gruppes interesser. Ikke desto mindre holder vi fast ved, at beskæftigelsespolitik ikke falder ind under EU's kompetenceområde. Derfor bør dette emne behandles af medlemsstaterne og ikke af os her i Strasbourg eller Bruxelles. Hvis EU vil have succes, skal man koncentrere sig om sine væsentlige opgaver. Det ligger i subsidiaritetsprincippet, som det gælder om at tage alvorligt og følge i fremtiden. 
Lena Ek (ALDE ),
   I princippet er jeg imod denne type betænkning, hvor Parlamentet i rutinemæssige spørgsmål på et bestemt politisk område gentager allerede velkendte holdninger og bekræfter sin almindelige gode vilje. Det bidrager ikke til større tillid til Parlamentet, og det giver vind i sejlene for dem, der ønsker endnu flere EU-indgreb selv på politiske områder, i dette tilfælde beskæftigelsespolitikken, der burde overlades til de enkelte medlemsstater og underkastes konkurrence.
Alligevel har jeg valgt at stemme ja af en vigtig årsag, nemlig arbejdskraftens frie bevægelighed. De beslutninger, der har givet mulighed for overgangsbestemmelser, som forskelsbehandler arbejdstagerne fra de nye medlemsstater, er en åbenbar fravigelse af princippet om arbejdskraftens frie bevægelighed og en helt skandaløs opførsel over for EU's nye medlemsstater, som har tiltrådt EU med stor entusiasme.
Erfaringer fra lande, der har haft få eller ingen overgangsbestemmelser, har helt tydeligt vist, at der ikke er behov for den slags bestemmelser, og at den "invasion", som visse politiske ledere har truet med ville ske, helt er udeblevet. Der er snarere et behov for at tiltrække flere mennesker, som vil arbejde, end at lægge hindringer i vejen for dem, der ønsker at gøre det.
Nødvendigheden af tydeligt at påpege alt dette og tydeligt at give udtryk for Parlamentets afstandstagen fra nogen form for forlængelse af den slags hindringer er for mig en meget god grund til at støtte betænkningen.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Kósáné Kovács' betænkning, som i dag var til afstemning, omhandler retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik og indeholder nogle overvejelser om kønnenes ligestilling og bekæmpelse af forskelsbehandling. Det spørgsmål, der for os er det væsentlige, nemlig beskyttelse af arbejdstagernes rettigheder, bliver derimod ikke nævnt.
Under hensyntagen til medlemsstaternes nationale reformprogrammer og de foranstaltninger, der er foreslået for at virkeliggøre disse retningslinjer, har vi stillet ændringsforslag til betænkningen om retningslinjer, der er mere konkrete og lettere at opstille en tidsplan for, så der sikres effektiv gennemførelse af kvinders rettigheder, adgang til offentlig undervisning og uddannelse af høj kvalitet, stabil beskæftigelse med rettigheder og flere offentlige investeringer i sundhed og boliger.
Desværre har Parlamentets flertal forkastet vores forslag, hvorfor vi ikke har kunnet stemme for betænkningen, selv om vi bifalder visse ændringer, som Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender har foreslået. Vi har derfor undladt at stemme, hvad angår betænkningen, men har stemt imod den lovgivningsmæssige beslutning om de beskæftigelsespolitiske retningslinjer, der afspejler utvetydigt liberale økonomiske retningslinjer. 
Carl Lang (NI ),
   Betænkningerne fra Europa-Parlamentet om beskæftigelses- og socialpolitikkerne er en gentagelse af noget europæisk sludder, som ud over et overdrevent forbrug af papir ikke giver noget resultat.
Ud over de daglige skuffelser over Lissabon-processen er det ikke nogle ufuldstændige lappeløsninger om retningslinjerne i en afgørelse fra Rådet, som absolut var en dårlig afgørelse, der vil redde arbejdspladserne og den franske økonomi.
Det foreslåede miskmask prøver at gøre alle tilfredse. Kommissionens liberalisme bevares, mens der tages hensyn til, at de europæiske institutioner skal tillade mere kontrol af de selvdisciplinerede nationer. 
For at gøre det mere attraktivt er det hele krydret med smukke intentioner, når det drejer sig om at beskytte de svageste i denne kæmpe model, som tit og ofte blandes sammen med indvandring, og hvor det drejer sig om ikke at acceptere nogen form for argumenter om dette spørgsmål.
Men det er lige nøjagtig på de punkter, at løsningen på vores problemer findes. For at vores økonomi og beskæftigelsen kan rejse sig fra asken som fugl Fønix, skal vi stoppe den indvandring, som blot har til formål at øge befolkningstallet, fremme de fødselsfremmende politikker, anvende fællesskabspræferencer og beskyttelse i Europa og nationale præferencer og beskyttelse i Frankrig.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Retningslinjerne for medlemsstaternes beskæftigelsespolitik udgør en efter min opfattelse ganske rimelig udfordring for EU, der skal besvare en række fundamentale spørgsmål på dette område. Bestræbelserne samler sig helt rigtigt om de fra arbejdsmarkedet udstødte, nemlig de unge, de ældre og andre marginaliserede borgere, hvad enten det er i deres egne lande eller i de øvrige medlemsstater.
Der bør dog findes en balance mellem udfordringen til Fællesskabets og de nationale institutioner og ønsket om konkrete og effektive løsninger. Debatten om beskæftigelsespolitikken har nødvendigvis en europæisk dimension, der ikke må overses. Det har jeg som medlem af Europa-Parlamentet vedholdende lagt vægt på, fordi jeg mener, at der bør udvikles reformsynergier inden for Europa, og at Europa-Parlamentet er en af de mest relevante institutioner for at nå dette mål. 
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Konkurrencens forrang er en af det indre markeds grundpiller og har begrundet liberaliseringer og privatiseringer inden for strategiske sektorer som energi, transport og kommunikation, en proces, der blev trappet op fra år 2000 med Lissabon-strategiens vedtagelse.
Det står klart, at det, der er gennemført indtil nu, ikke kun har bragt de lovede prissænkninger, forbedret adgang til tjenesteydelser af højere kvalitet eller ligefrem brudt monopoler. Det har tværtimod skabt øget arbejdsløshed som følge af omstruktureringer og fusioner i disse sektorer og tab af statslig suverænitet på strategiske områder.
Selv om det i betænkningen siges, at der skal sættes ind over for dominerende stilling og monopoler, accepteres retningslinjerne i beretning for 2004, der fokuserer på energi og telekommunikation og på at liberalisere gas- og elmarkedet, en af prioriteterne på forårstopmødet i marts 2006.
Derudover insisteres der inden for kommunikationsområdet, der allerede er temmelig liberaliseret, på konkurrence i bredbåndssektoren og på internationalisering af produktionen, hvilket vil gøre det lettere at flytte produktionen eller dele af produktionskæden ud.
Vi har derfor stemt imod. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Begrundelsen i hr. Lipietz' betænkning er meget mere lærerig end selve betænkningens tekst, som udelukkende skamroser Kommissionens "fremragende" arbejde i klapjagten på den mindste forhindring for den frie konkurrence.
I begrundelsen beklages manglen på undersøgelser om de reelle konsekvenser af Kommissionens beslutninger eller om den dogmatiske anvendelse af bestemmelserne om statsstøtte. I begrundelsen nævnes, at markedet, som for øvrigt bliver tillagt alle gode egenskaber, ikke er tilstrækkeligt til selv at gennemføre en række politiske og endog økonomiske mål. Det indikeres, at liberaliseringen af en række markeder har ført til, at de gode, gamle offentlige monopoler er blevet erstattet af private oligopoler, ved at fordelene er afskaffet, og uden at der er skabt "merværdi" for forbrugerne. Endelig understreges Kommissionens totale mangel på selvkritik, når dens uberettigede beslutninger fører til økonomiske katastrofer, som f.eks. i Rhodia-sagen.
Men det generelle indtryk er, at EU's konkurrencepolitik er udtryk for en ultraliberal doktrin, hvor Kommissionen kæmper mod "den økonomiske patriotisme", som paradoksalt nok er indført af et pedantisk bureaukrati, som hele tiden blander sig i virksomhedernes strategier eller landenes politikker. I forbindelse med den ukontrollerede globale konkurrence vil det kun skabe arbejdsløshed.
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   Europæisk konkurrencepolitik har regler og mål, der vil få de små og mellemstore til at gå til grunde og få de europæiske monopoler til at vokse til gigantisk størrelse ved at finansiere og privatisere dem, og ikke på grund af forbrugerinteresser, som De så hyklerisk hævder.
Ordet "konkurrenceevne" er i øvrigt synonymt med større udbytning af arbejdstagerne, med ødelæggelse af deres tilkæmpede rettigheder og nedsættelse af lønnen til arbejdskraften, når tidens krav vokser.
Konkurrencelovgivningen tjener den befolkningsfjendtlige Lissabon-strategi og har til formål at kontrollere, blokere og reducere alle former for tilskud eller statsstøtte til opfyldelse af folkets behov, som arbejdstagerne måtte have tilkæmpet sig.
Det passer ikke, at konkurrence giver lavere forbrugerpriser. Erfaringen har indtil nu vist det modsatte. Markederne er blevet delt op, virksomhederne fået højere profit, og arbejdstagerne fået højere priser.
Er det ikke også i konkurrencens navn, at de unge har fået slavelignende ansættelsesforhold, som vil sprede sig til alle arbejdstagere? Frankrigs unge har med rette rejst sig i protest, og vi er solidariske med dem. De udgør håbet om forandringer i forhold til EU's og regeringerne udnyttelsespolitik, og derfor står vi bag dem. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil sige nogle få ord om hr. Hammerstein Mintz' betænkning og om stemmeadfærd. Jeg støtter åbenhed, men jeg går også ind for en vis grad af realisme. Det er helt indlysende, at Rådets møder bør være åbne, men i punkt 14 og 15 stemte Parlamentet for, at møderne i Coreper, de faste repræsentanter - dvs. EU's ambassadører - bør være åbne, og det samme gælder Forligsudvalget. Det kan vi naturligvis insistere på, men det må antages, at Rådet også har ret til at insistere på, at alle vores gruppemøder og forberedende møder og alle Formandskonferencens møder bør være åbne. Jeg støtter åbenhed, men jeg mener ikke, at det er realistisk at insistere på åbenhed for Corepers vedkommende.
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for hr. Hammerstein Mintz' betænkning om gennemsigtighed ved Rådets møder i de tilfælde, hvor det optræder som lovgivende myndighed. På et tidspunkt, hvor det er nødvendigt at gå i retning af et politisk Europa, er det faktisk blevet mere og mere uforståeligt, at Rådet fortsat afholder møder for lukkede døre i de tilfælde, hvor det optræder som lovgivende myndighed. Ud over at denne holdning er i modstrid med EU-traktatens artikel 1, stk. 2, (Maastricht-traktaten af 7. februar 1992), som fastslår princippet om åbenhed for beslutninger om Europa, er den også i modstrid med den forventning om gennemsigtighed, som borgerne har til EU's institutioner. Det vil aldrig lykkes os at mindske kløften mellem EU og befolkningen med sådanne tiltag. Rådet bør hurtigst muligt, mens vi venter på ratificeringen af en forfatningstraktat for EU, egenhændigt ændre de interne bestemmelser for at imødekomme udviklingen i retning af gennemsigtighed i dets drøftelser, når det optræder som lovgivende myndighed, og dog stadig opretholde muligheder for privat drøftelser mellem stats- og regeringscheferne.
Robert Goebbels (PSE ),
   Jeg har afholdt mig fra at stemme under afstemningen om offentlig adgang til Rådets møder, for jeg mener ikke, at det er et problem. Hvis Rådet tvinges til at arbejde overvåget af kameraer, vil resultatet være formelle meningsudvekslinger og korridoraftaler. Alle forhandlinger har krav på en vis fortrolighed.
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Vi er af den opfattelse, at Rådets og Corepers møder skal være offentlige i de tilfælde, hvor disse organer optræder som lovgivende myndighed. Dette er et vigtigt demokratisk princip, hvis vælgerne skal kunne holde de valgte repræsentanter ansvarlige.
Desværre indeholder forslaget til betænkning en række punkter til støtte for vedtagelsen af udkastet til forfatningstraktat, som blev forkastet ved folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene. Vi har forsøgt at få disse elementer fjernet fra betænkningen ved at anmode om særskilt afstemning om netop disse punkter.
Uanset resultatet af disse afstemninger vil vi imidlertid stemme for betænkningen som helhed, eftersom reformer om åbenhed i Rådets og Corepers arbejde er et prioriteret område, og vi ønsker at lægge pres på Rådet for, at det ændrer sin forretningsorden. Vi tager imidlertid kraftigt afstand fra den måde, hvorpå Europa-Parlamentets flertal i forbindelse med dette vigtige spørgsmål om åbenhed har inddraget debatten om forfatningstraktatens fremtid.
David Martin (PSE ),
   Denne betænkning er en følge af Den Europæiske Ombudsmands undersøgelse af Rådets åbenhed. Den Europæiske Ombudsmand mener, at Rådets møder i de tilfælde, hvor det optræder som lovgivende myndighed, ikke er åbne for offentligheden, og at Rådets afslag på anmodningen om at åbne disse møder udgør et tilfælde af fejl eller forsømmelser.
Denne betimelige betænkning følger efter det britiske formandskabs opfordring til større gennemsigtighed. Desuden understreges det gang på gang i offentlige meningsmålinger og erklæringer fra ngo'erne, civilsamfundet og det akademiske miljø, at det er borgernes ønske, at deres regeringer i højere grad står til regnskab, hvad angår EU-spørgsmål.
Jeg er enig i, at det er uacceptabelt, at et vigtigt EU-organ med lovgivende beføjelser fortsat mødes for lukkede døre i de tilfælde, hvor det optræder som lovgivende myndighed - navnlig på et tidspunkt, hvor EU betragter sig selv som en forkæmper for demokratisering og ansvarlighed. Jeg går derfor ind for, at Rådets offentlige møder udsendes i radio og tv samt over internettet, og at der udsendes officielle forhandlingsreferater fra disse lovgivningsmæssige møder.
De krævede ændringer af Rådet bør betragtes som en meget forsinket tilpasning af det til de europæiske realiteter og den institutionelle ligevægt på lovgivningsområdet.
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg lykønsker min gruppefælle hr. Hammerstein Mintz med denne banebrydende betænkning, for den rammer netop det, der er årsagen til mange af de problemer, som EU står over for i dag. I Skotland, hvor jeg kommer fra, og i mange lande er den største forvirring over EU den manglende gennemsigtighed og følelsen af, at EU på en eller anden måde ikke kan holdes ansvarligt, og efter min opfattelse skyldes det alt sammen Rådets møder bag lukkede døre og ofte i nattens mulm og mørke.
For en organisation, der taler så meget om åbenhed, ser vi meget lidt af den i praksis uden for Parlamentet, og en åbning af Rådets døre ville være et stort skridt til at informere Europas borgere om, hvad der bliver gjort i deres navn. Denne betænkning er kun begyndelsen på den proces, og vi må vedblive med at forfølge denne afgørende sag.
Sérgio Marques (PPE-DE ),
   Jeg takker Michael Cashman for den vigtige betænkning med henstillinger til Kommissionen om adgang til institutionernes tekster, som jeg støtter. Det gælder særlig forslaget om, at Kommissionen i 2006 skal forelægge Parlamentet et forslag til retsakt om "ret til aktindsigt i dokumenter fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen og generelle principper for og begrænsninger i denne aktindsigt af hensyn til offentlige eller private interesser", som bør udarbejdes i interinstitutionelle drøftelser og følge de detaljerede henstillinger.
Vi er også enige i, at de nye regler om aktindsigt bør gælde fra datoen for den ændrede forordnings ikrafttræden og således ikke bør have tilbagevirkende kraft. 
David Martin (PSE ),
   Siden ratificeringen af Amsterdam-traktaten og ikrafttrædelsen af artikel 255 i traktaten om oprettelse af Det Europæiske Fællesskab er gennemsigtighed blevet et af EU's grundlæggende principper, hvis hovedformål er at styrke de europæiske institutioners demokratiske karakter.
I denne betænkning opfordres Kommissionen til at udarbejde et forslag til retsakt om ret til aktindsigt i dokumenter fra Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen. Gennem dette forslag gøres der i betænkningen forsøg på at respektere subsidiaritetsprincippet, borgernes grundlæggende rettigheder, Den Europæiske Menneskerettighedsdomstols retspraksis, navnlig i henhold til artikel 8, samt artikel 7 og 8 i chartret om grundlæggende rettigheder.
Jeg støtter denne betænkning fuldt ud, fordi jeg mener, at EU ikke bare har pligt til at være så åbent og gennemsigtigt som muligt over for dets borgere, men også må føre an og være et godt eksempel for såvel medlemsstaternes som tiltrædelses- og kandidatlandenes regeringer og parlamenter.
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Jeg lykønsker hr. Cashman med denne betænkning, som jeg med glæde støttede i dag. De problemer, som mange medlemmer har haft med aktindsigt i dokumenter, har været et tema i hele Parlamentet, og det er kun rimeligt, at vi begynder at tale om det her. Jeg håber bare, at vi kommer til at opleve, at målene i denne betænkning bliver fulgt op med handling.
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, i WTO er EU under pres på flere områder. På den ene side er vi nødsaget til at acceptere visse ændringer med henblik på at realisere målet om bekæmpelse af fattigdommen i de fattigste lande, og på den anden side må vi ikke gøre nogen unilaterale indrømmelser, der er for generøse. Netop AVS-landene risikerer at skyde sig selv i foden i forbindelse med deres krav om tarifnedsættelser. Dette kan imidlertid ikke være formålet med forhandlingerne, hvorfor jeg også forkaster denne betænkning.
Samtidig skal vi forhindre den truende ophævelse af importforbuddet for genetisk modificeret materiale. Her har EU mulighed for at optræde som et stærkt fællesskab på den internationale scene. I sidste ende har vi også brug for en hurtig løsning på det kinesiske toldafgiftsproblem i forbindelse med reservedele og komponenter til motorkøretøjer. Ellers vil de sidste bilproducenter også forlade Europa endegyldigt i retning mod Kina. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for den fremragende betænkning, som min kollega og ven hr. Papastamkos har udarbejdet om evaluering af Doha-runden efter WTO's ministerkonference i Hongkong i december 2005. Jeg mener, at økonomier og særligt de vestlige økonomier bør støtte udviklingsprogrammet, som indebærer en åben og retfærdig handel, der skal reducere fattigdom i verden ved at være en udviklingsfaktor både for udviklingslandene og de udviklede lande. Hvis vi ikke gør det, kommer vi til at betale meget dyrt navnlig på det politiske plan ved en forøgelse af de ekstremistiske grupper. Jeg glæder mig over, at multilateralismen indgår i denne forhandling samt den internationale handels evne til at skabe rigdom og dermed medføre social fremgang. Alle kan anerkende nytteværdien af et samlet og stærkt politisk EU i den globale kamp, hvor national egoisme har fremgang på bekostning af svækkede internationale institutioner.
Bruno Gollnisch (NI ),
   WTO forsøger nu at finde løsninger på de problemer, som aldrig havde været der uden WTO og denne organisations opfordring til, uanset omkostningerne for befolkningerne, at indføre den globale frihandelsideologi, som medfører alle former for dumping, problemer med efterligninger, vanskelig markedsadgang i de fleste lande, undtagen EU-landene, gennemsigtige støtteordninger i Europa eller skjulte alle andre steder, særligt i USA, der forvrider konkurrencen. Det globale marked er en jungle, hvor de svageste og fattigste er de primære ofre, og det eneste område, der overholder spillereglerne, Europa, er et sekundært offer. Med henblik på at sikre udviklingen i de mindst udviklede lande skal de ikke integreres i WTO-systemet, men beskyttes mod det.
I lighed med en række nobelprismodtagere i økonomi mener vi, at frihandelen kun kan komme alle til gode, når det drejer sig om lande på det samme udviklingsniveau, og at handelen mellem andre lande skal reguleres. Dette udelukker ikke gunstige handelsbetingelser for udviklingslandene. Det betyder heller ikke, at hvert område har brug for en fælles handelspolitik, der er lagt i hænderne på et overnationalt bureaukrati. Den frie handel er kort sagt ikke et mål i sig selv.
Hélène Goudin og Nils Lundgren (IND/DEM ),
   Denne initiativbetænkning belyser EU's dobbeltmoral i den internationale handelspolitik. Der tales meget ivrigt om nødvendigheden af, at de nye økonomier åbner deres markeder for europæiske virksomheder. Samtidig siger ordføreren, at EU's landbrug har en "multifunktionalitet", som det er nødvendigt at respektere.
Vi mener, at frihandel på lang sigt fører til en bedre verden. Der skal imidlertid tages hensyn til de forskellige landes udviklingsniveau. Hvis handel også i begyndelsen af udviklingsprocessen skal have en fattigdomsmindskende effekt, må EU ændre sin handelspolitik ved at afskaffe landbrugsstøtten og give fattige lande mulighed for at konkurrere på gode vilkår.
Eftersom betænkningen hovedsageligt indeholder negative formuleringer, stemte vi imod den under afstemningen i dag.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Med denne beslutning agter Europa-Parlamentets flertal at yde sit bidrag til liberaliseringen af verdenshandelen - med landbrugsvarer, ikke-landbrugsvarer og tjenesteydelser - i de igangværende WTO-forhandlinger, som man gerne ser afsluttet inden udgangen af 2006.
Yderligere liberalisering af handelen - hvis de nuværende modsigelser overvindes, eller hvis de holdninger svækkes, som visse af de såkaldte udviklingslande hidtil har forsvaret - vil få særdeles alvorlige følger for arbejdstagerne og befolkningerne i almindelighed.
Tjenesteydelserne er et eksempel herpå. Frem til den 28. februar skal enten EU eller USA have foreslået liberalisering af følgende områder: luft og søtransport, den audiovisuelle sektor og kulturområdet, it, undervisning, energi, miljø, telekommunikation, distribution, arkitekt- og ingeniørarbejde, postbesørgelse samt finansielle og juridiske tjenesteydelser.
Det betyder, at der på disse områder skal fjernes restriktioner for udenlandske investeringer, grænseoverskridende etablering og udbydelse af tjenesteydelser, nationalitetskrav og konkurrencebegrænsninger.
Med andre ord krav om fjernelse af mekanismer, der er afgørende for, at de økonomisk mindre (eller mere) udviklede stater kan sikre deres udvikling og imødekomme befolkningens behov, til gavn for EU's og USA's store økonomisk-finansielle gruppers umenneskelige udbytningshunger. 
David Martin (PSE ),
   Denne betænkning om resultatet af WTO-mødet i Hongkong kommer på et afgørende tidspunkt, fordi forhandlingerne for øjeblikket er usikre. Vi stemte i dag for at sende et stærkt politisk signal til forhandlingspartnerne, herunder EU, om at indfri løfterne om en vellykket afslutning af denne runde, der er rettet mod de fattigste lande, som det blev aftalt i Doha.
Som Labour-Partiets talsmand inden for international handel stillede jeg en række ændringsforslag til denne betænkning under udvalgsbehandlingen. På det tidspunkt opfordrede jeg til, at grundlæggende offentlige tjenester (herunder vand) blev fritaget for liberalisering, og det gør jeg stadigvæk. Hvad angår punktet om NAMA, opfordrede jeg til fleksibilitet i antallet og omfanget af koefficienter, der anvendes til fastsættelse af toldnedskæringerne, så udviklingslandene får tilstrækkeligt politisk rum til at vælge, i hvilket omfang de ønsker at liberalisere. Jeg stemte for et tilsvarende ændringsforslag i dag.
Hvad angår landbrug, kunne jeg ikke, selv om jeg er enig i Kommissionens vurdering af, at forhandlingerne bør gennemføres parallelt med forhandlingerne i andre sektorer, stemme for nogle af mine kollegers opfordring til, at det aktuelle EU-tilbud bliver gjort betinget og endog muligt at trække tilbage. Jeg mener, at det aktuelle tilbud som minimum skal fastholdes.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Papastamkos-betænkningen om WTO's ministerkonference i Hongkong giver anledning til to overvejelser. For det første bør det ikke være vanskeligt at forstå, at den internationale handel rummer et enestående potentiale til at fremme udvikling og velstand. Jo flere handelstransaktioner, jo større afhængighed og samarbejde bliver der mellem staterne, og jo mere international handel, jo større bliver de forskellige landes økonomiske velstand, hvilket ikke blot medvirker til bedre levevilkår for befolkningerne, men også til større sikkerhed i verden.
For det andet er den uundgåelige konklusion, at de, der ønsker en verden med mere handel og mere retfærdig handel samt mere respekt for reglerne, vil forlade dette topmøde i skuffelse. Som 2006 går, kommer vi stadig længere bort fra målet om inden årets udgang succesfuldt at afslutte den runde, der blev indledt i 2001. Jeg mener, at EU bør påtage sig en ledende rolle med at fremme disse forhandlinger, så der opnås en aftale. Det forudsætter dog, at vi selv når frem til en aftale om frihandelens fordele og om de regler, som en sådan frihandel skal være underlagt. 
Alyn Smith (Verts/ALE ),
   Denne betænkning er blevet ændret så meget, at det ikke var mig muligt at støtte den, selv om jeg er enig i noget af indholdet. Målene med "Gør fattigdom til fortid"-kampagnen og demonstrationen i Edinburgh sidste sommer er i så udstrakt grad ikke blevet nået, at det er en smerteligt forspildt chance. Vi kunne have sendt et klarere og tydeligere budskab i dag til vores regeringer og til Kommissionen. I stedet for har vi praktisk talt støttet den status quo, som jeg ikke ønsker skal fortsætte.
Marc Tarabella (PSE ),
   Jeg vil gerne forklare, hvorfor jeg besluttede at stemme imod betænkningen under den endelige afstemning. 
Det hænger sammen med, at ændringsforslag 22, som fordømte Kommissionens insisteren på liberalisering af tjenesteydelser i EU, uden at der samtidig sørges for den relevante social- og miljølovgivning, blev forkastet.
Jeg er helt enig i, at der ikke skal være noget land, der tvinges til at liberalisere nogen som helst servicesektor, og at tjenester som sundhed, vanddistribution, uddannelse og audiovisuelle tjenester bør udelukkes fra liberalisering.
Denne del af ændringsforslaget blev afvist knebent med 291 stemmer for, 299 imod og 20 hverken for eller imod. Derfor har jeg ikke ønsket at stemme for ved den endelige afstemning.
Georgios Toussas (GUE/NGL ),
   KKE stemmer imod betænkningen om evalueringen af Doha-runden, fordi den bevæger sig inden for og gentager de reaktionære arbejderfjendtlige rammer for WTO-ministerkonferencen i Hongkong og de vanvittige krav fra den europæiske kapital, som er fastlagt og gennemføres i et fremragende samarbejde med USA. EU's og USA's mål under de igangværende forhandlinger er endnu større udbytning af folket og de rigdomsskabende kilder i de kapitalistiske industrilande og i langt højere grad i ulandene og de mindre udviklede lande.
Sammen med de øvrige imperialistiske kræfter foretager EU og USA en selektiv åbning af markederne, afskaffer støtten til landbrugsprodukter - hvilket rammer de små og mellemstore landbrug - for at monopolkapitalen kan komme ind på ulandenes og de mindre udviklede landes markeder, opnå fuld kontrol over industriprodukterne, levere tjenesteydelser og gennemføre en røverisk udnyttelse af vand, energi m.m. for at opnå maksimal profit. 
Jean-Pierre Audy (PPE-DE ),
   Jeg har stemt for hr. García-Margallo y Marfils fremragende betænkning om den økonomiske situation i EU i forbindelse med den foreløbige rapport om de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2006, som understreger de nødvendige betingelser for en varig økonomisk vækst.
Betænkningen er væsentlig for forståelsen af, hvorfor Europa er et af de områder i verden, især i de udviklede lande, hvor væksten er lavest. Overdrevent bureaukrati, som gør vores økonomi mindre fleksibel, den kendsgerning, at vi ikke har tilstrækkeligt med globale ledere, at vores små og mellemstore virksomheder har en svagere udvikling end i USA, en beskæftigelsesgrad og en gennemsnitlig arbejdstid, der er alt for lille, og endelig en svaghed i forbindelse med investeringer i faglige uddannelser, forskning og udvikling, kan forklare en stor del af den aktuelle situation.
I den globale økonomiske og sociale konkurrence, som Europa står over for, er det nødvendigt, at medlemslandene via nationale reformplaner sammen med EU skaber betingelser for at nå Lissabon-målene, som sigter mod at gøre Europa til den mest konkurrencedygtige økonomi i verden.
Ilda Figueiredo (GUE/NGL ),
   Her har vi så endnu en betænkning om den økonomiske situation, med de samme gentagelser af forkerte påstande og mere af det samme i de løsninger, der foreslås. Den økonomiske og sociale situation er stadig vanskelig, med stigende ulighed, uacceptabelt stor fattigdom og arbejdsløshed samt svag og usikker økonomisk vækst.
Den finansielle del dominerer realøkonomien, ECB er nødt til at sikre tilliden ved en stram pengepolitik og en streng overholdelse af stabilitetspagten, og virksomhedernes skattebyrde fordres nedsat. Det er den rene liberalisme, som vi kun kan afvise.
I globaliseringens navn nedbryder man arbejdstagernes rettigheder og den sociale velfærd, påtvinger arbejdsmarkederne større fleksibilitet (med det nye magiske begreb "flexicurity", som CPE-loven i Frankrig er det første eksempel på), prøver at udskyde den reelle og officielle pensionsalder, fremmer liberalisering af energisektoren og ønsker tjenesteydelserne liberaliseret, hvilket alt sammen betyder deregulering af arbejdsmarkedet og social og miljømæssig dumping.
Det er til fornøjelse for de økonomiske og finansielle grupper, mens arbejdstagerne og de mindst begunstigede dele af befolkningen som sædvanlig må bære følgerne.
Derfor har vi stemt imod. 
Bruno Gollnisch (NI ),
   Som hvert år indeholder Europa-Parlamentets betænkning om de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker i henvisningsdelen en række banaliteter og i forslagsdelen en liste over anbefalinger, som parlamentsmedlemmerne fra højre og venstre side af Europa-Parlamentet vedtager med begejstring, men som de partier, som de tilhører, vogter sig for at gennemføre, når de sidder ved magten i deres land.
Jeg vil ud over dette hykleri understrege tre punkter, som har overrasket mig, nemlig en fuldstændig mangel på henvisninger til Den Europæiske Centralbanks ubegrundede forøgelse af rentesatsen, som bidrager til stagnation i euroområdet, endvidere at betænkningen fremstiller EU som et fuldstændig homogent område, der består af lande med fuldstændig ens problemer, selv om landenes situation er blevet meget forskellig efter den seneste udvidelse, og endelig anmodningen om en europæisk lovgivning, der bør være "i overensstemmelse med vore konkurrenters lovgivning", som kan være en uacceptabel lavestbydende social og miljømæssig appel.
Hvis vi ikke allerede mente, at det er den samlede EU-politik, der i vid udstrækning er skyld i de økonomiske vanskeligheder, så har disse tre punkter været tilstrækkelige til at få os til at stemme imod.
Marie-Noëlle Lienemann (PSE ),
   Jeg kan ikke acceptere de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker, som blot blåstempler EU's mangeårige liberale retningslinjer, og som er årsagen til faldende vækst, arbejdsløshed, lønmodtagernes usikre situation og forringelse af de sociale sikringsordninger.
Betænkningen støtter ingen af de retningslinjer, der kan føre til en alternativ politik, nemlig støtte til købekraften, højere lønninger, der kan øge forbruget og væksten, støtte til ambitiøse offentlige investeringer til modernisering og beskæftigelse, harmonisering af skatteområdet og de sociale standarder med højeste fællesnævner til bekæmpelse af dumping og oprettelse af en reel økonomisk styring, der kan gøres gældende over for Den Europæiske Centralbank.
Diamanto Manolakou (GUE/NGL ),
   De overordnede retningslinjer for EU's økonomiske politik for 2006 indeholder alle de befolkningsfjendtlige foranstaltninger, som vil gøre alting dyrere og skabe mere arbejdsløshed, ulighed, fattigdom, usikkerhed og elendighed for arbejderklassen og de nederste befolkningslag og mere rigdom til EU-kapitalen.
De er sikret gennem de nationale reformprogrammer, så man hurtigt og præcist kan stramme den barbariske kapitalistiske løkke, som prædikes i Lissabon-strategien, om halsen på befolkningerne.
Der er flere alibier: Befolkningens aldring bruges som alibi for at sætte pensionsalderen op, energisikkerhed bruges som alibi for at privatisere energisektoren og gøre den til en handelsvare i stedet for et samfundsgode, reduktionen af underskuddene, som kræves i henhold til stabilitetspagten, bruges til at indføre "tilbageholdenhed" med hensyn til offentlige udgifter til folkets behov, og sammenkædning af lønninger og produktivitet bruges til at sikre nedsættelse af lønninger og pensioner.
Samtidig ser vi skatte- og afgiftsændringer og forenklinger af procedurerne ved oprettelse af virksomhed, fleksible ansættelsesformer, livslang læring for at tjene markedets behov og statsstøtte og forskning, som skal tjene virksomhedsejerne i stedet for samfundets behov.
Det er et nyt angreb fra EU's side på arbejderklassen og ungdommen, som kun en stærk massebevægelse kan afværge, samtidig med at den viser vejen ved at omsætte den enorme rigdom i praksis, der produceres, og som bør høstes af dem, der skaber den, nemlig arbejdstagerne og ikke udbytterne. 
Claude Moraes (PSE ),
   Jeg har støttet denne betænkning på grund af hensigten om at mindske mange af de fattigste landes udgifter til sundhedspleje og medicin. Selv om jeg støtter hensigten med ændringsforslag 3 om at mindske disse udgifter, er ændringsforslaget uhensigtsmæssigt, fordi det medfører en altomfattende grænse for al patientbeskyttelse for produkter på dette område, hvilket kunne forvride markederne på globalt plan og muligvis være til skade for yderligere udvikling.
Luís Queiró (PPE-DE ),
   Jeg støtter de overordnede retningslinjer for de økonomiske politikker for 2006, hvad angår det væsentlige i de bestræbelser og henstillinger, der gives udtryk for. Vi befinder os i en situation, hvor debatten bør koncentrere sig om konkrete beslutninger, der gør det økonomiske klima mere favorabelt over for vækst, beskæftigelse, konkurrence, innovation og velstandsforøgelse, idet vi bør afstå fra at bruge vores energi på sekundære forhold eller - hvad der er lige så galt - på det, der burde være indlysende for alle.
EU's medlemsstater og deres politiske ledere har pligt til at fremme en politisk stemning til fordel for økonomiske reformer. Sandheden skal siges, og der skal vises mod og resultater. Vi skal vove at udfordre vores samfund til at investere i fremtiden og i sig selv, og vi skal kunne skabe de nødvendige betingelser for denne investering. Fremtiden er ikke nødvendigvis noget, der skal frygtes, men det virker, som om de fleste europæiske regeringer frygter den. Det er, fordi der tales imod denne frygtsomhed, og fordi der stilles en udfordring op med konkrete mål og forslag til handling - som jeg for størstedelen er enig i - at jeg støtter denne betænkning. 
Kathy Sinnott (IND/DEM ),
   Jeg stemte imod García-Margallo y Marfil-betænkningen, fordi Kommissionens fælles konsoliderede forslag til et selskabsskattegrundlag støttes i den, som det fremgår af punkt 16. Kommissionens fælles konsoliderede forslag til et selskabsskattegrundlag er tydeligvis første skridt på vejen til skatteharmonisering, som er en stor, men overvejende uudsagt trussel mod irsk velstand. Jeg er også modstander af ordningen for hjemstatsbeskatning for SMV'er.
Denne harmonisering af skatter er stik imod den irske befolknings ønsker. Hvis vi får en fælles europæisk selskabsskatteordning, vil vi være foruden en af de vigtigste betingelser for opretholdelsen af vores økonomiske uafhængighed og vores nuværende velstandsniveau. Jeg opfatter dette som begyndelsen til gennemtvingelsen af en fælles europæisk skattepolitik i Irland. Jeg må råde den irske regering til at være meget opmærksom på dette område, hvor vores frihed er truet, og til at forsvare det med næb og kløer. I de irske regeringskredse lyder det gang på gang: Nej, der er ingen planer om at harmonisere skatterne, og hvis der var, ville den irske regering afvise det.
Men nu er de altså på vej, og det er på tide, at De viser Deres mod.
Peter Skinner (PSE ),
   Selv om vi støtter hensigten med ændringsforslag 3 om at mindske mange af de fattigste landes udgifter til sundhedspleje og medicin, er ændringsforslaget uhensigtsmæssigt, fordi det medfører en altomfattende grænse for al patientbeskyttelse for produkter på dette område, hvilket kunne forvride markederne på globalt plan og muligvis være til skade for yderligere udvikling. Disse spørgsmål bør behandles i FN og WHO.
Labour-Partiet i Europa-Parlamentet fastholder sin holdning til spørgsmålet om selskabsskat, nemlig ikke at støtte en omberegning af selskabsskattegrundlaget. Selv om vi ønsker, at skattemyndighederne samarbejder bedre af hensyn til SMV'er, der er involveret i grænseoverskridende handel, erkender vi, at dette spørgsmål fortsat henhører under EU's medlemsstaters kompetenceområde.


Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er meddelelse fra Kommissionen om ændret forslag til direktiv om tjenesteydelser i det indre marked og meddelelse om direktiv 96/71/EF (udstationering af arbejdstagere som led i udveksling af tjenesteydelser).
Som alle ved, er dette et ændret forslag til det såkaldte "Bolkestein-direktiv" efter dets førstebehandling i Parlamentet.
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, da vi debatterede dette forslag under mødeperioden i februar, sagde jeg, at Kommissionen ville basere sit ændrede forslag på de ting, som Parlamentet vedtog. Jeg tror, at De vil være enige i, at vi holdt det løfte i den tekst, som Kommissionen vedtog i dag. Vi har bestræbt os på at respektere den enighed, som De opnåede om nogle af de vigtigste artikler. De vil finde Deres ændringsforslag til artikel 16 - fri udveksling af tjenesteydelser - og artikel 17 - undtagelser fra den frie udveksling af tjenesteydelser - afspejlet i det ændrede forslag. Vi har undtaget alle sundhedsydelser fra forslagets anvendelsesområde, og i overensstemmelse med vores løfte vil vi forelægge et særskilt initiativ om sundhedssektoren. I henhold til det ændrede forslag undtages beskatning, vikarbureauer, sikkerhedstjenester og den audiovisuelle sektor også fra forslagets anvendelsesområde.
På et punkt vedrørende anvendelsesområdet fulgte vi Dem ikke, nemlig undtagelsen af juridiske tjenesteydelser. Kommissionen mener ikke, at det er nødvendigt, da det i artikel 3 allerede er fastsat, at hvis der er konflikt mellem et specifikt direktiv og dette forslag, har førstnævnte forrang. Desuden har vi tilpasset ordlyden om udøvelse af offentlig myndighed til EF-traktatens artikel 45.
Vi har baseret undtagelsen af sociale tjenesteydelser på de forskellige ændringsforslag, som De vedtog om dette. Jeg er sikker på, at De er enige i, at enhver undtagelse skal defineres klart, og det har vi forsøgt at gøre.
Hvis vi ønsker at undgå divergerende fortolkninger i medlemsstaterne, må vi skabe retssikkerhed. I det ændrede forslag præciseres det, at undtagelsen fra direktivets anvendelsesområde kun vedrører de sociale tjenesteydelser, der har tilknytning til socialt boligbyggeri, børnepasning og støtte til trængende familier og personer, og som enten ydes af staten selv eller af tjenesteydere, som har fået til opgave af staten at udføre disse tjenesteydelser. Desuden vil Kommissionen i løbet af de kommende uger forelægge en meddelelse om sociale tjenesteydelser af almen interesse, der afspejler den betydning, som disse tjenesteydelser har for vores borgere.
Beslutningen om at fjerne alt samspil mellem forslaget om tjenesteydelser og de arbejdsretlige regler har efter min opfattelse været en af de vigtigste betingelser for at skabe en mere positiv holdning til dette nye forslag om tjenesteydelser. Det har givet os mulighed for at komme videre efter påstandene om forringelse af de sociale standarder og trusler mod den europæiske sociale model. Selv om denne opfattelse var forkert, blev den fastholdt, og den forgiftede debatten om dette vigtige forslag. Men nu er det ændrede forslag helt klart på dette punkt: De arbejdsretlige regler er fjernet. Som følge heraf er artikel 24 og 25 udeladt af det ændrede forslag.
Men som jeg sagde under debatten i februar, vil Kommissionen forelægge en meddelelse, hvor de spørgsmål om udstationering af arbejdstagere, som var omfattet af artikel 24 og 25, bliver behandlet. Om et øjeblik vil min kollega Vladimir Špidla redegøre for den strategi, som Kommissionen har vedtaget i dag. Jeg skal blot sige, at denne meddelelse er et vigtigt led i vores bestræbelser på at opnå enighed i Rådet om forslaget om tjenesteydelser.
Der er to ting til i det ændrede forslag, som jeg gerne vil fremhæve. I artikel 3 har vi præciseret, at alle særlige bestemmelser har forrang for bestemmelserne i forslaget om tjenesteydelser. Især har vi i artikel 3 fastslået, at direktivet ikke berører den internationale privatret, og at det betyder, at forbrugerne i princippet vil være omfattet af forbrugerbeskyttelsesreglerne i den forbrugerlovgivning, der gælder i deres medlemsstat. Kommissionen har også accepteret, at erhvervsansvarsforsikringerne i artikel 27 skal være valgfrie og ikke obligatoriske.
Siden Europa-Parlamentet stemte i februar, er det over hele EU i stigende grad blevet erkendt, at den enighed, som De opnåede, var grundlaget for, at vi kunne komme videre med denne debat. På Det Europæiske Råd for to uger siden støttede regeringscheferne dette. Vi har nu mulighed for at bygge på denne stigende enighed. Jeg ønsker, at det potentiale for vækst og beskæftigelse, som dette forslag vil tilvejebringe, bliver ført ud i livet hurtigst muligt.
Jeg forelægger dette ændrede forslag for det uformelle Råd (konkurrenceevne) i Graz senere på måneden. Jeg er overbevist om, at vi med det østrigske formandskabs og medlemsstaternes aktive støtte har en reel chance for at gøre store fremskridt under dette formandskab.
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen har netop vedtaget en meddelelse med retningslinjer og forklaringer til medlemsstaterne om udstationering af arbejdstagere som led i grænseoverskridende udveksling af tjenesteydelser. Meddelelsen indeholder også forslag, som tager sigte på at hjælpe medlemsstaterne med at forbedre den praktiske gennemførelse af det administrative samarbejde og adgangen til information og at overvåge overholdelsen af direktivet om udstationering af arbejdstagere.
Kommissionen bebudede denne meddelelse i februar efter afstemningen om tjenesteydelsesdirektivet i Europa-Parlamentet og udtalte på det tidspunkt, at enhver beslutning om at ophæve artikel 24 og 25, som indeholder bestemmelser om administrative hindringer for udstationering af arbejdstagere, skulle træffes ved flertalsafstemning. Medlemsstaterne må imidlertid ikke tolke det sådan, at de, når disse artikler udgår, kan indføre eller bibeholde urimelige administrative hindringer over for virksomheder, der udstationerer arbejdstagere på tværs af landegrænser. Den grænseoverskridende udstationering af arbejdstagere er reguleret i direktiv 96/71/EF, som har til formål at harmonisere på den ene side virksomhedernes ret til at levere grænseoverskridende tjenesteydelser og på den anden side rettighederne for arbejdstagere, der er midlertidigt udstationerede i en anden stat med henblik på at levere tjenesteydelser. Direktivet er det vigtigste instrument til sikring af den frie bevægelighed for tjenesteydelser og er samtidig det vigtigste instrument til forhindring af social dumping. Den retlige forklaring, som Kommissionen har vedtaget i dag, tilvejebringer den nødvendige afklaring af, hvilke kontrolforanstaltninger medlemsstaterne kan bruge, når de overvåger, om de arbejdsvilkår, der er fastsat i direktivet, overholdes. Målet er at sikre, at medlemsstaterne optræder i overensstemmelse med princippet om fri bevægelighed for tjenesteydelser, samtidig med at de forhindrer social dumping.
I meddelelsen gives der forklaringer på og retningslinjer for især fire typer kontrolforanstaltninger, nemlig kravet om at indhente forhåndstilladelse, kravet om, at tjenesteyderen skal have en repræsentant på værtsmedlemsstatens område, pligten til at indgive forhåndserklæring og pligterne forbundet med dokumenter vedrørende sociale vilkår og arbejdsvilkår. Meddelelsens konklusioner er følgende: Forpligtelsen til at have en repræsentant på værtsmedlemsstatens område anses for noget overdrevet, og det anses for tilstrækkeligt, hvis en af arbejdstagerne - f.eks. en sjakformand - udpeges som kontaktperson for de kompetente myndigheder i medlemsstaten. Det anses ikke for rimeligt, at pligten til systematisk at indgive forhåndserklæring udelukkende finder anvendelse, fordi det drejer sig om en udstationering. Pligten til at opbevare dokumenter anerkendes naturligvis, men den bør kun gælde dokumenter, der er helt nødvendige, og som giver myndighederne i medlemsstaten mulighed for at gennemføre effektive støtte- og kontrolaktiviteter. Den gælder f.eks. ikke socialforsikringsdokumenter, for de hører ind under forordning (EØF) nr. 1408/71.
I meddelelsen bliver det også konkluderet, at det er rimeligt at anmode om forudgående notifikation af aktiviteter. Notifikationerne skal foretages senest den dag, hvor aktiviteterne indledes.
Kommissionen ønsker at få lettere adgang til oplysninger om arbejdsvilkår for arbejdstagere og virksomheder og bedre samarbejde mellem myndighederne inden for staten. Det er også afgørende at forbedre de ressourcer, der er til rådighed for arbejdstagere og virksomheder, for at sikre effektiv håndhævelse af ansættelsesbestemmelser. På baggrund af en undersøgelse af direktivets funktion, som Kommissionen gennemførte, og som findes i rapporten fra Kommissionen, konkluderede vi, at der stadig kan ske mange forbedringer på alle områder, og meddelelsen indeholder flere forslag fra medlemsstaterne til, hvordan disse mangler kan afhjælpes. De omfatter forbedring af websteder og andre informationskilder, flere ressourcer til kontaktpunkter og de organer, der har ansvar for at overvåge brugen af de elektroniske dataoverførselssystemer, og bedre kontakt mellem arbejdstilsyn. Jeg lægger stor vægt på forslaget om, at medlemsstaterne i de oplysninger, de giver, skal inddrage informationer om de forpligtelser, som virksomheder, der udstationerer arbejdstagere, skal opfylde, og ikke bare generelle henvisninger til den arbejdsretlige lovgivning eller det retssystem, der finder anvendelse i den pågældende medlemsstat.
Mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at direktivet om udstationering af arbejdstagere - forudsat at det gennemføres korrekt - er et hensigtsmæssigt og stærkt instrument til både at sikre forebyggelse af social dumping og fri udveksling af tjenesteydelser.
Marianne Thyssen,
   Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, PPE-DE-Gruppen er på ingen måde utilfreds med det forløb, vi har set i forbindelse med direktivet om tjenesteydelser. I november 2005 blev tonen slået an i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse, og der blev åbnet nye perspektiver med henblik på at nå frem til en både solid og afbalanceret tekst. Tilskyndet af Kommissionen lykkedes det os efterfølgende at samle bredt flertal i plenarforsamlingen til ganske gennemgribende ændringer. På Det Europæiske Råds forårstopmøde - det må vi vel godt sige - modtog vi lykønskninger fra Rådet, og Rådet udtrykte ønske om, at der blev arbejdet videre med et direktiv om tjenesteydelser, som både åbner markederne og fortsat levner plads for social beskyttelse.
Vi har i dag hørt den detaljerede redegørelse for Kommissionens holdning til vores forslag, og vi kan se, at Kommissionen har holdt sit løfte og ligger meget tæt på Europa-Parlamentets holdning. Tjenesteydelser af almen økonomisk interesse er fortsat med, men bliver, som vi har foreslået, omfattet af et særskilt system. Anvendelsesområdet er begrænset, sådan som vi havde anmodet om. Dog må vi, hr. kommissær, se nærmer på, hvordan vi helt præcist definerer disse sociale tjenester. Direktivet har overhovedet ingen indvirkning på de arbejdsretlige forhold, og kommissær Špidla har netop kommenteret de lovede retningslinjer for anvendelse af direktivet om udstationering af arbejdstagere.
Forbrugeren vil i sidste instans således lykkeligvis fortsat være effektivt beskyttet, de administrative byrder reduceres, den frie udveksling af tjenesteydelser, som er det centrale element i artikel 16 og 17, sikres. Der er ganske vist udarbejdet en anden samarbejdsprocedure, hvad angår kontrollen, men vi har tillid til, at Rådet sikrer, at den virker lige så godt som den, vi havde foreslået.
Vi ved, at det er muligt at skabe en afbalanceret samlet løsning, og vi ønsker, at vi går længere i den retning. Vi håber, at det østrigske formandskab for Rådet, som vi altid er parat til at gå i dialog med, vil føre os frem til et direktiv, som er til gavn for selvstændige, for liberale erhverv, aftagere af tjenesteydelser, forbrugere, arbejdstagere, ja, alt i alt for økonomisk vækst og øget beskæftigelse. Vi ønsker formandskabet held og lykke, og vi glæder os over det positive samarbejde, vi har fået etableret også med Kommissionen.
Evelyne Gebhardt,
   Hr. formand, mine damer og herrer, i forbindelse med tjenesteydelsesdirektivet er Kommissionen sprunget ud af den skygge, som pludselig igen hvilede over den i sidste uge. Kommissær McCreevy, kære Charlie, som ordfører og på vegne af min gruppe glæder det mig, at Kommissionen har holdt sit ord i forhold til Parlamentet, og at den gjorde det, som et overvældende flertal i plenarforsamlingen havde bedt den om.
Jeg er klar over, at det kostede kabinetschefen adskillige timers arbejde, men nu er den vigtigste lov ud over traktaten på rette vej. Vi er parat til at følge denne vej, eller burde man snarere sige, at Kommissionen følger Parlamentet? Det kan konstateres, at der er taget et vellykket og afgørende skridt i retning af et socialt Europa. Og det glæder mig ganske særligt, hr. kommissær, at det vigtigste stridspunkt - oprindelseslandsprincippet - nu omsider er taget af bordet. Det er det største gennembrud for et socialt Europa.
Desuden glæder det mig meget, at De har fulgt Parlamentets forslag om at tage væsentlige områder ud af tjenesteydelsesdirektivets anvendelsesområde, herunder bl.a. deltidsfirmaer, sikkerhedsfirmaer, lotteri- og spillevirksomhed samt hele sundhedsområdet. Der kan dog stadig sættes spørgsmålstegn ved de sociale tjenester. Her mangler vi stadig at drøfte, hvordan vi rent faktisk skal vurdere og fortolke Kommissionens holdning hertil.
Det glæder mig også, at de sektorale direktiver prioriteres over tjenesteydelsesdirektivet, hvilket det bestemt ikke så ud til i første omgang. Det var ellers noget, som Parlamentet anså for at være vigtigt, især i forbindelse med udstationeringsdirektivet. Jeg synes, at vi har opnået en stor succes for borgerne, for det sociale Europa og ikke mindst for Parlamentet. Dermed har vi bevist, at vi tager vores rettigheder som medlemmer af Parlamentet alvorligt i borgernes tjeneste. Nu er det så op til Rådet at beslutte, hvornår vi skal have en fornuftig lovgivning. 
Toine Manders,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke kommissæren, som energisk og hurtigt har leveret materialet til den tekst, som allerede nu foreligger. Der er arbejdet hurtigt i denne sag. ALDE-Gruppen mener, at der endog er gjort fremskridt i forhold til den holdning, Europa-Parlamentet vedtog. Det er positivt for beskæftigelsen i Europa. Vi mener i ALDE-Gruppen, at jobskabelse er den bedst tænkelige sociale løsning og endnu bedre end beskyttelse af erhvervede rettigheder. Der er desværre stadigvæk en række faktorer og sektorer, som er udelukket, hvilket kan misbruges af medlemsstaterne til beskyttelse af egne markeder. Vi betegner det som protektionisme, og det kunne give anledning til, at mange sager indbringes for EF-Domstolen.
Der er stadigvæk "gummibegreber", såsom hasardspil, den audiovisuelle sektor osv. Det afhænger af medlemsstaternes fortolkning, hvilke tjenester der er omfattet af disse begreber. Vi så hellere en langt mere markant definition og afgrænsning af, hvad der er udelukket, og hvad der ikke er. Desværre er der endnu ikke støtte hertil, og det kræver nok længere tid.
Vi håber, at dette synspunkt efterhånden vinder genklang. Vi oplever, at det undertiden kan give problemer, sådan som det er tilfældet i Frankrig, når man ønsker at reformere for at sikre velfærden og de nuværende landvindinger også for kommende generationer. Hver tirsdag går millioner af mennesker på gaden vjohnson@example.org. Ærgerligt! Hvorom alting er, politikere har til opgave at træffe langsigtede beslutninger, og undertiden må de også tage helt kortsigtede hensyn for at blive genvalgt. Ofte vælger vi det sidste.
Vi mener ikke desto mindre, at der er taget et skridt i den rigtige retning. Vi støttede også forslaget under førstebehandlingen. Vi håber, at der skabes endnu støre klarhed om en række sektorer, som er udelukket. Vi tænker i den forbindelse eksempelvis på - som De også selv anførte - at der er behov for klare definitioner, hvilket vil gøre det vanskeligere for medlemsstaterne at beskytte egne markeder mod tjenesteydelser fra andre lande. Den økonomiske mobilitet og dynamik bør forbedres og styrkes i det indre marked, hvis vi skal kunne konkurrere med andre store økonomiske regioner i verden. På den måde vil vi efter min opfattelse kunne bevare velfærden. Tak. Jeg håber, man under Rådets kommende møde hurtigt vil kunne nå et positivt resultat.
Pierre Jonckheer,
   Hr. formand, kære kommissærer, jeg mener, at vi bør glæde os over, at Kommissionen har bøjet sig for presset fra Europa-Parlamentet og Rådet. Jeg mener, at det i EU's nuværende situation er et klart bevis for, at det parlamentariske demokrati i EU kan fungere, og at Kommissionen faktisk kan følge de ændringsforslag, der vedtages i Europa-Parlamentet.
Europa-Parlamentet har i høj grad forbedret Kommissionens oprindelige forslag. Jeg vil i den forbindelse gerne understrege, at den grundlæggende kritik, som vi fremkom med, stadig er gældende, hvilket er årsagen til, at vi enstemmigt i vores gruppe stemte imod. Kritikken angår hovedsageligt to punkter, nemlig direktivets anvendelsesområde og den bekræftede inddragelse af tjenester af generel økonomisk interesse. Vores gruppe er fortalere for et direktiv, der specifikt omhandler tjenester af generel økonomisk interesse, for vi frygter, at inddragelsen af dem i dette direktiv vil forhindre alle nye forslag fra Kommissionen.
Den anden indvending vedrører kompromiset i artikel 16, der ikke øger retssikkerheden i teksten, og reelt endnu en gang henviser os til Domstolens retspraksis og til Domstolens behov for at tage stilling i enkeltsager, hvilket er i modstrid med det, som Kommissionen og Europa-Parlamentet ønsker. Nu ligger bolden derfor hos Rådet, som skal fastlægge en fælles holdning. I den forbindelse anmoder hele Verts/ALE-Gruppen Rådet om at ændre og forbedre teksten særligt på de to punkter, som jeg netop har nævnt.
Francis Wurtz,
   Hr. formand, kære kommissærer, i enhver strid er det interessant at evaluere hver etape. De vundne områder må hverken undervurderes, hvilket kan give anledning til en nederlagspolitik, eller overvurderes med risiko for at skabe grobund for desillusioner.
Hvor står vi i den forbindelse med hensyn til det såkaldte Bolkestein-direktiv? Modstandernes sejre ved førstebehandlingen i Europa-Parlamentet af den oprindelige tekst kan ikke benægtes. Fjernelsen af bemærkningen om oprindelseslandsprincippet og ændring af direktivets reelle anvendelse er de mest symbolske tilbageskridt, som rammer de varmeste fortalere for et liberalt Europa. Udelukkelsen af en række aktivitetsområder fra direktivets anvendelsesområde og overdragelse til værtsstaten af kontrolbeføjelser, selv om de er begrænsede, betingede og vanskeligt gennemførlige i praksis, er heller ikke længere elementer, der kan diskuteres. Endelig sender udelukkelsen af arbejdsretten os tilbage til den lovgivning, som gælder i dag.
Vi undersøger meget nøje Kommissionens nye tekst. Hvis det viser sig, at den forsøger at vinde noget af det tabte terræn tilbage, særligt ved at bevilge sig selv en førsteret til kontrol, er det i vores øjne et uacceptabelt krav. Hvis det derimod viser sig, at Kommissionen har medtaget Europa-Parlamentets krav i den nye udgave af direktivforslaget, vil det både være et nyt tegn på Europa-Parlamentets stigende indflydelse i den europæiske trekant af institutioner og også og måske især en bekræftelse af den strukturerende virkning, som befolkningens indblanding i debatten om Europa har medført, særlig efter 29. maj 2005. Det fortæller dem, at vores gruppe ikke har nogen trang til at forhindre disse udviklinger.
Når det er sagt, har det resultat, der er opnået indtil i dag, så formået at bremse den mani for konkurrence mellem arbejdstagerne, som vores medborgere i stigende antal er imod? Det er det rigtige spørgsmål, og vores svar er nej. 
Ud over de nævnte undtagelser skærper det således ændrede direktiv reelt de bestemmelser, der indfører en integrationsmodel, der ikke længere er baseret på harmonisering af lovgivninger, men markedsfrihed. Den aktuelle situation og betydningen af EU's fortjener i den forbindelse fornyet opmærksomhed på et tidspunkt, hvor udvidelsen af EU med lande, hvis sociale standarder er attraktive for de økonomiske og politiske ledere, der er besatte af at reducere omkostningerne og ophæve "forhindringer for konkurrencen" i den famøse åbne markedsøkonomi, hvor konkurrencen er åben og reel.
I hvilken grad er vi klar til at bryde med denne undertrykkende tankegang? I forbindelse med den store åbne forhandling om EU's fremtid vil det være det centrale emne, som jeg foreslår skal indlede forhandlingen, særligt for venstrefløjen.
Adam Jerzy Bielan,
    Hr. formand, ærede kommissærer, jeg er nødt til at give udtryk for den enorme skuffelse, som jeg følte efter Deres forelæggelse af Kommissionens meddelelse i dag. Den ændrede tekst i direktivet om tjenesteydelser er upræcis, og dens ordlyd er flere steder uklar. Lande, der er imod et frit marked for tjenesteydelser, vil uden tvivl udnytte disse mangler.
Kommissær McCreevy, under et møde i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse for to uger siden sagde De, at det fortræffelige ikke må stå i vejen for det gode. Det er helt rigtigt, men mener De virkelig, at dette forslag, som er resultatet af to års arbejde på liberaliseringen af markedet for tjenesteydelser i EU, er godt? Mener De, at direktivet i dets nuværende ordlyd er det rigtige svar på den europæiske økonomis forventninger på et tidspunkt, hvor den globale konkurrence bliver hårdere og hårdere?
Jeg forstår ikke rigtig den holdning, som regeringerne i visse af de 15 gamle medlemsstater har indtaget. De fører en kortsigtet og egoistisk politik og forhindrer konkurrence i EU. Jeg kan på ingen måde acceptere den passivitet og underlige sløvhed, som Kommissionen har udvist. Kommissionen forventes først og fremmest at varetage hele EU's interesser. Den forventes at bestræbe sig på i det mindste at nå de mål, der er fastsat i Lissabon-strategien.
For to måneder siden vendte Europa-Parlamentet op og ned på forslaget til direktiv, som fru Gebhardt så rammende sagde på det tidspunkt. Det var resultatet af et meget uheldigt kompromis mellem de to største politiske grupper i Parlamentet. Ikke desto mindre lovede Kommissionen på det tidspunkt fortalerne for et frit marked for tjenesteydelser, at der ville blive indført alternative ordninger for at kompensere for, at liberale bestemmelser udgik af forslaget. Jeg tænker især på artikel 24 og 25, som havde til formål at fjerne de barrierer, som udstationerede arbejdstagere møder for øjeblikket.
Nu står det klart, at Kommissionen ikke har holdt dette løfte. Faktisk er det dokument, som Kommissionen har udarbejdet om udstationering af arbejdstagere, ganske enkelt en beskrivelse af de eksisterende barrierer. Det indeholder ingen forslag til sanktioner imod lande, der lægger hindringer i vejen for udstationerede arbejdstagere. Det påhviler imidlertid Kommissionen at foretage radikale ændringer af sin politik over for lande, der åbenlyst overtræder fællesskabslovgivningen om fri udveksling af tjenesteydelser.
Til sidst vil jeg ønske Dem held og lykke med at skabe et frit marked i EU, ærede kommissærer. Det er afgørende for Dem og for Unionen som helhed, at denne bestræbelse lykkes, men det kræver større mod og beslutsomhed fra Kommissionens side.
Fernand Le Rachinel (NI ).
   - Hr. formand, Rådet og Kommissionen har taget hr. Gebhardts betænkning om tjenesteydelsesdirektivet til efterretning, og det kan vi blot glæde os over. For en gangs skyld er vi i flertal, og det glæder vi os over. Vi har i vid udstrækning bidraget til at fjerne de mest omstridte punkter i tjenesteydelsesdirektivet, først og fremmest det famøse oprindelseslandsprincip. En række andre gråzoner findes dog stadig, navnlig vedrørende tjenester af generel økonomisk interesse, og det er Rådets opgave at løse dem i samarbejde med Europa-Parlamentet.
Men i øjeblikket er der andre farer. Kommissionen har faktisk til hensigt at ændre direktivet om udstationering af arbejdstagere i en mere liberal retning, hvilket delvis kan hæmme Europa-Parlamentets lovgivende arbejde.
Vi fordømmer på det bestemteste Kommissionens beslutning om at sagsøge Frankrig for at have vedtaget dekreter, som hindrer offentlige købstilbud i 11 udsatte og strategiske sektorer, særlig vedrørende forsvar. Kommissionen foretrækker at spille mod sit hold snarere end at forsvare Europas interesser i WTO eller på de globale markeder. Det er staternes opgave at udbedre dette institutionelle og politiske misforhold.
Malcolm Harbour (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg vil allerførst takke kommissær McCreevy for fuldt ud at holde det løfte, som han gav os. Han sagde, at hvis Parlamentet udarbejdede et afbalanceret forslag med et stærkt flertal, ville Kommissionen tage det op og indarbejde det i en ændret tekst. Det har han stort set gjort, som mange af mine kolleger har sagt. Det støtter jeg fuldt ud. Det var et kompromis. Jeg lægger ikke skjul på, at jeg gerne havde set et mere liberalt direktiv, men det ændrer ikke på det faktum, at det aktuelle forslag er et stort fremskridt i det indre marked.
Det, jeg vil bede Dem om, hr. McCreevy, er, at De fra nu af bliver den stærkeste fortaler for dette direktiv. Vi ønsker, at De går ud og sælger pakken. De sagde ikke i Deres tale, at dette direktiv indeholder 100 særskilte foranstaltninger rettet mod medlemsstaterne med henblik på at fjerne hindringerne for servicevirksomheder, mindske bureaukratiet, forenkle administrationen og give flere oplysninger. Min kollega fra Polen synes helt at have forbigået det i sin tale for lidt siden.
Artiklen om fri udveksling af tjenesteydelser, som denne side af salen foreslog, er også vigtig. Jeg er helt overbevist om, og jeg er sikker på, at De kan bekræfte det, at formuleringen fuldt ud respekterer - og jeg bruger ordet fra direktivet - de regler, som tjenesteyderne følger i deres egen medlemsstat. Dette er et stort fremskridt, men det er nødvendigt, at De går ud og argumenterer stærkt og positivt for det. Vær venlig at opfatte det som det første budskab, for vi må overbevise de mennesker, der mener, at vi udarbejdede en udvandet og svag retsakt. Hvis man læser den, vil man se, at det bestemt ikke er tilfældet.
Til sidst vil jeg takke kommissær Špidla mange gange, for vi anmodede om en erklæring om direktivet om udstationering af arbejdstagere som en del af kompromiset om at fjerne forslagets artikel 24 og 25, og den har han givet os. Jeg mener, at den kunne været mere vidtgående, men det glæder mig, at de to ting hænger sammen, hvilket var et vigtigt krav fra denne side af salen.
Anne Van Lancker (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, jeg vil gerne tilslutte mig den tak, flere kolleger har rettet til Kommissionen, som med sit forslag har lagt sig så tæt op ad Europa-Parlamentets standpunkt som muligt. Jeg må dog sige, hr. kommissær, at den meget snævre definition af sociale tjenesteydelser giver anledning til en vis bekymring, og jeg så gerne, at Europa-Parlamentet og Rådet tog dette spørgsmål op igen for at nå frem til en bedre definition.
Det glæder mig dog meget, at Kommissionen har indføjet Europa-Parlamentets sociale klausuler vedrørende respekt for de arbejdsretlige bestemmelser, bestemmelser om socialsikringsordninger og kollektive overenskomster. Det glæder mig endvidere, at der i direktivet om tjenesteydelser lægges vægt på direktivet om udstationering af arbejdstagere, og at det fuldt ud respekteres. Hvad angår meddelelsen om udstationering af arbejdstagere, er jeg oprigtigt talt ikke helt tryg ved indholdet, kommissær Špidla. Jeg vil gerne insistere på, at meddelelsen forelægges arbejdsmarkedets parter og Parlamentet til høring.
Det er positivt, at de administrative byrder og hindringer, som medlemsstaterne pålægger, og som Domstolen gentagne gange har fordømt, fjernes, men det er mit indtryk, at forbudsbestemmelserne i den omhandlede meddelelse er langt mere vidtrækkende end retspraksis. Således er det eksempelvis en underkendelse af den forhandlingspraksis, der følges i de skandinaviske lande, at man betragter det som tilstrækkeligt, at der udpeges en repræsentant blandt de udstationerede arbejdstagere. Og med forbuddet mod forudgående tilladelse eller registrering risikerer man at underminere godkendelsesordningen som sådan, eksempelvis i forbindelse med vikararbejde. Dette aspekt bør således vurderes nærmere.
Til gengæld er der grund til at komplimentere for de gode takter, der vises med henblik på at forbedre kontrollen i praksis. Det er særdeles vigtigt, at virksomheder og arbejdstagere i højere grad end hidtil er orienteret om de vilkår, der er gældende for udstationering af arbejdstagere, og at forbindelseskontorerne kommer til at fungere bedre. Jeg støtter også fuldt ud tanken om, at arbejdstilsynet udrustes bedre og får mulighed for at samarbejde på tværs af grænserne. Det har Europa-Parlamentet gentagne gange anmodet om. Det er efter min opfattelse en forudsætning for med de fornødne garantier at kunne skabe et indre marked for tjenesteydelser, som fungerer i fuld respekt for de sociale spilleregler.
Nathalie Griesbeck (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, i vores øjne bør den endelige tekst, som vi skal forhandle os frem til, udtrykkeligt og på alle områder respektere den balance, som Europa-Parlamentet har opnået. Hvis vi skal vedtage et direktiv om fri bevægelighed for tjenesteydelser, fordi det er fuldt ud nødvendigt, så er det ikke for enhver pris. Kommissionens oprindelige udkast er en dårlig tekst, misforstået og uklog. Europa-Parlamentet har i dag fuldstændig ændret teksten, der således gør det muligt at gennemføre det indre marked, mens vores sociale model bevares. Hr. kommissær, vi er taknemmelige over, at De modstod fristelserne, og vi foreslår Dem at arbejde sammen med Europa-Parlamentet i udarbejdelsen af et kompromis.
Bolden ligger nu hos Rådet, som vi forventer vil handle som ansvarlig medlovgiver. Tjenesteydelsesdirektivet er i dag en konstruktion, hvis ligevægt hviler på søjlerne, som har lige stor betydning for os. Hvis vi sætter spørgsmålstegn ved nogle af dem, risikerer vi, at hele konstruktionen falder til jorden. Derfor kan Rådet ikke se bort fra det politiske budskab, som vi sendte i går. Hr. kommissær, Europa-Parlamentets afstemning om tjenesteydelserne har vist vejen. Borgerne vil ikke kunne forstå, hvis vi ikke følger med.
Elisabeth Schroedter (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, det glæder mig, at Kommissionen har erkendt, at udstationeringsdirektivet er et uundværligt instrument i forbindelse med beskyttelsen af arbejdstagere på det europæiske tjenesteydelsesmarked. Tjenesteydelsesdirektivet må netop ikke begrænse udstationeringsdirektivet.
Med udstationeringsdirektivet garanteres princippet om "samme løn for samme arbejde på samme sted". Set i lyset af den kriminelle energi, som bruges på at omgå dette princip i praksis, spørger jeg imidlertid mig selv, hr. Špidla, om en arbejdsformand på stedet som kontaktperson eller en registrering på dagen for arbejdets påbegyndelse ville være tilstrækkeligt til at sikre, at medlemsstaterne kan føre kontrol hermed. Der må ikke ske en begrænsning af medlemsstaternes kontrolmuligheder, hvis de skal tjene til beskyttelse af arbejdstagerne. Det skal være det ledende princip i håndbogen og ikke påstanden om, at det er en ren bureaukratisk byrde. Det primære formål med udstationeringsdirektivet skal som hidtil være beskyttelsen af arbejdstagerne. 
Ria Oomen-Ruijten (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg tilslutter mig den tak, der allerede har lydt, til kommissær McCreevy og kommissær Špidla. Jeg værdsætter i høj grad den måde, hvorpå De har samarbejdet med os og imødekommet vores ønsker. Hr. formand, det foreliggende forslag betegner et stort skridt i den rigtige retning. Jeg vil dog gerne stille et par spørgsmål og fremkomme med et par bemærkninger.
Lad mig begynde hos kommissær McCreevy. De sagde, at De vil fremlægge et dokument om sundhed. Hvad har De i tankerne? Bliver der udarbejdet et direktiv? Vi kan nemlig ikke fortsat acceptere en situation, hvor EF-Domstolen pålægger os at føre tilsyn, og der efterfølgende intet sker. Jeg ville sætte stor pris på, at der blev udarbejdet et direktiv. De anførte nemlig ikke, hvilken form De påtænkte.
Dernæst vender jeg mig mod kommissær Špidla. Jeg er enig med begge kommissærer i, at artikel 24 og 25, som de oprindeligt var udformet, var indføjet for at forhindre, at de modtagende medlemsstater opbygger administrative forhindringer. Jeg er helt enig i, at der må ændres ved dette. Bagsiden af medaljen er, at der også kan være tale om at omgå løn- og arbejdsvilkår, hvorved der opstår unfair konkurrence. Det betyder således, at det også for de udstationerede arbejdstagere er vigtigt, at der udfærdiges nye retningslinjer.
Jeg vil imidlertid gerne spørge, kommissær Špidla, hvorfor De har valgt at udarbejde en meddelelse? Jeg spørger, fordi fru Schröder er i færd med at udarbejde en betænkning om direktivet om udstationering af arbejdstagere, og De selv allerede har modtaget en evaluering af direktivet. Hvorfor vælge et instrument, som er vanskeligt at håndhæve? Hvorfor valgte De ikke at tilpasse lovgivningen?
Hr. formand, afslutningsvis vil jeg påpege et sidste forhold. Jeg glæder mig over, at der også vil ske fremskridt, hvad angår kontrollen med den måde, vi omgås hinanden på, takket være arbejdstilsynet og samarbejdet på dette felt. Vi bør drøfte en mulig yderligere styrkelse af dette samarbejde. 
Robert Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, kære kommissærer, kære kolleger, under førstebehandlingen af tjenesteydelsesdirektivet fortalte min britiske kollega, at hr. Bolkestein har det godt, og at han bor i Frankrig det meste af tiden. Min gruppe ønsker den tidligere kommissær Bolkestein et rigtig godt otium. Vi håber, at han får et stilfærdigt otium, men hans direktiv er fuldstændig dødt. Og vi vil fremover have et Gebhardt-McCreevy-direktiv.
Men selvfølgelig er der stadig aftryk af hr. Bolkestein. På den yderste venstrefløj og hos en række notoriske europamodstandere er Bolkestein-direktivet blevet et let skræmmebillede og symbolet på et antisocialt Europa. Disse grupper har vanskeligt ved at acceptere, at Bolkestein-direktivet er definitivt dødt. Andre har det samme problem, særlig fortalerne for ultraliberalismen, og jeg tænker her på dem, der i Kommissionens oprindelige forslag så en slags adgang til et fuldstændigt liberalt Europa. Jeg tænker særligt på den franske baron, der for at være moderne taler amerikansk, når han skal udtale sig på vegne af de store arbejdsgivere.
Men heldigvis har Europa-Parlamentet gjort sit arbejde, og et kvalificeret flertal i Europa-Parlamentet har ændret den tekst, der blev fremlagt under førstebehandlingen af Kommissionens oprindelige forslag, og har skabt et passende værktøj til den frie udveksling af tjenesteydelser, mens alle former for social dumping undgås. Kommissionen har gjort meget for i vid udstrækning at støtte Europa-Parlamentets holdning, selv om man i sidste uge kunne fornemme en tøvende holdning. Formanden, hr. Barroso, tog igen hånd om sine tropper. Vi skal naturligvis stadig være opmærksomme, og vi vil anmode om nogle yderligere præciseringer. Når det er sagt, vil EU's østrigske formandskab ligeledes gøre meget for at sikre, at Rådet støtter Europa-Parlamentet, så vi hurtigt kan komme frem til et ordentligt tjenesteydelsesdirektiv, som vi alle ønsker.
Anne E. Jensen (ALDE ).
   - Hr. formand De herrer kommissærer! I Parlamentet har vi haft høringer om udstationeringsdirektivet, og de har vist, at der ikke er noget i vejen med selve direktivet, selv om det er kompliceret. Men der er massive problemer med at anvende reglerne i praksis. Folk kender ikke deres rettigheder, virksomhederne ved ikke, hvilke regler de skal følge, offentlige myndigheder fortolker direktivet forskelligt. Vi skal derfor gøre en hel masse for at informere og administrere bedre, ikke ændre direktivet. EU og medlemslandene må sammen sørge for, at man f.eks. via internettet og quickskranker kan få bedre oplysning. Så kan vi for alvor høste fordelen af et indre marked for tjenesteydelser. Jeg ser frem til, at Kommissionen tager initiativer på dette område og sørger for, at udstationeringsdirektivet kommer til at fungere bedre i fremtiden. 
Małgorzata Handzlik (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, tak for forelæggelsen af retningslinjerne for udstationering af arbejdstagere. De repræsenterer uden tvivl endnu et stort skridt hen imod liberalisering af tjenesteydelserne.
I Kommissionens dokument kortlægges de administrative hindringer, der er indført ulovligt over for virksomheder, som udstationerer deres arbejdstagere i udlandet i arbejdsøjemed. Det indeholder også eksempler på domme fra EF-Domstolen, som mener, at en sådan praksis udgør en overtrædelse af traktaten. Desværre indeholder dokumentet imidlertid ingen forslag til effektive måder at ændre den aktuelle situation på.
Kommissionen har ganske tydeligt vist, at den ikke har viljen til at sikre overholdelsen af fællesskabslovgivningen. Henvisninger til EF-Domstolens domme alene er ikke nok. Barriererne findes stadig til trods for dommene, traktaten og direktivet. Intet har ændret sig. Derfor kræves der en mere målrettet indsats, f.eks. indledning af retssager imod dem, der har overtrådt bestemmelserne. Jeg er bange for, at forslaget om om et års tid at udarbejde endnu en rapport om de fremskridt, der er sket med at fjerne barriererne, blot betyder, at en sådan indsats udsættes yderligere.
Til sidst vil jeg sige, at mange medlemmer af Parlamentet blev meget forbløffede, da de opdagede, at sundhedsydelser var skrevet fuldstændig ud af Kommissionens udtalelse om tjenesteydelsesdirektivet, selv om afstemningen i Parlamentet viste, at der var flertal for, at de skulle inddrages.
Charlie McCreevy,
   Hr. formand, jeg vil indlede med at takke medlemmerne for deres bemærkninger. Jeg vil besvare nogle af de konkrete spørgsmål.
Hvad angår de undtagede sektorer, er det vigtigt, at vi alle sammen husker på, at traktatens bestemmelser fortsat gælder for de tjenesteydelser, der ikke falder ind under direktivets anvendelsesområde. Kommissærkollegiet vil drøfte sundhedsspørgsmålet i løbet af de næste par uger, og der vil blive truffet beslutning om initiativets omfang på det tidspunkt. Hr. Kyprianou vil have udspillet, og hr. Špidla og jeg vil forelægge ham vores idéer. Selv om jeg ikke kan være mere præcis i dag, kan jeg sige, at det som minimum vil omfatte spørgsmålet om patientmobilitet og godtgørelse af udgifter til lægebehandling. Vi må vente og se, hvad hr. Kyprianou foreslår.
Hr. Harbour er lidt pessimistisk over den modtagelse, som dette ændrede forslag har fået. Det er rigtigt, at der har været visse negative kommentarer i nogle af medierne, men holdningerne vil ændre sig med tiden, og når folk har fået mere tid til at tænke over det, som Parlamentet stemte om.
Jeg har argumenteret stærkt for det ændrede forslag over for Ministerrådet. På Ministerrådets møde søndag den 12. marts 2006 forsvarede jeg det påtænkte ændrede forslag med næb og kløer. Jeg fortalte ministrene, at jeg agtede at følge det, som Europa-Parlamentet var nået til enighed om på de vigtigste områder. Selv om nogle af ministrene muligvis var noget skeptiske til at begynde med, var de fleste ved mødets afslutning temmelig tilfredse med det forventede resultat. At Det Europæiske Råd i sidste uge meget overbevisende tilsluttede sig afstemningen i Parlamentet viser, at vi er kommet meget længere med debatten.
Det er et godt forslag. Hr. Harbour skitserer mange af initiativerne og de gode sider ved det, og vi må være rede til at betegne det som et meget vigtigt skridt på tjenesteydelsesområdet og som en glædesdag for Europa, når netop dette direktiv bliver vedtaget.
Som jeg har sagt på udvalgsmøder - og for nylig deltog jeg i et møde i Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse - er det vigtigt at erkende, at det tidligere forslag fra Kommissionen aldrig ville blive gennemført, som det forelå. Derfor måtte de, der gik ind for de oprindelige forslag, erkende den politiske realitet, at det aldrig ville blive en retsakt.
Det, som jeg som kommissær og kommissærkollegiet erkendte, var den politiske realitet, at vi ikke kunne blive ved med at råbe op om, hvor glimrende forslaget var, samtidig med at vi udmærket var klar over, at det ville blive henlagt. Vi indtog den pragmatiske holdning, at vi sagde, at vi kunne undersøge, hvorvidt vi kunne opnå en bred enighed blandt medlemmerne af de største grupper i Europa-Parlamentet, for hvis vi var i stand til det, ville det være mere sandsynligt, at Ministerrådet ville godkende det ændrede forslag.
På de møder i Ministerrådet, som jeg har deltaget i, var der lige så mange uenigheder, som der var i Europa-Parlamentet. Derfor mener jeg, at Parlamentet tydeligt har vist vejen frem. Nu hvor vi har et ændret forslag, må vi alle sammen være rede til at sælge det og til at erkende, at det er et stort fremskridt. Nogle vil måske betegne det som et gradvist fremskridt, men det er et stort fremskridt. Det vil være til stor fordel for Europas økonomi, for det, som det drejer sig om her, er, at der skal sættes skub i den europæiske økonomi, så den kan opretholde nogle vækstrater, der kan skabe de mange hårdt tiltrængte job. Det vil det ændrede forslag om tjenesteydelser efter min opfattelse gøre.
Som følge af den brede enighed, der er opnået om de vanskeligste spørgsmål i dette forslag, er jeg sikker på, at Ministerrådet ønsker at arbejde snævert sammen med Europa-Parlamentet i forsøget på at opnå enighed hurtigst muligt. Kommissionen vil gøre alt for at tilvejebringe en endelig aftale om teksten hurtigst muligt. Hvis alle indtager en åben og konstruktiv holdning, kan vi få vedtaget dette vigtige forslag.
Vladimír Špidla,
   Mine damer og herrer, jeg takker for den debat, der netop har fundet sted. Jeg vil berøre nogle af de spørgsmål, der er blevet rejst.
I den løbende debat mellem arbejdsmarkedets parter og repræsentanter for medlemsstaterne, og især også inden for rammerne af parlamentariske debatter, er det overvejende synspunkt nu, at direktivet egner sig til formålet, og at der ikke er nogen presserende grund til, at det gennemgår nogen grundlæggende lovgivningsmæssig omarbejdning, selv om dets praktiske gennemførelse kan give anledning til en række problemer. Under diskussionen af tjenesteydelsesdirektivet fik Parlamentet et løfte om, at Kommissionen i sin meddelelse ville inddrage et sammendrag af den hidtidige praksis og af de hidtidige afgørelser fra EF-Domstolen i Luxembourg. Det står helt klart, og jeg mener, at det gælder i hele retssystemet, at love kun må anvendes i overensstemmelse med de mål, som lovgiverne har haft med dem. Direktivet om udstationerede arbejdstagere skal beskytte arbejdstagere, der er udstationeret, ved at sikre dem de behørige rettigheder og samtidig forhindre social dumping og ved at beskytte dem imod udnyttelse og spare dem for at blive tvunget til at acceptere sociale standarder og dermed konkurrere på urimelige betingelser med værtslandets arbejdstagere. Det er formålet med direktivet, og det var vores overordnede indfaldsvinkel, da vi udarbejdede en strategi for meddelelsen.
Det er naturligvis ikke meningen med direktivet at skabe kunstige barrierer, og det betyder, at hver enkelt barriere og hver enkelt administrativ procedure skal vurderes ud fra følgende kriterium: Er den nødvendig og vigtig for større beskyttelse af arbejdstagerne? Hvis svaret er ja, vil den være i overensstemmelse med direktivet, hvis svaret er nej, vil den ikke være det. Jeg kan give et typisk eksempel: Beskyttelsen af arbejdstagerne kræver utvivlsomt brug af officielle dokumenter, men vi kan let forestille os, at nogle dokumenter kan være unødvendige set ud fra dette synspunkt. Det er et af de spørgsmål, der bliver behandlet i meddelelsen.
I en række taler blev der også rejst et spørgsmål, som ikke var direkte forbundet med meddelelsen, men med videreudviklingen af tjenesteydelsesdirektivet og med spørgsmål vedrørende tjenesteydelser i almindelighed. Det var spørgsmålet om sociale tjenesteydelser begrundet i almene hensyn. Jeg kan sige, at meddelelsen allerede er færdig, hvad angår det grundlæggende i dette spørgsmål, og vi forventer, at det bliver formuleret fuldt ud i slutningen af april. I meddelelsen vil vi på den ene side afklare nogle af de vigtigste retlige spørgsmål, fordi det er nødvendigt at have præcise og pålidelige fortolkninger af domstolsafgørelser, og på den anden side vil vi foreslå en række andre procedurer, der kan anvendes til videreudvikling af det politiske begreb tjenesteydelser begrundet i almene hensyn.
Mine damer og herrer, jeg mener, at tjenesteydelsesdirektivet og den dermed forbundne meddelelse sammen med de supplerende forhandlinger og efterfølgende skridt er et eksempel på et overordentligt frugtbart samarbejde mellem Kommissionen og Parlamentet om nogle meget vanskelige dele af vores lovgivning.
Mine damer og herrer, jeg har en sidste bemærkning til noget, som min kollega hr. McCreevy allerede har været inde på, nemlig at vi bestemt forventer, at der bliver udarbejdet nogle nye lovgivningsmæssige forslag om lægebehandling og navnlig om patienters frie bevægelighed i sundhedssystemet.
Robert Goebbels (PSE ).
   - Hr. formand, jeg er overrasket over, at EU's østrigske formandskab ikke tager stilling til denne meget vigtige meddelelse fra Kommissionen. Hvis man lytter til kansler Schüssel, så lovpriser han betydningen af det kompromis, som Europa-Parlamentet har opnået, og jeg vil meget gerne vide, om det østrigske formandskab nu vil gøre sit bedste for at sikre, at Rådet vedtager Europa-Parlamentets og Kommissionens nye holdning.
Formanden.
   - Hr. Goebbels, jeg er ikke meget for at kalde Deres indlæg for et indlæg til forretningsordenen, selv om det ganske vist berører rækkefølgen af forhandlingerne. Det er et spørgsmål om rækkefølgen, men jeg tror ikke, at Rådet behøver parlamentsmedlemmernes incitamenter til at tale, hvis det ønsker det. Det ved, at det kan gøre det, og hvis det ikke har bedt om ordet, er det formentligt, fordi det ikke mener, at det er nødvendigt. De ved, hvad det betyder: Den, der tier, samtykker.
Hermed er forhandlingen afsluttet.
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Jeg vil gerne takke Kommissionen for, at den har taget højde for holdningen i Parlamentet, som på en demokratisk måde afspejler behovene hos flertallet af de europæiske borgere.
Jeg beklager, at visse sociale tjenesteydelser fortsat er udelukket fra direktivets anvendelsesområde. Tjenesteydelser som socialt byggeri og støtte til børn og familier må ikke være underlagt konkurrencelovgivningen, men skal udelukkende tage hensyn til modtagernes interesser. Derfor håber jeg, at der bliver taget behørigt højde for disse behov i direktivet om tjenesteydelser, som Kommissionen siger, at den vil forelægge i slutningen af april.
Jeg glæder mig desuden over afskaffelsen af oprindelseslandsprincippet og udarbejdelsen af det nye dokument om udstationering af arbejdstagere. Jeg mener nemlig, at det er nødvendigt at forebygge social dumping ved hjælp af en nøje undersøgelse af markedsbestemmelserne, ikke mindst når det gælder løn og arbejdsforhold. Det er vigtigt at arbejde for, at konkurrencen forbedrer arbejdets kvalitet til gavn for arbejdstagerne og forbrugerne. EU's endelige målsætning er nemlig ikke at øge omsætningen, men at skabe et konkurrencedygtigt samfund i borgernes tjeneste, et samfund, som ud fra ethvert synspunkt er med til at forbedre levestandarden for sine borgere. 
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om "Bedre lovgivning":
betænkning af Monica Frassoni for Retsudvalget om Kommissionens 21. og 22. årsberetning om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten (2003 og 2004) (2005/2150(INI)) (A6-0089/2006),
betænkning af Bert Doorn for Retsudvalget om bedre lovgivning 2004: anvendelse af nærhedsprincippet: 12. rapport (2005/2055(INI)) (A6-0082/2006),
betænkning af Arlene McCarthy for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse om gennemførelse, konsekvenser og virkninger af den gældende lovgivning om det indre marked (2004/2224(INI))(A6-0083/2006) og
betænkning af Giuseppe Gargani for Retsudvalget om en strategi til forenkling af de lovgivningsmæssige rammer (2006/2006(INI))(A6-0080/2006). 
Monica Frassoni (Verts/ALE ),
   Hr. formand, kære kolleger, det glæder mig meget, at jeg i dag ikke tager ordet som grupperepræsentant, sådan som jeg plejer, men som ordfører for Retsudvalget, der repræsenterer et bredere flertal. I min egenskab af ordfører har jeg et par kommentarer til denne betænkning, hvis hovedmålsætning er at understrege, at fællesskabsrettens gennemførelse er en vigtig del af spørgsmålet om bedre lovgivning, hvilket også er tilfældet med de andre emner, vi skal drøfte her i eftermiddag.
Gennemførelsen er en vigtig del af lovgivningen, og det er den først og fremmest, fordi situationen i EU er utilfredsstillende, sådan som der så rigtigt står i Kommissionens beretning. Der er nogle meget alvorlige problemer, ikke mindst når det gælder miljølovgivningen, men også når det gælder lovgivningen om det indre marked, og det kan ikke benægtes, at det navnlig er medlemsstaternes ansvar.
Den manglende gennemførelse skyldes dog også en procedure, som det ikke er let at forbedre, eftersom der er taget højde for den i traktaterne. Det er en langsom procedure, hvor de sanktioner, der er foreskrevet, er mere eller mindre utilstrækkelige. Når det gælder om at nå frem til en positiv løsning med hensyn til medlemsstaternes gennemførelse af EU-lovgivningen, lader den ofte meget tilbage at ønske og tager meget lang tid.
Jeg ville gerne høre, om De mener, at spørgsmålet om fællesskabsrettens gennemførelse er en prioritet for Kommissionen. Efter meddelelsen at dømme synes det ikke at være tilfældet, eftersom det aspekt, der vedrører tilbagetrækning og ændring af direktiverne, som bekendt prioriteres højere end deres korrekte gennemførelse.
Jeg tror, at der i bund og grund er to forskellige opfattelser i Kommissionen. Den ene er, at "det er bedst at undgå problemer med medlemsstaterne, så lad os forsøge at løse problemerne sammen med dem", og den anden er "lad os i stedet forsøge at anvende reglerne, som de er, ikke på nogen streng måde, men alligevel på en positiv måde, hvor der tages hensyn til procedurer, der så vidt muligt er hurtige og i tråd med bestemmelserne."
Jeg vil nævne et par eksempler i den forbindelse. Efter vores mening var en række af de beslutninger, som Kommissionen traf med hensyn til indledningen af visse procedurer, f.eks. procedurerne for gmo'er i Østrig, særligt hurtige og veltilrettelagte, mens vi til gengæld med hensyn til Frankrig og landets manglende gennemførelse af Natura 2000-direktivet i tre år har ventet på, at Kommissionen - efter Domstolens dom - griber ind i medfør af artikel 228, dvs. artiklen om bøder.
På samme måde er der interessante situationer, som vedrører borgernes ret til refusion for deres lægeudgifter. Vi ved, at dette spørgsmål, som er yderst vigtigt for borgerne selv, forbliver uløst, fordi det er et problem, som det er politisk vanskeligt at løse. Samtidig har man kun i to tilfælde benyttet sig af artikel 228, nemlig med hensyn til de græske lossepladser, hvor sagen blev indstillet efter meget kort tid, og med hensyn til det spanske badevand, hvor sagen blev trukket tilbage i sidste øjeblik på grund af et spørgsmål, som Kommissionen selv anser for at være ret tvivlsomt set ud fra et juridisk synspunkt.
Hvilket svar giver vi, og hvilke forslag stiller vi for at finde en løsning på en situation, hvor Kommissionen efter vores opfattelse bør have en gennemsigtig adfærd? For det første mener vi, at der bør være en bedre vurdering og en større gennemsigtighed, hvad angår betingelserne for lovgivningens gennemførelse. Efter min mening er det vigtigt, at Kommissionen giver os de overensstemmelsesundersøgelser, som den foretager af lovgivningens gennemførelse. Det er desværre ikke lykkedes os at opnå dette.
For det andet er det yderst vigtigt med en overførsel af ressourcer fra alle de organer, som ikke længere vedtager lovgivning, til dem, der til gengæld tager sig af gennemførelsen. Vi er f.eks. ikke enige i, at denne overførsel skal ske til dem, der skal foretage konsekvensvurderinger, hvilket man drøfter i Kommissionen i øjeblikket. For det tredje - og det vedrører til gengæld os selv - er vi af den opfattelse, at Europa-Parlamentet bør gøre en meget mere specifik indsats, når det gælder fællesskabsrettens gennemførelse, ikke for at gribe ind i Kommissionens beføjelser - jeg ved, at det er et spørgsmål, der bekymrer parlamentsmedlemmerne meget - men tværtimod for ligesom Miljøudvalget og andre udvalg at få et bedre indblik i, hvad der sker.
Når det gælder fællesskabsrettens gennemførelse, er sortlistepolitikken efter min mening meget nyttig, og Kommissionen burde måske også hjælpe os med at gennemføre den på en mere beslutsom måde. 
Bert Doorn (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil tillade mig at henvise til en artikel, som i maj 2005 blev bragt i et seriøst nederlandsk dagblad, umiddelbart før folkeafstemningen i Nederlandene. I artiklen hed det, at de daglige beslutninger i Europa ikke træffes af Barroso, heller ikke af Blair, men af hr. van Alphen fra Nederlandene og tusindvis af andre nationale tjenestemænd. Artiklen bidrog afgjort ikke til at skabe en positiv grundholdning til folkeafstemningen i Nederlandene. Som De ved, gik det skævt ved folkeafstemningen. Nederlandene sagde nej. Det er bekymrende. Netop lovgivningen er et smertens barn, som vi nu skal drøfte nærmere.
Vi må gøre en ihærdig indsats for at fjerne borgernes negative billede af lovgivningen. Og hvordan kan vi gøre det? Vi kan gøre det ved at sikre øget gennemsigtighed. Vi bør også se på de administrative byrder, som følger af lovgivningen. Mange virksomheder er tynget af administrative byrder, og det påvirker om noget virksomhedernes konkurrenceevne.
Hvordan sikrer vi øget gennemsigtighed og reduktion af de administrative byrder? Først og fremmest ved faktisk konsekvensvurdering. Den er i øjeblikket stadigvæk mangelfuld. Vi har set mange eksempler på konsekvensvurderinger. De er af forskellig kvalitet. Nogle er gode, andre ikke. Hvis vi som Parlament skal kunne drage nytte af en konsekvensvurdering, skal der være tale om en konsekvensvurdering, som giver neutrale oplysninger, som giver gode oplysninger og er overskuelig. Det mangler vi.
Vi har også selv i Europa-Parlamentet høstet erfaringer med et par konsekvensvurderinger i forbindelse med ændringsforslag. Kvaliteten har også der været svingende. Det er baggrunden for mit forslag om uafhængig kontrol af konsekvensvurderingerne. Det behøver på ingen måde at være et tungt administrativt apparat. Der kan være tale om et panel bestående af fire sagkyndige, hvad angår konsekvensvurdering, som blot går de konsekvensvurderinger igennem, som Kommissionen udarbejder, og som vi her i Europa-Parlamentet udarbejder, og derpå afgiver udtalelse herom. Der behøver altså ikke være tale om noget agentur eller et tungt administrativt apparat, men blot om uafhængig kvalitetsvurdering, om effektiv, ekstern kvalitetsvurdering.
Hr. formand, det næste punkt, jeg vil nævne, er komitologi. Den artikel, jeg netop omtalte, drejede sig især om komitologi. Den indeholdt en anden passage, som De ikke skal snydes for. Om udvalgene hed det: Man ser dem ikke, man hører dem ikke, de hen ved 450 diskussionsklubber i Bruxelles, som løbende træffer beslutninger, som påvirker borgernes dagligdag. Også på dette område drejer det sig om mere gennemsigtighed. Også på dette område gælder det, når komitologien fører til sekundær ret, at denne lovgivning bør kontrolleres. Også på dette område bør vi ved konsekvensvurdering vise, hvilken effekt den form for lovgivning har. Dermed tilkendegiver vi også over for borgerne, at vi mener det alvorlig, og at vi virkelig ønsker en sådan gennemsigtighed.
Endelig er der spørgsmålet om gennemførelse. Gennemførelsen er helt afgørende, sådan som min kollega fru Frassoni også påpegede, og vi bør også fra Europa-Parlamentets side lægge langt større vægt herpå. Når en betænkning er behandlet her i plenarforsamlingen, er ordførerens opgave løst. Jeg foreslår, at vi anmoder ordføreren om tre år efter Parlamentets godkendelse at orientere udvalget om, hvordan det er gået med gennemførelsen. Det vil bidrage til at sikre behørig gennemførelse i medlemsstaterne og samtidig sikre god kontakt til de nationale parlamenter.
Det er de forslag, der stilles, hr. formand. Altså øget gennemsigtighed, objektiv kontrol med konsekvensvurderingen, begrænsning af komitologiproceduren, øget indsigt i komitologiproceduren og eventuelt også en -mulighed for Europa-Parlamentet, hvor det måtte være påkrævet. Det er de elementer, der efter min opfattelse skal med i en interinstitutionel aftale for faktisk at sikre bedre lovgivning. 
Arlene McCarthy (PSE ),
   Hr. formand, som formand for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse bifalder jeg stærkt denne forhandling under ét om bedre lovgivning og muligheden for med Rådet og Kommissionen at diskutere, hvordan vi kan forbedre den lovgivningsmæssige oplevelse for forbrugere, borgere og virksomheder, som er dem, der skal forstå gennemførelsen af EU-lovgivningen. Borgernes, forbrugernes og virksomhedernes tillid til og tro på EU selv hænger sammen med deres oplevelse og opfattelse af EU-lovene og disses indvirkning på deres dagligdag.
Jeg vil fokusere på at skabe bedre lovgivning for det indre marked og sikre, at vi får et mål med vores lovgivning for forbrugerne på det indre marked. Det indre marked tegner sig for næsten en tredjedel af EU's regelværk. Effektiv og enkel lovgivning af god kvalitet på det indre marked bør åbne mulighed for grænseoverskridende handel og give forbrugerne mere at vælge imellem, samtidig med at miljøet og de sociale og forbrugermæssige rettigheder tilgodeses. Samtidig må vi bringe lovgivningen på det indre marked i orden, hvis vi skal nå Lissabon-målene om beskæftigelse, vækst og konkurrenceevne.
Jeg mener, at det indre marked vil have størst fordel af en fælles og koordineret hensigt fra de tre institutioners side om at forbedre hele reguleringscyklussen. Det betyder, at vi også må tænke på følgerne af de midnatsaftaler og kompromiser, vi indgår, og overveje, om de vil komplicere eller tydeliggøre bestemmelserne for slutbrugerne. Begyndelsen på det er efter min mening udarbejdelse af gode og klare bestemmelser, konsekvensanalyser af høj kvalitet og effektiv, omfattende og gennemsigtig høring af interessenter. Medlemsstaterne skal også tage deres ansvar alvorligt og sikre god og korrekt gennemførelse af lovgivningen for det indre marked. De skal modstå fristelsen til ofte at forgylde eller tilføje nationale krav. Selv om gennemførelsesprocenterne bliver bedre, hvilket fremgår af resultattavlerne for det indre marked, kan der stadig ske væsentlige forbedringer. Det er årsagen til, at vi anmoder om en forenklet procedure for overtrædelser, der kan anvendes på prøvesager inden for det indre marked. Vi må lære af EU-bestemmelsers fiaskoer og fejltagelser. Det er årsagen til, at vi gerne vil have både - og især -konsekvensanalyser eller evalueringer af, hvor det gik galt. Har vi nået målet med denne lovgivning, eller har den tværtimod ført til forvridning og fragmentering af det indre marked?
Nogle mener, at konsekvensanalyserne burde overlades til et eksternt organ. Det er jeg ikke enig i, for jeg mener, at lovgivningen for det indre marked bør være Kommissionens tjenestemænds ansvar som et led i effektiv udarbejdelse af politikker. Udvalget om det Indre Marked insisterer imidlertid på, at alle lovgivningsforslag skal ledsages af en konsekvensanalyse af høj kvalitet, et sammendrag og en tjekliste for bedre lovgivning for forslag om det indre marked.
Der næres naturligvis stor skepsis over for alternativ regulering. Selv om den interinstitutionelle aftale indeholder bestemmelser om denne ikke-lovgivningsmæssige mulighed, insisterer vi på, at Parlamentet i forbindelse med lovgivning for det indre marked både informeres og høres om den slags alternative tilgange. De berettiges af konsekvensanalyser. Vi må også have klagemuligheder for forbrugerne og sanktioner, hvis disse alternative reguleringer ikke er til fordel for forbrugerne på det indre marked.
Jeg vil gerne understrege, at Udvalget om det Indre marked er en aktiv partner i processen for bedre lovgivning. Jeg ved, at kommissærerne ofte siger, at Parlamentet ikke tager sin rolle alvorligt. Vi var det første udvalg til at bestille vores egen konsekvensanalyse, under hr. Whiteheads formandskab, om ændringsforslag til Toubon-betænkningen om nominelle mængder for færdigpakkede produkter. I forbindelse med fyrværkeriforslaget gennemfører vi en konsekvensanalyse af de ændringsforslag, som vores ordfører har stillet. Vi vil se på en cost-benefit-analyse af hans forslag. Vi gennemfører en høring om indvirkningen af lovgivning for offentlige indkøb på det indre marked. EU's offentlige indkøb tegner sig for 16 % af EU's BNP, men 1992-lovgivningspakken har, som det er ses af en række sager ved EF-Domstolen, ikke skabt den ønskede åbning af markedet.
Der kan ikke herske tvivl om, at det er forbrugerne, borgerne og virksomhederne, der betaler prisen, når bestemmelser ikke er effektive. Dårlig udarbejdelse fører til svækket retssikkerhed, ringe eller ukorrekt gennemførelse og i den sidste ende en forvirret erhvervsdrivende eller forbruger, som mister tilliden til det indre marked. EF-Domstolen bliver efter flere års domsforhandling dommeren over bedre lovgivning. Det er ikke vejen frem.
Til sidst vil jeg nævne SOLVIT, som efter min mening er et glimrende initiativ fra Kommissionens side. En autoriseret læge forsøgte for nogle år siden at blive registreret som læge i Spanien. Han brugte mange penge på advokathonorarer, havde mistet tilliden til det indre marked, men så skred SOLVIT-systemet ind og hjalp ham, så han i løbet af 10 uger blev registreret som læge i Spanien. Den læge sagde: "SOLVIT har genoprettet min tillid til det indre marked".
Sandheden er altså den, at gode love, der er ordentligt udarbejdede, lette at gennemføre og lette at håndhæve og kontrollere, er nøglen til at genoprette tilliden til det indre marked. Jeg håber, at debatten i dag er indledningen på en proces med snævert samarbejde og udveksling af oplysninger om bedste praksis mellem institutionerne i tæt partnerskab mellem ligestillede i indsatsen for at genoprette den tillid, som den læge, jeg nævnte, bad os om at opnå for ham som forbruger på det indre marked.
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ),
   Hr. formand, mine damer og herrer, lad mig sige noget til tre aspekter, først og fremmest til emnet forenkling: Der er ingen tvivl om, at Europa-Parlamentet grundlæggende står bag Kommissionens bestræbelser på at forenkle lovgivningen. Men jeg vil også understrege, at lumskheden her som i mange andre tilfælde naturligvis ligger i detaljen, og at man skal passe på, at man ikke kaster barnet ud med badevandet.
Jeg vil henvise til et eksempel. Når jeg f.eks. udleder af Kommissionens dokument, at man ønsker at forenkle hele handels- og selskabsretten, ved jeg som en af de faste ordførere i Retsudvalget på dette område, at mange direktiver og bestemmelser, som vi har fundet dér, har været resultatet af højst komplekse kompromisforhandlinger, og at et forslag om forenkling altid indebærer den risiko, at Pandoras æske åbnes, og at der i sidste ende efter meget besvær igen sættes spørgsmålstegn ved opnåede kompromiser. På denne baggrund skal man omgås dette forenklingsinstrument meget omhyggeligt.
Derfor er jeg af den opfattelse, at det er absolut fornuftigt at tænke over, om man ligesom ved kodificeringen ikke også skal udarbejde en interinstitutionel aftale mellem de tre institutioner i forbindelse med forenklingen, hvor der fastlægges en klar fremgangsmåde i forbindelse med forenklingslove.
En anden ting, som jeg vil bede Kommissionen om at tænke over, er spørgsmålet om prioriteringen i forbindelse med forenklingsforslag. Direktiver er normalt ikke henvendt til borgerne, men til de nationale lovgivere, og praktikerne skal i sidste ende omgås de love, som udstedes på nationalt plan. Derfor bør direktiver kun forenkles med lavere prioritet. Kommissionen bør prioritere forordninger, fordi forordninger nu engang er umiddelbar anvendelig ret og ankommer umiddelbart hos det retssøgende publikum.
Det næste emne er en konsekvensanalyse i forbindelse med lovgivningen. Jeg vil endnu en gang eftertrykkeligt understrege, at det fra et parlamentsflertals synspunkt er tvingende nødvendigt med et uafhængigt element i konsekvensanalysen. Parlamentet forlangte i december i en betænkning et uafhængigt agentur efter amerikansk forbillede. Jeg vil for mit vedkommende sige tydeligt, at det ikke er nogen . Man kan tale om sådan noget. Det er imidlertid uundgåeligt for mig, at der er en uafhængig ekstern faktor, som skal deltage i konsekvensanalysen. Det kan ikke være rigtigt, at de tjenestemænd, som udarbejder forslagene, også samtidig alene er ansvarlige for konsekvensanalysen, fordi konsekvens så er den, at denne konsekvensanalyse ikke er andet end bestanddel af begrundelsen. Det er ikke det, vi ønsker. Efter min mening er det derfor nødvendigt at komme frem til et fornuftigt resultat sammen med Kommissionen i dette spørgsmål.
Vi har haft en interinstitutionel aftale siden december 2003. I denne aftale er det fastlagt, at Kommissionen principielt er ansvarlig for . Det betyder imidlertid også, at den dermed hovedsageligt er med til at udøve et ansvar på vegne af lovgiverne, altså på vegne af Parlamentet og Rådet, og derfor mener vi, at vi som Parlament også har og bør have en medbestemmelsesret, hvad angår gennemførelsen af .
Det er i øvrigt også grunden til, at vi på Formandskonferencen i første omgang udsatte beslutningen om followupforvaltningsaftalerne, fordi det naturligvis skal forhandles endnu en gang, også i lyset af de beslutninger, som vi vil træffe i forbindelse med de fire foreliggende betænkninger i maj i år.
Lad mig komme ind på et meget aktuelt emne. Der har siden den 16. marts været et indlæg fra generaladvokat Sharpston i sagen Spanien mod Rådet, hvor hun i sine forslag til afgørelse udtrykkeligt også henviser til . Hun har sagt, at hvis der ikke foretages nogen tilstrækkelig , er det en indikation på, at retsakten er udstedt vilkårligt. Det beviser og dokumenterer, at Domstolen også i højere grad tager dette emne til sig.
Jeg mener, at det er afgørende - hr. Doorn har allerede nævnt det - at der også er behov for en konsekvensanalyse ved komitologiafgørelser. Der er en lang række eksempler på, at det egentlige bureaukratiske vanvid lå i komitologiafgørelserne og ikke i lovgivningen. Altså kræver det også en fornuftig konksenvensanalyse her.
Lad mig komme ind på et allersidste punkt. Det vedrører det tredje emne: , altså høring af de berørte parter. Kommissionen støtter sig i sin hidtidige måde med hensyn til, hvordan den forbereder lovgivningen, meget stærkt til de europæiske paraplyforeninger. Intet ondt om de europæiske lobby-paraplyforeninger. Men beslutningsprocesserne i disse paraplyforeninger er af og til mere komplicerede end i Ministerrådet. Og det, der kommer ud af det, er ofte en enighed komprimeret til nonsens. Jeg mener, at vi har brug for andre høringsmekanismer, hvormed man får informationerne umiddelbart fra de berørte parter, som befinder sig i arbejdslivet, og som er tilsvarende beskæftiget med disse emner. Således kunne f.eks. den høringsmekanisme, som blev fundet i netværket, hvormed den europæiske traktatret for nærværende bliver udviklet, og hvormed man har defineret et begrænset antal folk, som man hører, et godt eksempel på, hvordan man kan forbedre disse mekanismer.
Hans Winkler,
   Hr. formand, det glæder mig, at jeg har lejlighed til at diskutere et emne med Dem i dag, som er meget vigtigt for Europa. Jeg ved fra mine egne, meget intensive kontakter med borgerne i de seneste måneder, at emnet bedre lovgivning og alt, hvad der er forbundet med det - måske ikke som slagord, mange borgere ved ikke, hvad der gemmer sig bagved, men som princip - er et af de emner, som optager borgerne allermest.
Kommissionens program for dette år har som bekendt med rette titlen "Frigøre Europas fulde potentiale". Rådet er overbevist om, at en bedre lovgivning er afgørende for, at der skabes et grundlag herfor. Vores lovgivning skal støtte borgerne, ikke begrænse dem. Dette gælder - som fru McCarthy sagde - for forbrugeren, men det gælder naturligvis også især i erhvervslivet, hvor dynamikken og kreativiteten i især de mindre og mellemstore virksomheder ofte er blevet støttet for lidt. Først for kort tid siden sendte Rådet signaler og impulser om netop at støtte de små og mellemstore virksomheder. Vi ved fra undersøgelser, at forvaltningsbyrden for virksomheder og borgere udgør mellem 2 og 5 % af det europæiske BNP. Vi vil derfor gerne opnå en tydelig styrkelse af konkurrenceevnen gennem konsekvensanalyse, forenkling og reduktion i forvaltningsomkostningerne.
Bedre lovgivning er et begreb, som er blevet anvendt ofte i den seneste tid. Jeg er helt enig med hr. Lehne i, at man ikke skal kaste barnet ud med badevandet, og at dette begreb meget ofte også bruges lidt inflatorisk og løst, og i denne forbindelse er det heller ikke altid klart, hvad der forstås ved det. Jeg bifalder derfor på vegne af Rådet i høj grad, at Parlamentet beskæftiger sig med dette emne i dag i ikke mindre end fire betænkninger.
Rådsformandskabet ser i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning, som blev døbt i dag, fortsat rammerne for vores samarbejde. Vi har til hensigt fortsat at fremme dagsordenen for reformen af reguleringsrammen i samarbejde med det fremtidige finske formandskab, Kommissionen og selvfølgelig med Parlamentet.
Jeg vil gerne komme lidt nærmere ind på nogle af de områder, som er af betydning i denne forbindelse. 
Først vil jeg sige noget til forenklingen: Forenklingen af EU-forskrifter er konkret for virksomheder og borgere, derfor er det også særligt effektivt, hvis det lykkes os at skabe større troværdighed her. Med screeninginitiativet fra kommissær Verheugen og de aktuelle planer med sektorale forenklinger samt yderligere horisontale forenklingsbestræbelser er vi på rette vej. Jeg er også meget imponeret over, at formanden og næstformanden er her i dag og deltager i denne forhandling, for vi må - og det gør Rådet og Kommissionen også - opmuntre til at gøre fremskridt ad denne vej. For her gør vi noget for større borgernærhed. Som De ved, står det østrigske formandskab lidt under mottoet "igen at bringe Europa tættere på borgerne", og disse initiativer, også fra Kommissionens side, bidrager i høj grad hertil. De bidrager også til, at Europa kan få succes i forbindelse med opnåelsen af Lissabon-målene. Rådsformandskabet bifalder, at Kommissionen i forbindelse med "forenklingen af de eksisterende retsforskrifter" foruden den generelle gennemgang af EU's også har til hensigt at inddrage resultaterne af de anstrengelser, som Rådet har gjort sig.
Sammen med det kommende finske formandskab og Kommissionen stræber vi efter bedre arbejdsmetoder til forenkling og et så effektivt samarbejde som muligt mellem Rådet, Kommissionen og Parlamentet. Derfor er det også nyttigt, at Kommissionen en gang om året underretter Rådet om sit forenklingsprogram. Vi foreslår også, at forenklingsdokumenterne prioriteres på dagsordenerne, og at Rådet og Parlamentet stræber efter at optage forenklingsdokumenter under førstebehandlingen, hvis det er muligt.
De administrative byrder - som allerede er blevet nævnt - er naturligvis direkte målelige for de berørte og har umiddelbare virkninger. Vi har brug for instrumenter hertil på europæisk område. Disse instrumenter findes, men nu skal vi også bruge dem. Rådsformandskabet udarbejder for nærværende et dokument om fastsættelse af kvantitative mål på dette område.
Som tredje emne vil jeg gerne beskæftige mig med spørgsmålet om valg af retsinstrumenter. For ved alle betræbelser på at opnå en bedre lovgivning må vi ikke glemme nogle vigtige aspekter: subsidiaritetsprincippet og proportionalitetsprincippet. Vi skal dog samtidig være opmærksomme på, at EU's bevares. Vi ønsker os et bedre Europa, men vi ønsker os ikke mindre Europa.
Principperne om subsidiaritet og proportionalitet er centrale "handlingsanvisninger" for institutionerne i forbindelse med udøvelsen af unionskompetencer og derfor en integreret bestanddel af en bedre lovgivning.
Subsidiaritet og proportionalitet spiller også en central rolle i forbindelse med valget af retsinstrumenter. Ved gennemførelsen af konsekvensanalyser skal der afprøves flere handlingsalternativer, herunder netop også muligheden for at være aktiv, ikke inden for rammerne af Unionen, men på underordnet niveau. 
Omvendt kan forordninger imidlertid også være mere rimelige end direktiver med henblik på retlig klarhed og et gnidningsløst fungerende indre marked - også det er blevet nævnt i dag. Alt i alt er det afgørende i det enkelte tilfælde at udvælge det handlingsinstrument, som Europa bedst kan nå målet om regulering med. Derfor er der i praksis en tæt forbindelse mellem konsekvensanalyser af høj kvalitet og den effektive anvendelse af subsidiaritet og proportionalitet.
Rådet og Parlamentet er også allerede - i medfør af den interinstitutionelle aftale - forpligtet til at tage omfattende fat på Kommissionens konsekvensanalyse i den politiske beslutningsproces. Kommissionens konsekvensanalyser udgør derfor også et grundlag for en aktiv diskussion om subsidiaritets- og proportionalitetsprincippet. Jeg vil gerne nævne endnu en gang her, at vi ønsker at arrangere en konference om subsidiaritet i Østrig den 18. og 19. april til uddybning af denne diskussion, hvor vi også håber på værdifulde bidrag fra Parlamentet.
Konsekvensanalyserne skal - som det også er blevet understreget generelt i dag - udarbejdes i den bedste kvalitet og også anvendes i forhandlingsprocessen. Det østrigske rådsformandskab vil forelægge en slags håndbog for formænd for rådsarbejdsgruppper med titlen 
Vi ønsker også fortsat at fremme det interinstitutionelle samarbejde, især i forbindelse med konsekvensanalysen for betydelige ændringsforslag fra Rådet og i forbindelse med konsistent anvendelse af den aftalte fremgangsmåde i alle tre institutioner. I denne forbindelse forventer vi med stor interesse kontrollen af Kommissionens konsekvensanalyse, som er blevet annonceret til foråret.
Rådsformandskabet er generelt enig i Parlamentets opfattelse af, at konsekvensanalyser af høj kvalitet er en væsentlig forudsætning for en forbedret reguleringsramme.
Inddragelsen - det er også allerede blevet nævnt - af de såkaldte i forbindelse med høringsprocessen er vigtig for større gennemsigtighed. De berørte parter skal i omfattende grad informeres om høringsmulighederne, deres mening skal medtages i udarbejdelsen af politikkerne, og de skal også modtage effektiv feedback herpå.
Til sidst vil jeg gerne sige et par ord om gennemsigtighed: Det er ikke blot vigtigt for borgernes accept af vores beslutninger, at vi laver forståelige og enkle love, men det hører også med, at vi forklarer bedre, hvordan afgørelserne kommer i stand. Vejen til beslutningstagningen skal være så gennemsigtig som muligt for offentligheden. Forbundskansleren sagde i sin præsentation af det østrigske rådsprogram, og jeg har også understreget det ved flere lejligheder, at det er vigtigt for det østrigske rådsformandskab med yderligere fremskridt i spørgsmålet om gennemsigtighed. De første skridt er taget med beslutninger, som blev truffet i december sidste år. På denne baggrund forsøger vi nu at gennemføre dette i praksis og, hvis det er muligt, også at vise yderligere skridt for, hvordan vi skal nå frem til mere gennemsigtighed.
Som jeg sagde i begyndelsen, er en bedre lovgivning et projekt, som angår borgerne, os alle direkte. Hvis vi får succes her, kan vi i fællesskab skabe en konkret merværdi og igen understrege fordelen ved EU for borgerne. 

José Manuel Barroso,
   Fru formand, mine damer og herrer, den europæiske lovgivning er kernen i alt det, som gør EU unikt. Vi er reelt et lovgivningsfællesskab. Uden lovgivning ville vi være afhængige af permanent forhandling, styrkeprøver mellem medlemslandene eller mellem den frie vilje, samarbejdet og den gode vilje. Vi ønsker ikke et fællesskab, som er baseret på vilkårlighed og skøn. Vi ønsker et lovgivningsfællesskab. Det er lovgivningen, som kan sikre de friheder, som de europæiske mænd og kvinder i dag kan nyde. 
Jeg mener, at det er et vigtigt princip, og jeg tillader mig at fremsætte en personlig bemærkning. For tre dage siden holdt jeg et foredrag i det europæiske universitetsinstitut i Firenze om Jean Monnet, der netop handlede om min opfattelse af lovgivning i EU. Jeg mener, at det mere end nogensinde før er nødvendigt igen at bekræfte principperne for et lovgivningsfællesskab som EU. Det er der, hele forskellen ligger i forhold til andre forsøg på internationalt plan.
Vi lovgiver af mange grunde, f.eks. for at beskytte helbredet ved at sørge for fødevaresikkerheden, for at beskytte miljøet ved at fastsætte kvalitetsstandarder for luft og vand, ved at fastsætte bestemmelser for de virksomheder, der handler på det indre marked, så de kan konkurrere på lige vilkår og dermed undgå diskrimination.
Vi lovgiver på EU-niveau, for medlemslandene er blevet enige om, at der for en række områder lovgives på fællesskabsplan. Helt konkret drejer det sig om, at en enkelt bestemmelse, som gælder for hele Unionen, erstatter 25 nationale bestemmelser. Vi bør dog for så vidt sørge for, at lovgivningen og de europæiske bestemmelser giver en merværdi. De skal være målrettede, de skal overholde nærhedsprincipperne, og de skal gennemføres på korrekt vis og samtidig stå mål med de behov, de skal opfylde. De vedtagne bestemmelser bør ikke være overdrevne eller gå ud over det strengt nødvendige. Vi skal undgå bestemmelser i form af påbud, som fører til uberettigede omkostninger, eller som kan vise sig at virke mod hensigten.
Vi skal også undgå sammenfald af regler, der med tiden ender med at ophæve hinanden, hvilket vil skade virksomhederne, den frivillige sektor, de offentlige myndigheder og befolkningen.
Tillad mig derfor at lykønske Europa-Parlamentet for at have taget det fremragende initiativ til denne forhandling om bedre lovgivning. Det giver os mulighed for at drøfte dette spørgsmål grundigt. Jeg vil gerne takke fru Frassoni, hr. Doorn, fru McCarthy og hr. Gargani, som her er repræsenteret af hr. Lehne, for deres fremragende arbejde og betænkninger.
Hvis vi virkelig skal have kvalitet i lovgivningsinitiativerne, er det nødvendigt med samlede foranstaltninger og et stærkt overordnet princip. Det fremgår tydeligt af de forskellige betænkninger, som jeg tror vil være et solidt grundlag for vores nuværende forhandling. Betænkningerne og den måde, som vi drøfter dem på, er bevis på, at vores to institutioner har haft et godt parløb i de seneste år. Vi er blevet enige om, at det var nødvendigt med bedre lovgivning og udarbejdelse af bedre regler. Den lovgivende aktivitet er en fortsat proces. Vi bør samarbejde for at sikre, at vores politiske valg, uanset hvad de er, bliver til lovgivning af højeste kvalitet. Og på det punkt vil jeg også gerne lykønske det østrigske formandskab med alle de initiativer, det har taget i den forbindelse. 
Hvordan skal vi møde denne udfordring? Vi erkender, at der stadig kan ske forbedringer på alle niveauer, dvs. fra allerede vedtagne sager til nye initiativer over forslag, der er under behandling. Derfor har Kommissionen lanceret en stor kampagne for bedre lovgivning, som samler flere foranstaltninger, nemlig et system til vurdering af betydningen af Kommissionens vigtigste forslag, et program til forenkling af den gældende lovgivning og tilbagetrækning af en række af Kommissionens forslag, som netop drøftes i Europa-Parlamentet og Rådet, øget brug af midler til løsning af problemer ud over den almindelige lovgivning, f.eks. selvregulering af de berørte parter eller medregulering af lovgiveren. Alle disse tiltag giver i dag mærkbare resultater.
Lad os se på konsekvensanalyse. Siden 2003 har Kommissionen indført et system til undersøgelse af de økonomiske, sociale og miljømæssige konsekvenser af alle dens vigtigste forslag. Siden vedtagelsen af en integreret fremgangsmåde er der blevet offentliggjort 120 konsekvensanalyser. Vi har også ajourført vores retningslinjer for at gøre det lettere for medarbejderne at undersøge muligheder og konsekvenser, herunder for konkurrenceevnen, og rette opmærksomheden mod spørgsmål såsom udgifterne ved for meget papirarbejde. Dette afspejler en markant og dybtgående ændring i tilgang og holdning. Jeg mener, at det er et reelt fremskridt. Vi ved, at analyser endnu ikke alle sammen overholder de samme standarder. Vi ved, at der kan ske forbedringer. Vi erkender, som det påpeges i hr. Doorns betænkning på vegne af Retsudvalget, at kvaliteten kan forbedres, og at kvalitetskontrolmekanismerne skal styrkes.
Jeg er helt enig i, at der er behov for en særskilt kontrol af konsekvensanalyser, en slags "fire øjne"-princip. Vi arbejder på en omfattende strategi. Først må vi sørge for, at vores konsekvensanalyser er tilrettelagt korrekt. Som lovet i marts 2005 opretter vi et net af tekniske og videnskabelige eksperter, som skal hjælpe os med at udvikle metoder til at sikre, at konsekvensanalyserne er omfattende og af høj kvalitet. Der er også en ekstern evaluering af systemet på vej, som skal kortlægge, hvor vi gør det godt, og hvor vi må gøre det bedre. Desuden må de, der har udført konsekvensanalyserne, have feedback for at vide, om de har gjort et godt stykke arbejde. Det er årsagen til, at høring er en fast bestanddel af konsekvensanalyseprocessen. Det er også en af årsagerne til, at alle Kommissionens konsekvensanalyser er lagt ud på Europa-webstedet.
Hvad angår kvalitetskontrol af de enkelte analyser, er jeg enig i, at der skal udføres en uvildig kontrol uafhængigt af de tjenester, der foreslår lovgivning. Jeg mener, at den bedste garanti for upartiskhed er at placere en sådan kontrol under kommissionsformandens kompetenceområde. Jeg har bedt Kommissionens generalsekretær om at undersøge, hvordan vi bedst kan forbedre vores kvalitetsstøtte og -kontrol.
Men jeg vil understrege, at vi må arbejde langt tættere sammen med Dem om konsekvensanalyse. Jeg bifalder den for nylig indgåede aftale om den fælles tilgang til konsekvensanalyse. Disse regler for behandling af konsekvensanalyser i alle tre institutioner er et vigtigt fremskridt. De vil lette vores samarbejde og forhindre dobbeltarbejde.
Vi er kommet godt i gang med forenkling. I det handlingsprogram, som vi vedtog sidste år, fastsættes der bestemmelser om ophævelse, kodificering, omarbejdning eller ændring af ca. 220 retsakter, der omfatter en lang række politikker. Programmet, som allerede er på vej i automobil-, affalds- og byggesektoren, vil blive revideret og ajourført i samråd med interessenterne. Andre sektorer såsom fødevare-, kosmetik-, lægemiddel- og tjenesteydelsessektoren følger efter. Vi har brug for Deres bidrag for at fastlægge de rigtige mål og sikre de bedste resultater.
Rådet og Parlamentet må fremskynde vedtagelsen af forenklingsforslagene. Jeg fortolker Deres betænkninger således, at vi grundlæggende er enige om, hvad vi forsøger at opnå. Nu må vi i gang med arbejdet, se på det reelle indhold og skabe resultater.
Vi tager os også af administrative byrder, som især rammer små virksomheder hårdt. Det indebærer forenkling af formaliteter og modernisering af toldkodeksen, så den understøtter elektronisk udveksling af oplysninger. Vi indfører måling af de administrative omkostninger i vores konsekvensanalyser. Det er afgørende, at Rådet og Parlamentet er opmærksomme på byrden i form af papirarbejde, når de stiller ændringsforslag.
Vi må også afprøve nye tilgange til regulering og se på samregulering og selvregulering som et muligt alternativ. Vi kan samarbejde snævrere med virksomhederne for f.eks. at skabe resultater på frivillig basis.
Jeg forstår udmærket Deres bekymringer over ikke at være stærkt inddragede i forberedelsen af ikke-lovgivningsmæssige tilgange. Når den slags tilgange synes at være vejen frem, accepterer jeg fuldt ud, at det er nødvendigt at finde ud af, hvordan Parlamentet kan indrages i deres forberedelse og gennemførelse.
Til sidst vil jeg sige nogle få ord om gennemførelse af lovgivning. Det er noget, som Kommissionen prioriterer meget højt. Jeg anmoder Dem om at læse konklusionerne fra Kommissionens møde i dag. Vi analyserede 2055 tilfælde af overtrædelser. Det var Kommissionens beslutning i dag. Nogle gange er beslutningerne meget vanskelige, og vi forventer, at nogle medlemsstater reagerer. Jeg håber, at De støtter Kommissionens stærke tilsagn om at sikre gennemførelsen og håndhævelsen af fællesskabslovgivningen.
Vores bestemmelser skal anvendes og gennemføres korrekt, for ellers er vores anstrengelser som politiske beslutningstagere og lovgivere forgæves. Efterhånden som flere og flere politiske områder modnes, skulle vi gerne se et skift i den politiske opmærksomhed og ressourcerne hen imod gennemførelse. Dette er faktisk noget, som Kommissionen prioriterer meget højt. Hele dette program for bedre lovgivning - herunder gennemførelse - er blevet den nuværende Kommissions flagskib. Jeg er personligt stærkt engageret i det, og det samme gælder næstformand Verheugen og hele kommissærkollegiet. Som Kommission må vi forvalte overtrædelsesprocedurer effektivt. Jeg er bevidst om, at det er nødvendigt at begrænse den tid, der bruges på de enkelte overtrædelsesprocedurer. Vi må kunne reagere hurtigere på de problemer, som borgerne og virksomhederne står over for. Vi må se på disse brede problemer vedrørende gennemførelse sammen og undersøge konstruktive muligheder for at løse dem. Jeg regner med, at Kommissionen senere i år vender tilbage til Dem med konkrete forslag.
Jeg mener, at de rapporter, der er blevet drøftet i dag, viser en fælles analyse af det, der skal gøres. Vi har sat byggestenene på plads, og nu skal vi indfri vores løfte. Jeg er overbevist om, at hvis vi arbejder i partnerskab, kan vi vise, at Europa ikke drejer sig om bureaukrati og unødvendige byrder, men om at levere det, som borgerne har brug for, på den rigtige måde. Jeg mener, at hvis vi arbejder i partnerskab, vil vi styrke et Fællesskab baseret på retsgrundsætningerne.
Ieke van den Burg (PSE ),
   Jeg kan fuldt ud tilslutte mig hr. Barrosos afsluttende bemærkning. Jeg har på vegne af Økonomi- og Valutaudvalget udarbejdet en udtalelse om hr. Doorns betænkning. Jeg vil gerne lykønske ham med betænkningen og takke ham for næsten i fuld udstrækning at have indføjet de afsnit, vi på baggrund af vores erfaringer i Økonomi- og Valutaudvalget havde anført i vores udtalelse.
Jeg vil også gerne tilslutte mig hr. Winklers udtalelse og med en mindre ændring af denne sige, at bedre lovgivning ikke altid er ensbetydende med mindre lovgivning eller deregulering, men mere effektiv lovgivning, som først og fremmest er resultatorienteret og rettet mod slutresultatet. Flere har peget på en cyklus fra forberedelse, høring, formulering af forskrifter, konsekvensvurdering og efterfølgende gennemførelse og håndhævelse. Vi har i vores udtalelse argumenteret for, at vi netop også bør se på processen fra den anden side. Vi bør spørge, hvordan processen kan gøres effektiv, og på det grundlag undersøge, hvilke forskrifter der skal udarbejdes.
Et eksempel på, at man ikke har fulgt den fremgangsmåde, at man ikke har overvejet dette forhold og ikke inddraget de berørte i forberedelsen, var direktivet om tjenesteydelser i dets oprindelige form, som vi netop har drøftet. Det er glædeligt, at det nu er ændret af Europa-Parlamentet.
Jeg vil også gerne nævne nogle gode eksempler fra samme generaldirektorat, altså GD Det Indre Marked og Tjenesteydelser. Især hvad angår finansielle tjenesteydelser, er der udviklet og foreslået en praksis af visdomsudvalget under ledelse af Alexandre Lamfalussy, den såkaldte Lamfalussy-procedure. Proceduren sikrer, at de aktører, som er berørt af lovgivningen i praksis, såsom tilsynsførende, markedsdeltagere, forbrugere og brugere, som er involveret i processen, i langt højere grad er styrende for, hvordan forskrifterne udformes. Vi har anvendt dette eksempel tidligere over for andre, og vi vil gerne understrege det endnu en gang i denne debat. Vi har problemer med -bestemmelsen og Europa-Parlamentets ansvar som medlovgiver, hvad angår at kunne føre tilsyn med, hvad der i sidste instans fastsættes, men processen som sådan støtter vi gerne. 
Pervenche Berès (PSE ),
   Fru formand, hr. formand for Rådet, kære kommissærer, denne forhandling er væsentlig. I bund og grund handler det om Kommissionens monopol på lovgivningsområdet. Hvad enten det drejer sig om eller , er det vigtigste stadig, hvordan initiativet til lovgivningen træffes. Og når Kommissionen i traktaterne har fået bevilget monopol til initiativer, så er det, fordi den skal repræsentere almene interesser. Kommissionen skal således ikke blot være en klangbund for forskellige berørte industrier, men skal repræsentere alle dem, som ikke nødvendigvis kan organisere sig. I den forbindelse mener jeg, at vi alle er overbeviste om, at helt sikkert er vigtigt for erhvervslivet, men at det også ligeledes indimellem bør være en fordel for lovgivningen. Hr. Barroso, det var, hvad Europa-Parlamentet klart og tydeligt fortalte Dem, da vi foreslog at Kommissionen trak 68 forslag tilbage, og da vi meget tydeligt f.eks. i tilfældet med de gensidige forsikringsselskaber gav udtryk for nødvendigheden af lovgivning.
Jeg har på vegne af Økonomi- og Valutaudvalget udarbejdet en udtalelse om hr. Garganis betænkning, som drejer sig om forenkling af lovgivningen, og jeg vil gerne i den anledning fremsætte tre bemærkninger.
Vi bør først og fremmest være opmærksomme på, at alle tekniske spørgsmål inden for dette område naturligvis skjuler det politiske spørgsmål om, hvad der skal forenkles. Hvilket arbejder vi på bag forenklingen?
For det andet forestiller nogle sig ofte, at er synonym med selvregulering. I Økonomi- og Valutaudvalget har vi med eksemplet om regnskabsstandarderne det bedste eksempel på en situation, hvor der på grund af en manglende meget præcis demokratisk kontrol til tider opstår farligt misbrug.
Afslutningsvis bør forsøget på forenkling også føre til indførelse af en bedre udformet lovgivning, hvor Europa-Parlamentet fastsætter principperne og det øvrige henvises til komitologien. Som De ved, støtter vi fuldt ud en sådan synsvinkel, når den er baseret på en komitologiaftale, der fuldt ud anerkender de rettigheder, der tillægges medlovgiveren, nemlig Europa-Parlamentet.
Eoin Ryan (UEN ),
   Fru formand, medlemsstater, der udråber protektionisme til at være en positiv politisk mulighed, forklæder protektionisme som patriotisme eller er bange, ikke for det, som Europa kan blive, men for det, som det allerede er, nemlig en økonomi baseret på frihandel og konkurrence. Som medlem af Økonomi- og Valutaudvalget og ordfører for en udtalelse om bedre lovgivning er jeg overbevist om, at øget konkurrence gennem en lovgivningsreform er det incitament, der skal til for at forbedre Europas produktivitet.
Jeg mener, at det er påkrævet, at alle fremtidige lovgivningsmæssige konsekvensanalyser tager hensyn til den stigende globale konkurrence. Hvis EU desuden skal være mere ansvarlig og fleksibel over for den globale strøm af markedsændringer, foreslår jeg Kommissionen, at der indføres en revisionsbestemmelse i al ny lovgivning. Det er også afgørende, at der som led i bedre lovgivning undersøges alternativer til lovgivning. Foranstaltninger såsom mere udbredt høring og mekanismer til hurtigere løsning af tvister skal undersøges.
Hovedformålet med al lovgivning bør være at gøre det muligt at gennemføre det indre marked uden hindringer for industriens vækst på tværs af grænserne. Derfor må vi udnytte de muligheder, som stordriftsfordele giver gennem fusioner og overtagelser. Jeg ser frem til, at Kommissionen tager konkrete skridt til at nedbringe virksomheders omkostninger ved at overholde 25 forskellige nationale ordninger. Jeg bifalder iværksættelsen af handlingsplanen for finansielle tjenesteydelser. Medlemsstaterne må dog ikke have lov til at forholde sig passivt til gennemførelsen af disse 42 direktiver. Hvis engagementet svigter, skal der iværksættes håndhævelsesforanstaltninger.
Konsistensen og gennemførelsesgraden skal forbedres, hvis der skal være en reel mulighed for, at Lissabon-målene kan nås, og globaliseringens udfordringer kan klares. Folk må erkende, at globaliseringen er kommet vjohnson@example.org. Det er politisk og økonomisk uacceptabelt, at nogle medlemsstater forsøger at vende tilbage til protektionistiske politikker. Irske virksomheder og andre europæiske virksomheder forsøger at gennemføre det indre marked og kaste sig ud i globaliseringens udfordringer, og de regeringer, der argumenterer for protektionisme, må ikke stå i vejen for dem.
Mihael Brejc (PPE-DE ),
   Jeg støtter Kommissionens og alle andres bestræbelser for at forbedre lovgivningen og opnå en bedre udarbejdelse af EU-lovgivning, men alligevel beklager jeg samtidig, at forfatningstraktaten ikke er blevet vedtaget. Jeg beklager specielt dette, fordi vi i forfatningstraktaten udarbejdede en god gennemsigtig lovramme, som giver os mulighed for at fremskynde ratifikationen af forfatningstraktaten.
I dag nævnte hr. Barroso områder, som skal gennemgås yderligere. Han bør tilføje terrorisme til listen. På terrorismeområdet har vi allerede vedtaget 58 forordninger, direktiver osv. - 27 af dem er i forslagsfasen, og yderligere ca. 15 er på vej. EU's lovgivningssystem for bekæmpelse af terrorisme er i en nøddeskal meget uigennemsigtigt. Jeg kan ikke finde vej i det, og jeg håber, at terrorister heller ikke kan orientere sig i al denne forvirring.
EU lider af mindst to slags idealisme. Den første er normativ idealisme. Hvis der ikke findes bestemmelser for et bestemt område, tror vi, at flere bestemmelser løser problemet. Følgen heraf er, at regulering får lov til at brede sig helt ude af proportioner. Den anden er organisatorisk idealisme. Hvis vi mener, at et område skal reguleres bedre, opretter vi en institution. Den sidste institution, der blev oprettet, var en institution for lige muligheder, og før den var det en institution for menneskerettigheder, som om de var en garanti for mere og bedre regulering.
Det er illusioner, som aldrig bliver til virkelighed. Det ville være bedre, hvis Kommissionen undersøgte, hvordan disse områder bliver reguleret, og selvfølgelig hvordan de påvirker befolkningen. Folk spekulerer på, om det virkelig er nødvendigt at have så megen lovgivning, så mange institutioner osv. Endvidere tror jeg ikke, at Kommissionen har brug for nye institutioner til at kontrollere retsakter og revisionen af forslag til retsakter, da vi har et Parlament, som på udmærket vis kan udfylde denne rolle.
Endelig højnes EU-institutioners anseelse i offentligheden ikke ved hjælp af en hel masse forordninger, direktiver osv., men ved at optræde gennemsigtigt til gavn for befolkningen og styrke tanken om Europa. 
Marie-Line Reynaud (PSE ),
   Fru formand, jeg vil gerne takke hr. Gargani for klarheden og engagementet i hans betænkning. Jeg glæder mig over, at en meget stor del af min udtalelse er taget med, og at betænkningen gentager to af de indvendinger, jeg havde, nemlig først og fremmest fremhævelsen af, at forenklingen er nødvendig, men ikke skal gennemføres på en hvilken som helst måde, og for det andet bekræftelsen af Europa-Parlamentets vilje til fuldt ud at tage del i strategien til forenkling. Vi kan blot med glæde hilse alle initiativer velkommen, der sigter mod at gøre lovgivningen mere tydelig og sammenhængende.
Det er reelt umuligt at fortsætte på en ordentlig måde med et på mere end 80.000 sider. Hvordan kan man under de betingelser på troværdig vis tale til borgerne om tilgængelighed og gennemsigtighed? Derfor skal forenklingsstrategien principielt støttes. Den bør på sigt gøre det muligt at have fællesskabsstandarder og nationale standarder, der er lettere og vjohnson@example.org. Forenklingen indeholder imidlertid ligeledes en række begrænsninger eller farer, og det er nødvendigt allerede nu at være opmærksom på dette. Betænkningen præciserer netop, at forenklingen ikke bør være ensbetydende med en forringelse af standarderne, at der er problemer forbundet med anvendelse af den interinstitutionelle aftale om ændringsproceduren, og at det derfor er nødvendigt at klarlægge de gældende bestemmelser for at undgå kompetencekonflikter og proceduremæssige blokeringer. Betænkningen bekræfter ligeledes klart Europa-Parlamentets vilje til fuldt ud at tage del i forenklingsstrategien, og der lægges både vægt på nødvendigheden af at beskytte Europa-Parlamentets rettigheder og spørgsmålet om tilpasning af forretningsordenen. Forenklingen kan reelt ikke finde sted uden for al demokratisk kontrol og især uden for Europa-Parlamentets kontrol.
Europa-Parlamentet bør derudover overveje inden for rammerne af forenklingen at forbedre de interne lovgivningsmæssige procedurer og teknikker. Dette spørgsmål er kernen i en specifik betænkning, som jeg skal udarbejde. Endelig glæder jeg mig med hensyn til alternative reguleringsmetoder over, at der i betænkningen anmodes om en stram ramme for brug af samregulering og selvregulering, for det er grundlæggende at bevare sikkerhedsforanstaltninger på dette område.
Diana Wallis (ALDE ),
   Fru formand, direktiver og forordninger udgør tilsammen den lovgivning, som måske er det væsentligste, som vores borgere ser eller mærker som følge af vores aktiviteter. Lovgivning er, som den altid har været, vores vigtigste produkt. Men lovgivning er, særligt på europæisk plan, en proces - en omstændelig proces - ikke et endepunkt. Denne varige tilstand fremgår tydeligt af de forskellige betænkninger, som vi diskuterer i dag. Der er Doorn-betænkningen, som drejer sig om bedre lovgivning og nærhedsprincippet, og Frassoni-betænkningen, som drejer sig om kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten. Men borgerne bør inddrages i hele denne proces fra ende til anden og hjælpe os med at sætte dagsordenen, udøve lobbyvirksomhed og informere os, mens vi træffer beslutninger, og føre tilsyn med, hvordan resultaterne fungerer.
I Doorn-betænkningen lægges der særlig vægt på anvendelsen af konsekvensanalyser. Det er meget positivt. Men vi må være forsigtige. Konsekvensanalyse kan ikke erstatte politisk beslutningstagning. Vi må naturligvis have fuldstændige og uvildige oplysninger fra alle sider om alle aspekter, ikke bare om konsekvenserne for erhvervslivet. Så kan vi som medlovgivere træffe beslutning, men det må være vores beslutning, ikke eksperternes, teknokraternes, interessenternes eller lobbyisternes. Giv os alle oplysningerne på afbalanceret vis, så kan vi i fuld åbenhed træffe en politisk beslutning, som vi er ansvarlige for. Nok så mange konsekvensanalyser eller gentagne konsekvensanalyser må ikke erstatte demokratiet.
Jeg vil tale om en af Udvalget for Andragenders største bekymringer. Udvalget for Andragender er nok det udvalg i Parlamentet, der er mest i berøring med borgerne. De henvender sig til os, når lovgivningen ikke fungerer. Det er Udvalget for Andragenders opgave at hjælpe borgerne med at sætte fokus på problemerne med gennemførelse og kontrol af EU-lovgivningen. Dette arbejde burde have meget større opmærksomhed og anerkendelse, navnlig i Kommissionens årsberetning. For hundrede og syttende gang har Udvalget for Andragender understreget nødvendigheden af, at Kommissionens overtrædelsesprocedurer bliver mere håndfaste, og derfor bifalder vi fru Frassonis forslag om dette. Det glædede mig også at høre kommissionsformand Barrosos bemærkninger om gennemførelse.
Vi har også understreget borgernes deltagelse i lovgivningsprocessen. Mange af os så gerne, at de kunne inddrages i lovgivningsinitiativer gennem det europæiske borgerinitiativ, som er fastlagt i udkastet til forfatningstraktat, men dette er desværre nok noget, vi må drøfte en anden gang. Vi kunne dog i det mindste sørge for, at borgerne forstår, hvad vi gør i deres navn. Der synes at være bred støtte til forslaget om, at hvert direktiv og hver forordning skal indledes med et resumé for borgerne, der ikke er retligt bindende. Lad os kort sagt få lovgivning, der er tilgængelig i formen, i den måde, hvorpå vi udarbejder den, og i den måde, hvorpå vi håndhæver den.
Malcolm Harbour,
   Fru formand, jeg vil især bifalde alle betænkningerne. Som koordinator for Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse vil jeg navnlig rose fru McCarthy for det glimrende arbejde, hun har udført, og vores udvalg, som holdt en høring om emnet.
En af de ting, som vi må lære af denne øvelse - og det siger jeg til den udvalgte skare af kolleger her i salen - er, at bedre regulering er en fælles opgave for alle medlemmer af Parlamentet, uanset hvilket udvalg de tilhører. Det er positivt, at vi udvider diskussionen, men for få mennesker er engagerede.
Mit vigtigste budskab i aften, som er forbundet med de ændringsforslag, jeg stillede til fru McCarthy's betænkning, og som blev accepteret af udvalget, er, at bedre regulering er en proces. Jeg er enig i meget af det, som fru Wallis siger. Problemet er, at processen er vanskelig og kompleks, og at meget få mennesker forstår den. Vi må forsøge at forklare og forenkle den, men vi må forklare den i vores egne valgkredse og til mennesker udenfor. Hvor mange medlemmer af Parlamentet kan sige, at de virkelig forstår de procedurer, som Kommissionen har indført for at forbedre lovgivningens kvalitet? Hvor mange af Dem ved, hvad Deres ansvar er i henhold til den berømte interinstitutionelle aftale, som vores daværende formand, Pat Cox, undertegnede i netop denne sal for to år siden? Jeg frygter, at hvis vi havde et spørgeskema om det, ville de fleste af Dem ikke have nogen idé om, hvilke forpligtelser det drejer sig om.
Kære kolleger, vi må først og fremmest bringe orden i vores eget hus. Vi må hver især have den forenklede tjekliste. Vi bør, når Kommissionen sender os et forslag, forlange - og dette er også en henstilling - at hvert forslag ledsages af en kort tjekliste om de procedurer, som Kommissionen allerede har gennemgået, og de procedurer, som den vil gennemgå i fremtiden. Hvis der er dokumenter og konsekvensanalyser, bør de være tydeligt knyttet dertil.
Det er den type praktisk definition og afklaring af processen, som vi har brug for. Ellers vil borgerne miste troen på processen. Processen for bedre lovgivning er afgørende for, hvordan vi arbejder her i fremtiden.
Maria Berger,
   Fru formand, hr. formand for Kommissionen, kære østrigske rådsformandskab, jeg vil gerne takke alle ordførere generelt og ordførerne for udtalelserne mange gange, også fordi De alle sammen var indforstået med at have en forhandling under ét om det i dag.
Denne forhandling under ét gør det muligt for os at se alle de aspekter, som vi skal diskutere i dag under mottoet og . Jeg må indrømme, at denne diskussion bliver mere og mere uoverskuelig for mig. Bag de velmente formler, som vi hører her og allerede har hørt ofte, er det ofte ikke længere til at se nogen konkret substans. Af og til har jeg også den mistanke, at denne diskussion om bedre lovgivning skal aflede os fra de faktiske opgaver som lovgivere og tjener som påskud for EU's lovgivere for ikke at handle eller for, at bedre regulering bliver til deregulering.
Situationen er imidlertid blevet så uoverskuelig, at man fristes til at kalde på en proces, hvor hensigten er eller en konsekvensanalyse af konsekvensanalysen. Jeg er ordførerne taknemmelig, fordi de - trods al denne tåge - har udarbejdet nogle meget konkrete foranstaltninger. Det gælder især fru Frassonis betænkning og de konkrete forslag om en forbedret kontrol af gennemførelsen af fællesskabsretten, hurtigere overtrædelsesprocedurer og en større gennemsigtighed for den klagende borger.
Det kan jo ikke være rigtigt, at borgere anlægger en sag, og Kommissionen så indleder en overtrædelsesprocedure, og sagen så pludselig stoppes, og borgerne ikke rigtig informeres om, hvorfor sagen er stoppet. Det forringer ofte deres retsstilling ved verserende nationale sager. Her er der noget, der er nødvendigt i gennemsigtighedens forstand.
Jeg bifalder især de forslag, som hr. Doorn har udarbejdet, især om konsekvensanalysen. Vi er enige i, at komitologiproceduren også bør være underlagt en konsekvensanalyse. Vi er også enige i den idé, at konsekvensanalysen bør underkastes en uafhængig kontrol, som ganske vist skal være uafhængig af det til enhver tid ledende generaldirektorat, men ikke nødvendigvis skal ske uden for Kommissionen. Kommissionen har sit politiske ansvar. Det skal den ikke afgive her, og i det konkrete tilfælde vil den jo heller ikke virkelig afgive det.
Hvor vi ikke er enige med hr. Doorn, er i spørgsmålet om en bindende konsekvensanalyse i forbindelse med ændringsforslag i Parlamentet og i Rådet. Jeg mener ikke, at vi som lovgivere skal lænke og umyndiggøre os selv her. En god konsekvensanalyse fra Kommissionens side vil også gøre det muligt at kunne vurdere virkningerne af ændringer. Der er oven i købet et instrument til frivillig anvendelse af konsekvensanalysen, som - har vi hørt - allerede anvendes af Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. Det er en sag, som vi også bør tale om i andre udvalg.
For en bedre lovgivning gælder det samme som for alle andre gode intentioner og smukke ting her i livet: Der findes ikke noget godt, medmindre man gør det - og ikke kun taler om det. 
Elizabeth Lynne,
   Fru formand, jeg har i mange år argumenteret for bedre lovgivning, navnlig i mit udvalg, Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Vi må have bedre og mere omfattende konsekvensanalyse, og vi må undersøge, hvorvidt der virkelig er behov for lovgivning på EU-plan, eller om det er bedre at overlade den til medlemsstaterne i mange tilfælde. Hvis der er behov for den, må vi have en ordentlig cost-benefit-analyse af både virksomhederne, herunder de små virksomheder, og arbejdsstyrken. Jeg ser gerne, at konsekvensanalyserne virkelig er uvildige, mere end det ofte er tilfældet for øjeblikket: en begrundelse for behovet for lovgivning.
Når lovgivningen er vedtaget, skal den gennemføres ensartet, som vi alle sammen har sagt, i alle medlemsstaterne. Hvis den ikke bliver gennemført, er det så fordi den er uigennemførlig? Hvis den er uigennemførlig, så ophæv den, som Kommissionen har sagt.
Endelig må vi sørge for, at den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning bliver overholdt. I et svar, som Kommissionen gav forleden dag, indrømmede den, at der var sket meget få fremskridt.
Monica Frassoni,
   Fru formand, kære kolleger, først vil jeg gerne sige til kommissionsformand Barroso, at de beslutninger, der er blevet truffet på energiområdet i dag, viser, at De godt kan, når De vil, og derfor ville vi gerne have, at De kunne gøre dette i et større antal sager, ikke mindst når det gælder miljøpolitik, forbrugerpolitik og sundhedspolitik, men det siger sig selv.
Hr. Winkler, jeg konstaterede med beklagelse, at De ikke sagde et ord om lovgivningens gennemførelse, selv om dette spørgsmål navnlig vedrører medlemsstaterne. Det ville desuden være interessant at høre Rådets holdning til muligheden for at genoptage forhandlingerne om aftalen om bedre lovgivning, når det gælder den del, der vedrører lovgivningens gennemførelse. Disse forhandlinger har hidtil været en fiasko.
Hvad angår spørgsmålet om konsekvensvurdering, vil jeg ikke lægge skjul på min bekymring, eftersom dette spørgsmål er ved at blive en slags myte eller trylleformular, der i sig selv kan gøre lovgivningen bedre ved at basere den på videnskabelige og neutrale kilder. Personligt er jeg skeptisk på dette punkt. Jeg er faktisk bekymret over den betydning, som dette spørgsmål tillægges, og det er jeg ikke mindst, fordi nogle af forslagene i betænkningerne - navnlig i fru McCarthys betænkning, men også i andre betænkninger - indfører nogle bureaukratiske elementer, der ville være meget vanskelige at administrere, ikke mindst for Kommissionen. På grund af denne tvivl er det efter min gruppes opfattelse heldigt, at vi har udsat afstemningen, for på denne måde får vi mulighed for at tage situationen op til fornyet overvejelse og nå til enighed.
Desuden er de aspekter, som alle taler om, og som anses for at være af afgørende betydning for konsekvensvurderingen, herunder administrationsudgifterne, det overdrevne bureaukrati og de alt for store reelle eller anslåede omkostninger for virksomheder, i sig selv et politisk valg. Jeg vil give Dem et eksempel, hr. Barroso og hr. Verheugen, nemlig at et brev fra UNICE var nok til, at man skar kraftigt ned på luftkvalitetsstrategien på trods af en konsekvensvurdering, som kostede 2 millioner euro, og som viste, at der ikke kun var omkostninger for virksomhederne, men også for sundheden. I den sidste ende er en konsekvensvurdering således også et politisk valg, og derfor vil jeg opfordre til, at den ikke får så høj en prioritet eller i så høj grad bliver overvurderet i forhold til de andre aspekter af loven.
Til sidst vil jeg sige et par ord om spørgsmålet om samregulering og selvregulering. Jeg ville gerne have, at Kommissionen foretog en undersøgelse af, hvordan disse procedurer har virket, for ifølge vores undersøgelse har de ikke virket ordentligt. Virksomhederne og selskaberne har selv vurderet deres evne til at rette sig efter disse aftaler som ret utilfredsstillende. 
Erik Meijer,
   Fru formand, det er sørgeligt, at diskussionen om subsidiaritet og bedre lovgivning kun synes at have et eneste hovedmotiv, nemlig øget økonomisk vækst og øget konkurrence ved mindre regulering. Det skaber den illusion, at der i forbindelse med lovgivningen om eksempelvis social sikring, miljø og forbrugerbeskyttelse i højere grad bør fokuseres på subsidiaritet. Det er helt i tråd med den neoliberale tankegang, som pr. definition betragter mindre regulering som noget positivt.
Faktum er imidlertid, at det netop er fællesskabsrettens bestemmelser om det højt besungne indre marked, som lægger hindringer i vejen for de europæiske borgere. Når eksempelvis en lille kommune i den nordlige del af Nederlandene af Europa-Kommissionen får at vide, at den skal søge tilladelse, før den kan anlægge et lyslederkabelnet til sine egne borgere, må det tilskrives disse bestemmelser. Det samme er tilfældet, når man i Bruxelles betragter den offentlige støtte, byen Amsterdam yder til den lokale dyrepark, som konkurrenceforvridning. Det er intet under, at nederlænderne ikke har noget tilovers for yderligere udvidelse af EU's beføjelser og den foreslåede forfatning, som indebar godkendelse af og støtte til den omhandlede proces. De afviste med stort flertal forfatningsteksten.
Faktum er således, at subsidiaritet for længst er reduceret til et intetsigende begreb. De europæiske institutioner, og det gælder ikke mindst Europa-Parlamentet, stiller aldrig eller kun sjældent sig selv det spørgsmål, om europæisk indgriben i en given sag virkelig bidrager til øget velfærd for mennesker og miljø. Tværtimod bidrager en strøm af europæiske forskrifter til stadighed til at underminere de nationale og regionale regeringers kontrol. Jeg vil i den forbindelse henvise til eksempelvis direktivet om tjenesteydelser, som også i ændret form vil betyde en væsentlig udhuling af det lokale selvstyre, hvad angår tilladelser eller lokale tjenesteydelser.
Alt i alt er det positivt, at kvalitet og subsidiaritet i forbindelse med europæisk lovgivning sættes under debat. Men det er fuldstændig naivt at antage, at man ved at ophæve nogle få bestemmelser eller foretage konsekvensvurdering kan løse de grundlæggende problemer, der knytter sig til EU's indgriben. Det vil først og fremmest kræve grundlæggende tilpasning af bestemmelserne om det indre marked. 
Brian Crowley,
   Fru formand, jeg vil takke kommissionsformanden, rådsformanden og vores ordførere for deres holdning til debatten i dag.
Der er tydeligvis problemer med vores lovgivningsproces, der er vanskeligheder, som vi alle sammen kan erkende og se i løbet af vores arbejdsdag. En af de ting, der er allerstørst behov for, er kodificering og forenkling af den eksisterende lovgivning - EU's - ikke kun for at sikre, at virksomhederne kan operere friere eller bedre over hele det indre marked, men også for at sikre, at enkeltpersoner ved, hvor deres rettigheder beskyttes, at der er klare og utvetydige regler for at sikre, at storkapitalen ikke kan krænke arbejdernes rettigheder, at forbrugerne ikke kan trædes under fode som følge af beslutninger truffet af finansielle institutioner eller alt muligt andet. Det er årsagen til, at vi i mange år her i Parlamentet har forsøgt at fremme denne idé om konsekvensanalyse i forbindelse med al lovgivning, at afprøve den, før den bliver vedtaget, at undersøge nødvendigheden af den og fuldt ud at forstå, hvad konsekvenserne af den vil være, når den til sin tid bliver omsat til lovgivning.
Men når man ser på hele spørgsmålet om lovgivning, er de største vanskeligheder og de største syndere at finde på medlemsstatsplan i forbindelse med gennemførelsen af vedtaget europæisk lovgivning. Regeringerne har allerede været repræsenteret i beslutningsprocessen, og Parlamentet og Kommissionen har været inddraget, men når det gælder gennemførelse, er der vanskeligheder på grund af en lokal, indenlandsk politisk strid eller på grund af frygt for bagslag på det pågældende politiske område.
Jeg mener, at det ville være forkert af Kommissionen udelukkende at fremstille sig selv som den frygtelige håndhæver over for medlemsstaterne, for nogle gange er der misforståelser og fejl i lovgivningen, som skal rettes, og det kræver fleksibilitet.
Min sidste bemærkning er, at når der skal nedsættes arbejdsgrupper eller ekspertgrupper vedrørende bedre lovgivning, er det vigtigt at inddrage de politiske aktører - ikke kun teknokrater og parlamentariske ordførere, men politikerne selv, som kan forstå, hvordan dette skal sælges til offentligheden og håndhæves på lokalt plan.
Jens-Peter Bonde,
   . - Fru formand I dag er det kun udvalgte specialister, som kan læse EU-love og finde frem til retstilstanden på et område. Hver landmand skal tælle hver ko og kat, men ingen EU-institution ved, hvor mange love vi har helt præcist. Vi har nok passeret 20 000 regler, som fylder over 100 000 sider. Retstilstanden på f.eks. fiskeriområdet skal søges i over 70 forskellige forordninger. Hvorfor ikke samle alle regler, som vedrører samme emne, i én enkelt lov? Så kan borgerne selv se og læse den, hvilket er den første forudsætning for indflydelse.
Forslag til ændringer kan fremhæves i fed skrift - ord, der skal forsvinde, kan skrives med kursiv. Så kan alle se, hvad forslaget går ud på. Vi vil også vedtage det demokratiske princip fra vore egne forfatninger, nemlig at ingen EU-lov fremover kan vedtages uden, at det er besluttet her i EU-Parlamentet. EU-love kan så bemyndige til udstedelse af bekendtgørelser, men enhver bekendtgørelse bør kunne tages op igen af helt almindelige flertal i Rådet og Parlamentet.
Afskaf også alle udvalgsprocedurer, hvor et mindretal lovgiver sammen med Kommissionen imod flertallet af de nationale parlamenter og EU-Parlamentet. Det er absurd, at Kommissionen har kunnet tillade genmodificeret cornflakes, når 14 ud af 15 lande var imod, og land nummer 15 også var imod, da deres borgere opdagede, hvad der egentlig var blevet besluttet bag de lukkede døre! Åbn hele lovgivningen for borgerne, så får vi også bedre love! 
Marek Aleksander Czarnecki (NI ).
   - Fru formand, Kommissionen kontrollerer gennemførelsen af fællesskabsretten en gang om året. For tiden drøfter vi Kommissionens 21. og 22. årsberetning. For at forstå problemets omfang bør det understreges, at der er indledt omkring 4.000 overtrædelsesprocedurer. Der er afgivet en såkaldt begrundet udtalelse for næsten 1.000 af dem, og over 400 er blevet henvist til EF-Domstolen.
Det er beklageligt, at Kommissionen fremsendte den 22. årsberetning ret sent. Vi modtog den først i januar 2006, og følgelig kunne Parlamentet kun henhold sig til en del af Kommissionens oplysninger for 2004 i sin beslutning. Paradoksalt nok kan man sige, at des flere klager, jo bedre. Det er fordi, klagerne viser, at borgerne i medlemsstaterne spiller en vigtig rolle i kontrolprocessen og således i EU's lovgivning. Borgernes klager er ikke symbolske. De er en del af processen med at opbygge et borgernes Europa, og generelt er de en effektiv måde at kontrollere gennemførelsen af fællesskabsretten.
Parlamentets udvalg bør kontrollere gennemførelsen af fællesskabsretten nøje, særlig i situationer, hvor det er nødvendigt, at den relevante ordfører deltager aktivt i kontrollen af gennemførelsen af en given lovbestemmelse i de enkelte medlemsstater, og selvfølgelig også når der er tale om at opfordre til en omgående indsats, bør overtrædelser påpeges.
Processen bør gøres mere effektiv ved at afkorte den interne procedure, som det med rette blev nævnt i forslaget til Parlamentets beslutning. Det ville også være hensigtsmæssigt at give de enkelte kommissærer beføjelse til at udøve direkte kontrol med gennemførelsen af fællesskabsbestemmelser i national lovgivning inden for de fastsatte frister. Det kunne ske ved at give kommissærer beføjelse til at stile anmodninger om behandling af overtrædelser inden for deres eget kompetenceområde direkte til medlemsstaterne. 
Hans Winkler,
   Fru formand, at De hjælper mig med at bidrage rent praktisk til bedre lovgivning, idet jeg har det privilegium at mødes med Formandskonferencen og meget indgående tale om retsakter dér, har i høj grad noget at gøre med forhandlingen her. Jeg takker i hvert fald for Deres forståelse.
Jeg vil gerne meget kort tage stilling til et eller to emner, som har lydt her i forhandlingen. Der blev fra utroligt mange taleres side talt om komitologi. På østrigsk siger man: (Man skal ikke tage sorgerne på forskud). Men vi har under det østrigske formandskab netop taget emnet komitologi op igen med stort engagement. Vi har allerede haft to meget intensive forhandlingsrunder med de dertil beføjede repræsentanter for Parlamentet, den seneste var for ca. to timer siden. Jeg mener, at vi er på rette vej med trods alt og efter nogle år at nå frem til en løsning, som er tilfredsstillende for Parlamentet og Rådet.
I hvert fald vil det føre til en forbedring af den nuværende situation, fordi Parlamentet selvfølgelig også skal inddrages i de lovgivningsakter, som udstedes i samråd med Rådet og Parlamentet i medbestemmelsesproceduren. Vi er forholdsvis tæt på en løsning her, og jeg håber, at vi kan nå frem til en endelig løsning i dette halvår. Dermed bidrager vi også til en bedre lovgivning.
Fru Frassoni har selvfølgelig helt med rette henvist til betydningen af retsgennemførelsen. Det vedrører medlemsstaterne, altså ikke Rådet som sådan - og her taler jeg naturligvis på Rådets vegne - men de enkelte medlemsstater er selvfølgelig opsat på i diskussionen med Kommissionen at finde bedre metoder for at hjælpe retsanvendelsen til et gennembrud. Vi er naturligvis også - det siger jeg nu som østriger - berørt af det ligesom alle andre medlemsstater, vi er også berørt som så mange andre medlemsstater af overtrædelsesprocedurerne. Som jurist siger jeg, at enhver ret selvfølgelig også har brug for en gennemførelsesmekanisme, det er vigtigt, og vi bestræber os også på at høre bedre på Kommissionen og finde bedre metoder til retsgennemførelse og retsanvendelse.
Jeg ville med det, at jeg ikke har talt om det på Rådets vegne, selvfølgelig ikke sige, at retsanvendelsen og retsgennemførelsen ikke er af lige så stor betydning som lovgivningen.
Hvad angår Rådet, står spørgsmålet om lovgivning og kontrol af allerede vedtagede retsakter naturligvis i centrum af overvejelserne. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Fru formand, jeg kan ikke gøre for det, men når jeg ser navnet Winkler deroppe, tænker jeg straks på Henry Winkler. Husker De den fyr, der var Fonzie i . Det er godt at have en østrigsk minister som Fonzie, der vender tommelfingeren opad for bedre lovgivning!
Vi behandler tre indbyrdes forbundne emner i denne mødeperiode. Det første, som vi behandlede i går, drejede sig om Rådets gennemsigtighed og åbenhed. Det andet er denne debat om bedre regulering og lovgivning, og det tredje, som vi skal behandle i aften, drejer sig om medborgerskab. Jeg støtter alle disse initiativer, jeg synes, at de er glimrende, jeg synes, at det arbejde, som generalsekretæren udfører i Kommissionen under hr. Ponzanos ledelse, er fremragende, og jeg vil anbefale hver eneste af de fire betænkninger, der er blevet forelagt i dag.
Når det er sagt, og fordi vi taler om bedre regulering, blev jeg lidt ilde til mode, da jeg begyndte at gennemgå betænkningerne. Jeg vil blot læse sproget op for Dem. Jeg mener, at der er et kommunikationsproblem her. Fru Frassoni udarbejdede en fremragende betænkning, men i punkt 18 står der: "bemærker, at SOLVIT-netværket har vist sin effektivitet på det indre marked som en supplerende udenretslig mekanisme, som har øget det frivillige samarbejde mellem medlemsstaterne, ...". Det er alt sammen rigtigt, men hvis De sidder og lytter til dette, forstår De ikke nødvendigvis, hvad det betyder. I betænkningen om bedre lovgivning af hr. Doorn står der i punkt 5: "mener, at Lamfalussy-proceduren er en nyttig mekanisme; mener, at det er vigtigt, at tilsynsmetoderne er ensartede; udtrykker tilfredshed med niveau-3-udvalgenes arbejde på dette område og tilslutter sig efterlysningen af passende redskaber; ...". Godt. I McCarthy-betænkningen, som efter min mening er den klareste, står der i punkt 6: "anmoder Kommissionen om at udføre såvel ex-ante- som ex-post-konsekvensanalyser af lovgivning for at bidrage til en vurdering af, om de politiske nøglemålsætninger er blevet opfyldt, ...", og Gargani-betænkningen er på nøjagtigt samme måde. Det, jeg forsøger at sige, er, at vi må have bedre regulering, bedre lovgivning, men det drejer sig om forenkling og om, at vi forstår, hvad vi træffer beslutning om, og at borgerne forstår, hvad vi forsøger at træffe beslutning om. Det er det, bedre lovgivning drejer sig om, og derfor må vi forbedre sproget. Jeg kan ikke forestille mig, hvordan det lød gennem den finske tolkning!
Béatrice Patrie (PSE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, under dække af en teknisk drøftelse gemmer der sig her en meget vigtig politisk drøftelse. Vi skal helt sikkert have bedre lovgivning, men det skal ske, uden at den lovgivende instans dereguleres eller trænges væk. Jeg vil i den forbindelse gerne give udtryk for mine store forbehold over for en række alternative reguleringsmetoder som samregulering og selvregulering. De har deres berettigelse, men i borgernes og forbrugernes interesse må disse metoder efter min mening under ingen omstændigheder erstatte en lovgivning, som tildeler rettigheder, men også pligter, og som derfor er det mest legitime demokratiske værktøj.
Når det drejer sig om en høring forud for lovgivningsprocessen, opfordrer jeg de tre institutioner til sammen med de økonomiske aktører at sørge for en reel deltagelse af arbejdsmarkedets parter og civilsamfundet i dets mangfoldighed. Det er reelt de offentlige myndigheders opgave at støtte organiseringen af disse aktører i hele Europa, det være sig forbrugersammenslutninger, brugere af offentlige tjenesteydelser, foreninger til bekæmpelser af udstødelse eller folkeoplysning.
Tillad mig til sidst at fremsætte en kommentar om det strålende program om forenkling, der skal lette Lissabon-strategien. Jeg undrer mig over, at det som hovedprincip har omarbejdning af forordningen for økologisk landbrug, selv om producenterne ikke kræver det, og at så vigtige forslag som forslagene om de gensidige forsikringsselskabers status og den europæiske sammenslutning på samme tid blev trukket tilbage fra lovgivningsprogrammet.
Frédérique Ries (ALDE ).
   - Fru formand, jeg tilslutter mig fuldt ud de personer, der mener, at det ville være godt med en slankekur for lovgivningseuropa, et Europa, der er nøjeregnende med principperne og desværre mere eftergivende med hensyn til at følge op på gennemførelsen og behørig implementering af vores lovgivning.
Vi kan konstatere, at vi i dag 10 år efter lanceringen af SLIM og på trods af indgåelsen for to år siden af den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning er langt fra målet. Vi har stadig ikke fået bremset EU's store appetit på lovgivning. Derfor glæder det mig meget, at Kommissionen nu foreslår dette afbalancerede program med tre betingelser for, at dette program virker, EU styrkes, og det bringes nærmere de europæiske borgere. Kommissionen har sagt, at EU udelukkende bør lovgive, når det ville være bedre end på andre magtniveauer. Vi har lige hørt hr. Stubbs udtalelse, og vi bør fra De Kanariske Øer til Skandinavien over Bruxelles og en gang for alle gøre modstand mod den europæiske jargon og tale og udfærdige loven i det sprog, som de fleste af dem, som loven retter sig imod, forstår. Man kunne komme med flere eksempler.
For det tredje er denne slankekur, som vi ønsker, og som også de små og mellemstore virksomheder ønsker, ikke et laisser faire-program. Det skal understreges, at det handler om bedre lovgivning, hvor der ikke mangler ambitioner, og jeg slutter med det, fru formand. Jeg slutter mig til fru Frassoni, når jeg siger at det er Reach-programmet, som jeg tænkte på, da jeg understregede dette sidste punkt.
Alyn Smith (Verts/ALE ).
   - Fru formand, jeg lykønsker alle vores ordførere med, at de har gjort denne gigantiske indsats i dag, og jeg vil kort omtale to punkter, nemlig Rådets gennemsigtighed og hr. Doorns betænkning om nærhedsprincippet.
Som vi hørte i går, er Rådets manglende gennemsigtighed stadig et tabuemne. Den er stadig hovedårsagen til, at der er så stor utilfredshed med EU's lovgivning i almindelighed. Der hersker ingen tvivl om, at Rådet kan tage flere skridt til at holde meningsfulde offentlige møder. For øjeblikket er det kun Havana og Pyongyang, der opererer så uigennemsigtig. Vi burde gøre det bedre end som så i det 21. århundrede.
Nu vil jeg gå over til nærhedsprincippet og især punkt 25-29 i hr. Doorns betænkning og mere konkret sige, at jeg kan nævne mit eget land, Skotland, som et eksempel på den forspildte mulighed, som nærhed for øjeblikket repræsenterer. Skotland er for øjeblikket en del af en medlemsstat, der ikke er kendt for sit entusiastiske EU-engagement, og alligevel ville vores parlament i Edinburgh repræsentere en entusiastisk partner, hvad angår bedre EU-lovgivning. Vores parlament har eneansvar for sundhed, miljø, retlige anliggender, uddannelse, fiskeri, landbrug og mange andre områder, men EU's syn på nærhed standser for ofte ved medlemsstaten, når den relevante partner måske i virkeligheden er langt mere lokal.
Jeg kan tilslutte mig alle hr. Doorns henstillinger om konsekvensanalyse, selv om jeg gentager fru Wallis' bemærkninger om politisk engagement og understreger, at et sådant engagement skal være så lokalt som muligt. Så vil vi måske opleve, at nærhedsprincippet begynder at fungere til gavn for EU-lovgivningen i fremtiden.
Jonas Sjöstedt (GUE/NGL ).
   - Fru formand, jeg tror ikke, at denne debat kan reduceres til en debat om lovgivnings kvalitet. Den faktiske mængde EU-lovgivning skal også drøftes. Faktisk er antallet af EU-love steget drastisk i de seneste år, og EU lovgiver nu på en lang række nye områder. Samtidig er det meget usædvanligt, at EU giver sin beslutningstagningsret tilbage til medlemsstaterne, eller at det tilbagekalder lovgivning. Kombinationen af en meget stor mængde lovgivning og den dårlige kvalitet af sådan lovgivning medfører manglende klarhed og gør det vanskeligt at gennemføre lovgivning i praksis.
Hvad angår kvalitet, kan der allerede nu gøres meget, og betænkningerne indeholder forslag til dette. Forældet lovgivning kan ophæves. Anden lovgivning kan forenkles, og noget af den kan lægges sammen og konsolideres. Alt dette er udmærket, men der er også behov for en anden fremgangsmåde i forbindelse med lovgivningsarbejde. Når vi beslutter, i hvilken retning lovgivning skal gå, bør vi fokusere mere på mål og mindre på detaljer, og vi skal give medlemsstaterne større frihed til at vælge, hvordan de vil forfølge de fastsatte mål.
Konsekvensanalyser er udmærkede, men det er ikke altid så let at måle det, vi ønsker at måle. Det er som regel enklere at måle ligefremme økonomiske faktorer end f.eks. miljøfaktorer. Vi diskuterede det under forhandlingen om politikken for kemikalier i forbindelse med Reach. Det var let at måle en virksomheds udgifter, men vanskeligt at måle de kæmpestore fordele med hensyn til folkesundheden og færre menneskelige lidelser, når der er færre sygdomme. Det betyder, at man bør være ret forsigtig på dette område.
Hvis der er et reelt ønske om at forenkle lovgivningen, skal antallet af EU-love reduceres, og det område, der er mest overreguleret, er landbrugspolitik, hvor de fleste forhold kunne sendes tilbage til medlemsstaterne, og tusindvis af love kunne ophæves. En række talere nævner forfatningstraktaten. Den ville imidlertid have forværret disse problemer ved at øge EU's magt og gøre det lettere for EU at tilegne sig nye lovgivningsbeføjelser og lovgive på områder, hvor det i virkeligheden ikke burde inddrages. Vi bør derfor ligeledes takke de hollandske og franske vælgere. 
Konrad Szymański (UEN ).
   - Fru formand, en lovgivers færdigheder viser sig ikke blot gennem evnen til at gennemføre forsvarlige love, men også gennem evnen til at afstå fra at lovgive, hvor der ikke er behov for lovgivning. Derfor fortjener erklæringerne i betænkningen om udvidelse og indsnævring af principperne for vurdering af udgifterne og virkningen af lovgivning stor støtte.
I betænkningen nævnes politiske kompromisers negative virkning på udarbejdelsen af EU-retsakter. Direktivet om tjenesteydelser er et godt eksempel. Begge sider i debatten hævder, at de har vundet. Fru Gebhardt påberåber sig for Den Socialdemokratiske Gruppe, at hun vendte op og ned på direktivet, mens hr. Harbour for De Konservative glæder sig over, at der er indgået et fremragende kompromis.
Hvem tager fejl? Måske ingen af dem? Vi kan meget vel være endt med et dokument, der består af snesevis af selvmodsigende forskrifter i håbet om, at det indeholder noget for alle. Det ligner velværeterapi for medlemsstaterne, EU som helhed og også for Parlamentet. Vi vasker imidlertid vores samvittighed ren på bekostning af borgerne, iværksætterne og lovenes kvalitet. 
Johannes Blokland (IND/DEM ).
   - Fru formand, foranlediget af de betænkninger om bedre lovgivning, vi drøfter i dag, vil jeg gerne knytte et par bemærkninger til betydningen af konsekvensvurdering. Jeg har forstået på hr. Doorn, at han stiler mod en stikprøvebaseret kontrol, som skal foretages af et panel bestående af velanskrevne sagkyndige. Jeg støtter den bagvedliggende tanke fuldt og helt. Jeg ønsker i lighed med hr. Doorn et uafhængigt udvalg, som ikke er sammensat af repræsentanter for de tre europæiske institutioner.
I Nederlandene har vi eksempler på sådanne udvalg, eksempelvis et udvalg, som fører tilsyn med rapporteringen om miljøkonsekvenser. Har man oplevet en gang eller to at lide et alvorligt nederlag for et sådant panel, prøver man nok den følgende gang at gøre sit bedste. Endvidere vil jeg gerne påpege, at lovgivning altid er en læreproces. Dog forekommer det mig alt for negativt at anføre det så eksplicit, som det sker i betragtning J i hr. Doorns betænkning. Vi gør vores bedste her for at vedtage god lovgivning. Det mislykkes iblandt, men jeg føler dog, det går for vidt ligefrem på forhånd at se det som et mål. 
Bruno Gollnisch (NI ).
   - Fru formand, De er en fremragende specialist i det gamle Japan i Tokugawaperioden, hvor man frivilligt holdt befolkningen i uvidenhed om statens hemmeligstemplede love, og hvor kun et begrænset antal adelsmænd kendte til dem, for man mente, at befolkningen således ville have meget større respekt for bestemmelserne, hvis de ikke kendte til dem. Og jeg spørger ofte mig selv, om vi egentlig ikke er inspireret af denne gamle japanske form for lovgivning.
Kære kolleger, jeg tror faktisk, at kompleksiteten i den europæiske lovgivning er den skadelige virkning af dynamikken fra en gruppe, som vi alle er en del af. Hvad drejer det sig om? Initiativet kommer fra Kommissionen, men bag hver kommissær gemmer der sig naturligvis generaldirektoratet og de embedsmænd, der arbejder der. Dernæst går det videre til Rådet. Teoretisk set består Rådet af ministre. De bliver enige om en tekst under forudsætning af, at alle fra deres respektive bureaukratier kan finde alle de bestemmelser i teksten, som bør medtages i det fælles udkast, og derefter kommer teksten til Europa-Parlamentet, og Europa-Parlamentet udnævner en ordfører. Og naturligvis vil ordføreren - og det er helt berettiget - gerne have sit navn i historien. Men han huskes langt snarere, hvis han tilføjer bestemmelser end ophæver dem, for slet ikke at nævne de kolleger, der indgiver ændringsforslag, lobbyernes vigtige rolle osv. Mine damer og herrer, det er således, at vi skaber et sandt lovgivningsuhyre.
Jeg har været i Europa-Parlamentet i 17 år og lige siden det første år, hvor jeg har været med, har der været en debat om en forenkling af EU-lovgivningen. Jeg har indtryk af, at man er på nøjagtig samme sted som for 17 år siden med undtagelse af, at situationen nu er blevet endnu værre.
Men hvad skal der ske? Vi må blive enige om betydningen af bestemmelserne. Vi har brug for en egentlig ordbog over fællesskabslovgivningen, et lov som civilloven, handelsloven eller straffeloven, som bliver fornuftigt inddelt, delt i afdelinger, underafdelinger, kapitler, sektioner og artikler, så vi således, når vi arbejder med en tekst, på forhånd ved, at vi skal ændre en given artikel. Vi har kort sagt brug for en meget kraftig forenkling. Jeg frygter, at vi på trods af den gode vilje, som ordførerne har givet udtryk for, endnu ikke er nået helt dertil. Tak.
Andreas Schwab (PPE-DE ).
   - Fru formand, hr. kommissær Verheugen, jeg vil først benytte lejligheden til at takke alle fire ordførere for deres værdifulde arbejde vedrørende det emne, som ikke kun rykker ved stambordene, men også mere og mere i politikerne.
Jeg fandt især hr. Gollnischs indlæg forfriskende i denne forhandling. Han holdt en virkelig levende forsvarstale for indførelsen af den europæiske forfatning, som tydeligt forbinder os, hvilket jeg ikke har vidst hidtil. Jeg mener i virkeligheden også, at vi ville stå meget bedre dér med den europæiske forfatning i forbindelse med den normative lovgivning, end hvad der er tilfældet i dag. Det glæder mig, at vi trækker på samme hammel dér.
Disse betænkninger om bedre lovgivning - og jeg mener, at man altid skal gøre sig det klart, når det handler om sagen - har jo ikke til formål at gøre den enkelte borger mere fortrolig med retsteksterne, men at give medlemsstaterne en enkel tekst til gennemførelse i hånden. Derfor skal vi være opmærksomme på målet i forbindelse med de udfordringer, som vi konfronteres med her.
Naturligvis beklager vi netop i denne sammenhæng - og jeg mener det slet ikke ironisk, at jeg netop på dette punkt undtagelsesvis må give den foregående taler udtrykkeligt ret i, at vi har en meget uigennemsigtig lovgivningsproces i forbindelse med komitologien, som er blevet kritiseret her lejlighedsvis.
Derfor er jeg overbevist om, at vi har brug for en ekstern kontrol af europæisk lovgivning, og at denne eksterne kontrol ikke kun kan gennemføres af Kommissionen selv. Der rejser sig det spørgsmål, om det kan ske gennem et agentur - De kender alle vores forbehold over for oprettelsen af flere agenturer, frit efter mottoet: ingen bureaukratiopbygning med henblik på en bureaukratinedbrydning - eller gennem andre eksterne instanser. I hvert fald bør vi som Parlament deltage ved udvælgelsen af disse eksterne instanser.
Derfor udgør de fire betænkninger, vi diskuterer i dag, også et fremragende udgangspunkt for at komme frem til en fælles holdning i dette spørgsmål mellem Parlamentet og Kommissionen og evt. også Rådet. 
Andrzej Jan Szejna (PSE ).
   - Fru formand, bedre lovgivning i EU kræver forsvarlige forskrifter, der er formuleret mere gennemsigtigt samt hurtigere og mere effektiv gennemførelse og anvendelse af sådanne forskrifter. Der er stadig for mange tilfælde af ukorrekt gennemførelse af fællesskabsretten. Dette skyldes delvis forskrifternes dårlige kvalitet og delvis medlemsstaternes forsætlige handling med den hensigt at underminere fællesskabslovgivning af politiske, økonomiske eller administrative grunde.
Endvidere tøver de nationale domstole i mange medlemsstater stadig med at gennemføre princippet om fællesskabslovgivningens forrang. Hvis EU's love ikke opfattes som bindende for alle, og hvis gennemførelsen af lovene afhænger af en given regerings gode vilje, kunne resultatet blive, at EU's politikker nationaliseres, som fru Frassoni med rette understreger i betænkningen. Det vil få meget skadelige konsekvenser for det indre marked og hele EU's .
Manglende ensartethed i gennemførelsen i national lovgivning kan også føre til ukorrekt gennemførelse, hvis der indføres forskellige forskrifter i de enkelte lande, og EU's troværdighed undermineres således. Hvis vi ikke er i stand til at lægge pres på medlemsstaternes regeringer om at gennemføre EU-lovgivning korrekt, kan vi ikke forvente, at man skal tro, at EU-institutioner såsom Kommissionen, Rådet og Parlamentet effektivt forsvarer borgernes rettigheder som afledt af EU-lovgivning. 
Karin Riis-Jørgensen (ALDE ).
   - Fru formand Europa-Parlamentet skal være bannerfører for bedre lovgivning. Europa-Parlamentets arbejde skal være transparent, klart formuleret, og især skal vi fjerne de administrative barrierer i den europæiske lovgivning. Derfor har jeg en opfordring til dette Parlaments ledelse: Vores lovgivningsarbejde skal koordineres bedre, så vi ikke igen kommer ud for, at udvalgene foreslår ændringer, der er i modstrid med hinanden. Samtidig skal vi prioritere retssikkerhed og forudsigelighed for vores borgere, og ikke overlade et alt for bredt skøn til myndighederne eller EF-Domstolen.
Formanden for Det Europæiske Råd, den østrigske premierminister, har angrebet EF-Domstolen for at tiltage sig for meget magt. Men Domstolen udfører jo blot sit arbejde, fordi vi lovgivere ikke gør vores arbejde godt nok.
Jeg er desværre bange for, at vi med servicedirektivet er ved at gentage tidligere fejltagelser, og at vi i for høj grad overlader fortolkningen til EF-Domstolen. Det må vi alle gøre bedre ved andenbehandlingen. 
Zita Pleštinská (PPE-DE ).
   - Under mine møder med aktører på det indre marked har de ofte kritiseret den nuværende EU-lovgivning. Dårligt udformet lovgivning gør det ofte vanskeligt at gennemføre forslag i de berørte landes retssystemer. Deltagere i de offentlige høringer om dette, herunder kommissær Verheugen, har bekræftet, at tekstlige uklarheder ofte er årsag til retlig usikkerhed, eller at det virker konkurrenceforvridende og splitter det indre marked og derved svækker forbrugeres og virksomheders mulighed for at få fuld gavn af fordelene ved det.
Jeg glæder mig derfor over anbefalingerne fra ordføreren, fru McCarthy, om, at Kommissionen skal fortsætte med at konsolidere, forenkle og kodificere fællesskabslovgivningen med henblik på at gøre den lettere forståelig. Det siger sig selv, at der skal gælde den regel, at forbedringer i lovgivningen ikke må svække miljøstandarder, sociale standarder eller forbrugerstandarder. På grundlag af min erfaring fra udarbejdelsen af betænkningen om finansiering af europæisk standardisering er jeg helt enig med ordføreren i, at kun hensigtsmæssig, klar og frem for alt enkel lovgivning om det indre marked vil gavne borgere, forbrugere og virksomheder, og at den vil bidrage til, at EU styrker sin stilling over for konkurrenter i den globale økonomi.
Mine damer og herrer, jeg er overbevist om, at bedre bestemmelser kan danne grundlag for EU-institutioners indsats for at skabe arbejdspladser og vækst i EU i henhold til den reviderede Lissabon-strategi. Til sidst vil jeg takke de fire ordførere for at etablere en ny struktur for bedre lovgivning i et EU, der er tættere på borgerne. 
Manuel Medina Ortega (PSE ). -
   Fru formand, der var en tid, hvor guderne gav lovene. Guderne lavede perfekte love. Senere blev guderne trætte af det, og menneskene begyndte at lave lovene, og lovene er ufuldstændige. I dag er det således kun os, der beslutter, om en lov er god eller dårlig, og det eneste kriterium til at finde ud af, om en lov er god eller dårlig, er demokratiet, flertallets kriterium, for, som Rousseau sagde, er det fornuftigt, at det er flertallet, der bestemmer, og ikke mindretallet.
Dette princip er grundlaget for de moderne demokratier, demokratiet er repræsentativt, og det er parlamenterne, der lovgiver. De kan tage fejl, men det eneste legitimitetskriterium er parlamentsflertallet. Jeg mener derfor, at den største trussel for demokratiet i dag er teknokrati i forening med økonomiske interesser - det, der kaldes selvregulering eller medregulering - som er en måde at overlade de almene interesser til nogle enkelte personers særinteresser, og det skal vi huske på.
Undertegnede, der er blevet genvalgt til Europa-Parlamentet mange gange, ville ikke være parat til at give afkald på mit lovgivningsansvar til fordel for uddelegering og teknokratiske interesser.
Zuzana Roithová (PPE-DE ).
   - Mine damer og herrer, jeg erkender, at det i forbindelse med den nye strategi for EU-lovgivning er nødvendigt at ændre tænkemåden og måske oven i købet ændre aftaler. Hvis vi imidlertid ønsker at bevare offentlighedens tillid til det indre marked, skal vi dæmme op for investeringers udstrømning og tabet af arbejdspladser. Det betyder, at vi ikke blot skal reducere og forenkle lovgivning, men at vi også efter min mening skal tage de oprindelige mål i både europæisk og national lovgivning op til fornyet overvejelse. Det er en stor politisk udfordring. Det er også op til os, mine damer og herrer, at kræve, at den enkelte foranstaltning, hvad enten den sigter på f.eks. at beskytte sundheden eller miljøet, underkastes en konsekvensanalyse. Det kræver Fru McCarthy i betænkningen fra Udvalget om det Indre Marked og Forbrugerbeskyttelse. Jeg vil tilføje, at det skal slås fast, hvilke udgifter de europæiske producenter skal afholde, hvor meget offentlige finanser bliver øget eller reduceret, og hvilken virkning det vil få på arbejdsløsheden i EU-regionerne. Vi bør særlig på forhånd vide, hvordan bestemmelser, der sigter på at forbedre standarder, kommer til at påvirke europæiske produkters konkurrenceevne over for tredjelande, således at vi sikrer, at det primære resultat ikke bliver yderligere flytning af produktionsanlæg og kapital væk fra Europa.
Bedre lovgivning betyder også, at vi med hensyn til udgifter grundigt undersøger, om de nye foranstaltninger virkelig kan forbedre EU-borgernes sundhed eller sociale forhold, eller om det blot er en ubegrundet antagelse. Både som læge og politiker kan jeg ikke lide, at så mange EU-bestemmelser og nationale bestemmelser udelukkende er en populistisk gestus. Jeg har ikke en klar idé om, hvordan man skal beskytte forbrugere mod de skadelige eller falske produkter fra tredjelande, som fortrænger europæiske kvalitetsprodukter. Et eksempel herpå kan være fodtøj til børn fra Asien med ortopædiske fejl. Den eneste løsning herpå ville være en obligatorisk ny sundhedsattest for fodtøj til børn, hvilket også ville være bedre lovgivning for befolkningen.
Jeg beklager, at det tager Kommissionen så lang tid at kodificere forbrugerbeskyttelse og beskyttelsen af intellektuel ejendomsret. Aldrig før har standarden for europæisk lovgivning været så vigtig som i dag, hvor EU står over for stor konkurrence fra tredjelande. Det politiske mål med lovgivning i dag er at sikre både retfærdig konkurrence og den europæiske forbruger - ikke kun inden for, men også uden for EU - og også at tilskynde borgerne til at være kreative og samtidig befri dem for ineffektiv lovgivning. 
Maris Matsouka (PSE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, bedre EF-lovgivning betyder evaluering og afgrænsning af tiltaget med hensyn til det tekniske aspekt.
De nationale administrationers kompleksitet, de begrænsede muligheder for at gennemføre lovgivningen og, ofte, den manglende vilje forværrer situationen yderligere. Sanktioner fra EU's side synes her at være den mest effektive foranstaltning. Det, man skal satse på for at få en korrekt anvendelse af EF-lovgivningen, er imidlertid dannelsen af politisk, men først og fremmest social vilje. Korrekt anvendelse af EF-lovgivningen er en proces, som på mellemlang sigt ville sætte Europa i stand til at reducere sin træghed og øge sin konkurrenceevne i den internationale globaliserede sammenhæng til gavn for borgere, forbrugere og virksomheder.
Vi har brug for klare, grundige og forståelige regler. Sådanne lovtekster forudsætter naturligvis mere klare aftaler mellem deres forfattere. Det er meget vigtigt at forenkle og rationalisere EF's lovkorpus. Det ville være endnu mere at foretrække, hvis love, der respekterer principperne om gennemsigtighed, proportionalitet og konsekvens, regulerer de grundlæggende punkter inden for et område og fastsætter gennemførelsesforanstaltninger, som også vedrører de tekniske detaljer.
Med hensyn til effektiviteten af reguleringen er det vigtigt med evaluering af fordele og omkostninger ved gennemførelsen. Derfor er det nødvendigt med en social dialog med de involverede instanser, som således vil kunne være med til at udforme lovgivningen.
Især med hensyn til større politiske forslag er det den eneste måde, vi kan vinde borgernes tillid på. En god lov er ikke en labyrintisk lov med strenge procedurer, det er en lov, som gør livet lettere for borgerne, samtidig med at den gør dem medansvarlige for dens gennemførelse. 
Klaus-Heiner Lehne (PPE-DE ).
   - Fru formand, mine damer og herrer, jeg har indtryk af, at det er blevet klart her i forhandlingen, at det centrale problem, som vi diskuterer her, er konsekvensanalysen. Efter min mening har det overhovedet ikke noget med det at gøre, at teknokrati erstatter demokrati. Det handler det ikke om. Selvfølgelig er de demokratiske institutioner fortsat ansvarlige. Kommissionen træffer afgørelser om forslag under eget ansvar, Parlamentet og Rådet naturligvis ligeså.
Det handler om et afgørende punkt, nemlig at vi ændrer proceduren med henblik på vores støtte. For nærværende laver vi lovgivning i EU ved . Vi beslutter noget, og til sidst kommer der noget ud af det, som har en eller anden effekt. Når vi så konstaterer, at det har en effekt, som vi ikke ønsker, har vi det problem, at vi på baggrund af de komplekse procedurer, som vi har i EU, ikke bare, ligesom i nationale parlamenter, kan ændre lovene hurtigt, men at vi har brug for en kompleks procedure, som strækker sig over mange år, for at revidere direktiver og ændre forordninger. Derfor har vi brug for et andet instrument end det, der eksisterer på nationalt plan.
Vi skal vide, hvad vi gør. I forbindelse med konsekvensanalysen handler det om, at vi får hjælp, at folk, der er uafhængige, også siger til os, hvilke konsekvenser vores handlinger har. Den politiske afgørelse er i sidste ende stadig vores. Men vi har brug for hjælp. Det er meget afgørende i forbindelse med et så stort økonomisk område med 470 millioner mennesker, som Kommissionen, Rådet og Parlamentet skal træffe afgørelse på vegne af. Derfor er det også afgørende, at der er et uafhængigt element.
Jeg appellerer endnu en gang meget tydeligt til Kommissionen om, at den også inden for sine egne strukturer taler for, at dette uafhængige element indføres. Sker det ikke, ville det have den konsekvens, at Parlamentet var tvunget til - hvis vi tager os selv alvorligt - selv at gennemføre et uafhængigt overalt. Det er ikke hensigten med den interinstitutionelle aftale fra 2003. Vi vil gerne have, at Kommissionen foranlediger dette selv, således at vi får et fornuftigt beslutningsgrundlag.
Günter Verheugen,
   Fru formand, mine damer og herrer, lad mig endnu en gang forsøge at forklare, hvad det handler om, og hvad det ikke handler om. Det handler ikke om mindre lovgivning. Det handler ikke om dårligere lovgivning, det handler ikke om deregulering, det handler ikke om neoliberal markedsradikalisme. Det handler ganske enkelt om at udforme det europæiske retssystem således, at borgerne kan forstå det, og at udforme det således, at det europæiske erhvervsliv kan benytte det for at vokse, investere og skabe arbejdspladser. Det er virkelig det nemmeste i verden, og jeg bliver konstant overrasket over, hvad det er for motiver, der også formodes at kunne gemme sig bag et så entydigt og klart koncept.
Om vi mener eller ikke mener, at vi har for mange europæiske love, og at de måske heller ikke altid er tilstrækkelige, spiller overhovedet ingen rolle. Det er ikke noget trosspørgsmål, vi taler om her, men vi taler om, at et frygteligt stort antal borgere i Europa er overbevist om, at det er sådan. Vi taler om, at de europæiske virksomhedsejere og de europæiske fagforeninger i enighed taler om, at det er sådan. For meget bureaukrati, for mange love, for komplicerede love, for mange unødvendige begrænsninger. Det handler ikke om, hvorvidt det virkelig er sådan, det handler om, at dem, vi laver lovene for, er overbevist om, at det er sådan. Derfor var det nødvendigt at gøre noget.
I Kommissionens projekt "bedre lovgivning" arbejdes der med alle de instrumenter, der er blevet nævnt her - forskellige former, som man kan forenkle og modernisere lovgivningen med uden at ændre indholdet. Jeg er nødt til at sige det endnu en gang: Det handler ikke om at ændre substansen i bestemmelserne, men det handler om at gøre dem brugervenlige og gennemsigtige.
Jeg vil endnu en gang appellere om Parlamentets støtte. Det er i sandhed to store, to forskellige projekter. Det ene projekt er en kontrol med tilbagevirkende kraft af hele EU's .
Lad os ikke gøre os nogen illusioner! Da den europæiske integration stadig var ny, blev love lavet ud fra andre synspunkter end i dag, og hvis vi går lidt længere tilbage, finder vi meget forbavsende ting i vores lovbøgers annaler. Der er ikke nogen mennesker, der bestrider, at det skal moderniseres. Kontrollen af EU's samlede er ikke nogen let sag, og jeg ville i høj grad være for, at vi bliver enige om fælles procedurer her og ikke kun ved kodificeringen, hvor vi allerede har gjort det.
Følgende spørgsmål adskiller sig herfra: Hvordan ønsker vi at træffe bestemmelser i fremtiden? Hvordan ønsker vi at lave love i fremtiden? I denne forbindelse spiller spørgsmålet om konsekvensanalyse en meget central rolle. Jeg støtter alle dem her, der siger, at det er tvingende nødvendigt i et demokrati, at lovgiveren ved, hvilke følger hans handlinger har for de berørte. Det betyder jo ikke, at lovgiveren undlader at gøre noget, når han ved det. Det vil altid være et afvejningsspørgsmål.
Når Kommissionen siger til Dem, at en lovgivning forårsager omkostninger på x milliarder euro for erhvervslivet, men på den anden side siger til Dem, at det er nødvendigt at lave denne lovgivning for at opfylde borgernes behov for beskyttelse af deres sundhed, er afvejningen ikke svær. Kommissionen vil sige hertil, at beskyttelsen af borgernes sundhed går forud for andet, selv om det koster.
Jeg vil gerne understrege her, at konsekvensanalyse ikke automatisk betyder, at vi så, hvis det viser sig, at vi gør noget, som også skaber omkostninger, bare siger: Vi gør det ikke. Det handler om, at vi helt præcist ved, hvad vi gør.
Her er der udtrykt vigtige tanker om spørgsmålet, hvordan en sådan konsekvensanalyse bedst organiseres, og jeg siger helt åbent til Dem, at vi, hvad angår dette spørgsmål, er midt i en diskussionsproces i Kommissionen, og både kommissionsformand Barroso og jeg er virkelig af den opfattelse, at vi skal ændre det nuværende system.
Jeg er fuldt ud enig med dem, der har sagt her, at den endelige afgørelse om gyldigheden af en konsekvensanalyse ikke kan ligge hos dem, der har udført den, og det kan ikke kun være dem, der laver den tilhørende lov, som skal beskæftige sig med en konsekvensanalyse. Det er kommissionsformand Barrosos og min opfattelse. Vi diskuterer den bedst mulige løsning. Kommissionsformanden sagde i sin indledende erklæring, at han tænker på at oprette en uafhængig instans under hans ledelse, som skal kontrollere konsekvensanalysen. Vi er altså parate til at tale videre med Parlamentet. Det samme gælder for komitologiproceduren, hvor vi i høj grad støtter Parlamentets anliggender, og også for alle andre tiltag, der er blevet præsenteret her.
Jeg vil endnu en gang henlede Deres opmærksomhed på, at det handler om et projekt her, som vi ikke må behandle teknisk eller bureaukratisk eller formalistisk. Det er et højpolitisk projekt, højpolitisk! Det skal bidrage til at styrke borgernes tillid til hele det europæiske integrationssystem, og det skal bidrage til at give vores erhvervsliv stabile og pålidelige rammebetingelser, således at vores tids store sociale spørgsmål løses, nemlig spørgsmålet om vores arbejdspladsers fremtid. 

Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted tirsdag den 16. maj.
Edit Herczog (PSE ).
   - Ordføreren har gjort et fremragende stykke arbejde ved at identificere de hindringer i EU-lovgivningen og medlemsstaternes lovgivning, der skaber vanskeligheder for gennemførelsen af det indre marked. Løsningen er gennemgang af den eksisterende lovgivning og en bedre, mere omhyggelig udarbejdelse af nye love. Ansvaret herfor ligger i selve lovgivningsprocessen. Hverken Kommissionen, der forbereder og gennemfører lovene, eller det lovgivende Råd og Parlamentet videregiver dette ansvar til andre, og særlig ikke til eksterne organer.
Parlamentet spiller en rolle og har et ansvar i forbindelse med gennemgangen af eksisterende love i kraft af sin rolle som lovgiver. Jeg anmoder Kommissionen om at samarbejde tæt med Parlamentet i samme ånd som i den interinstitutionelle aftale om bedre lovgivning.
Når fremtidige forordninger skal udarbejdes, er det ikke hensigtsmæssigt at gøre de lange, bureaukratiske procedurer mere indviklede. Hvis vi i dag opretter et uafhængigt eksternt revisionsorgan, der skal undersøge kvaliteten af konsekvensanalyser, hvorfor skulle vi så ikke i morgen oprette et uafhængigt eksternt tilsynsorgan, der skal undersøge revisionsorganets uafhængighed? I stedet for at oprette flere organer, der kontrollerer procedurer, som har vist sig at være forkerte, bør vi udvikle nye, mere effektive arbejdsmetoder med henblik på at forbedre reguleringen af det indre marked. Samtidig med gennemgangen af lovene skal Kommissionen, Rådet og Parlamentet også tage deres egne procedurer op til fornyet overvejelse, og de skal om nødvendigt ændre dem på en ansvarlig måde.
Endelig vil jeg gøre alle tre institutioner opmærksom på, at samfundet kun stoler på og respekterer EU-lovgivning, hvis vi sikrer fuld offentlighed og samfundsmæssig kontrol. 
Véronique Mathieu (PPE-DE ).
   - EU's lovgivning er alt for kompleks og ofte overfladisk, og derfor vil en fornuftig oprydning gøre det muligt at bekæmpe denne dårlige og skadelige uigennemsigtighed!
På den ene side kan man skabe forbedringer ved at reducere og forenkle den eksisterende lovgivning. I forenklingsprocessen som i enhver anden anvendt metode skal principperne om proportionalitet og subsidiaritet overholdes. EU skal være der, hvor det er nødvendigt, og hvor det er mere effektivt, end at medlemslandene handler enkeltvis, så meget der er brug for det, men ikke mere end der er brug for.
Brugen af principper med tilsyneladende teknisk indhold indebærer en vurdering af deres sociale, kulturelle eller anden relevans, selv om der ikke findes en eneste effektiv metode til at kontrollere, at de anvendes! Denne mangel blev afhjulpet med forfatningsprojektet. Mens vi venter på ratificeringen, må vi undersøge, hvordan de kan implementeres bedst muligt.
På den anden side skal vi forbedre kontrollen med gennemførelsen af fællesskabsretten, for den juridiske usikkerhed undergraver virksomhedernes konkurrenceevne. Indførelsen af nationale tilsvarende foranstaltninger er en positiv foranstaltning, hvis kontrollerne omfatter en kvantitativ og kvalitativ analyse og indeholder en analyse om sociale, økonomiske og økologiske påvirkninger. Disse konsekvensanalyser skal kunne sammenlignes, og de skal derfor være standardiserede. Europa-Parlamentet bør dog - mens vi venter på dette mål - øge sine beføjelser på dette område.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er spørgetiden (B6-0017/2006).
Vi behandler en række spørgsmål til Kommissionen.
Formanden.
Har Kommissionen planer om at iværksætte en EU-dækkende oplysningskampagne for at sikre, at de organisationer, som skal overholde det nye direktiv 2005/60/EF(1) om hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme (som f.eks. banker og advokatfirmaer), har tilstrækkelige informationer om de nye procedurer?
Charlie McCreevy,
   Kommissionen anerkender betydningen af at gøre opmærksom på den nye, mere omfattende EU-ordning mod hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme. Det er grunden til, at Kommissionen allerede har taget en række oplysningsinitiativer. I den forbindelse vil jeg gerne nævne for det første Kommissionens deltagelse i opsøgningsbestræbelser vis-a-vis europæiske erhvervsorganisationer iværksat af OECD's Finansielle Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge og Finansiering af Terrorisme, for det andet den igangværende høring om virkningerne af det andet direktiv om bekæmpelse af hvidvaskning af penge på de juridiske erhverv, som vil munde ud i offentliggørelsen af en rapport til sommer, sandsynligvis i juli, for det tredje en omfattende høring af alle interessenter i forbindelse med forberedelsen af mulige gennemførelsesforanstaltninger i henhold til det tredje direktiv om bekæmpelse af hvidvaskning af penge og for det fjerde deltagelse i konferencer organiseret af medlemsstaterne som led i deres ansvar for at gennemføre EU's hvidvaskningsdirektiver.
I lyset af disse igangværende initiativer har Kommissionen ikke planer om at iværksætte endnu en EU-dækkende oplysningskampagne for øjeblikket. Kommissionen fortsætter imidlertid med nøje at overvåge gennemførelsen af direktivet, og den udelukker ikke yderligere foranstaltninger, hvis der viser sig at være problemer i bestemte sektorer, og EU-foranstaltninger kan bidrage med noget.
Sarah Ludford (ALDE ),
   Hr. kommissær, det lyder alt sammen meget godt, men jeg lagde mærke til noget i det seneste nyhedsbrev om hvidvaskning af penge fra The Law Society of England and Wales. I nyhedsbrevet blev der nævnt en omfattende virksomhed, som har udviklet sig omkring tjenesteydelser, og som tager sigte på at hjælpe advokater med deres overholdelsesforpligtelser. Det slog mig, at samtidig med at begrebet om rimelige kontroller af risikofølsomheden blev indført med det tredje hvidvaskningsdirektiv, må vi sikre os, at overholdelsen sker på de områder, hvor de alvorlige risici er. Det sker ofte, at vælgere henvender sig til mig, fordi de som enkeltpersoner har problemer med at åbne bankkonti. Jeg håber, at De vil viderebringe det budskab. Overholdelsen skal virkelig være risikofølsom.
Charlie McCreevy,
   I netop dette direktiv er spørgsmålet om risikofølsomhed godt belyst. Der er forskellige kategorier af risici, og myndighederne bør tilrettelægge deres procedurer på grundlag af risikovurderingerne. Det fremgår tydeligt af det tredje direktiv, og medlemmerne af Parlamentet gør ret i at nævne det.
Jeg ville ikke bryde mig om at se, at en hel virksomhed udvikler sig omkring mennesker og forlanger overdrevne honorarer for noget, der burde være en forholdsvis fornuftig procedure. Risikoniveauerne bør vurderes. Der er ikke ret meget at gøre for dem på et lavt risikoniveau, og der er højere kategorier. Det fremgår tydeligt af direktivet. Jeg takker medlemmet for at have rejst dette spørgsmål, for det giver mig lejlighed til at understrege det, som hun påpegede i sit tillægsspørgsmål.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. kommissær, i betragtning af at IRA efter dets røveri af Northern Bank menes at have udnyttet hvidvaskningsmuligheder i Bulgarien, hvilke konkrete skridt bliver der taget til at sikre, at myndighederne og organisationerne i Bulgarien, og så sandelig også i Rumænien, er rede og i stand til at gennemføre de lovgivningsmæssige krav vedrørende hvidvaskning af penge og finansiering af terrorisme?
Charlie McCreevy,
   Medlemmet ved nok, at en del af den procedure, som ethvert ansøgerland må gå igennem, er, at det skal sørge for, at Fællesskabets direktiver træder i kraft. Det vil gælde både Bulgarien og Rumænien. Medlemmet er sandsynligvis også klar over, at disse henstillinger hidrører fra Den Finansielle Aktionsgruppe vedrørende Hvidvaskning af Penge - kaldet FATF - og de fleste lande verden over er forpligtede til at følge netop det organs henstillinger. I EU har vi i et direktiv påtaget os at følge henstillingerne, og det er sket gennem det tredje hvidvaskningsdirektiv.
De kan være forvisset om, at Bulgarien vil tage de foranstaltninger i betragtning i dets lovgivning, for det er en del af aftalen for at opnå fuldt medlemskab af EU.
Formanden.
Har Kommissionen juridisk og i praksis tilstrækkelige beføjelser til at træffe kontante og rettidige foranstaltninger for at forhindre medlemsstaterne i at udarbejde national lovgivning, som f.eks. giver virksomheder mulighed for at anvende forsvarsmekanismer (såkaldte "giftpiller"), der kan afskrække udenlandske opkøbere? Har Kommissionen tilstrækkelige beføjelser til effektivt at imødegå lande, der ensidigt vælger at give visse industrisektorer status af "hellige", fordi de menes at repræsentere en national interesse, der definerer sig selv? Bør EU have yderligere beføjelser til at skride ind over for denne situation, hvad bør disse beføjelser i bekræftende fald bestå i, og hvordan skal de fremføres?
Charlie McCreevy,
   Formanden har påpeget, at jeg besvarer dette spørgsmål på vegne af min kollega fru Kroes.
Kommissionen har betydelige beføjelser til at sikre, at medlemsstaterne fuldt ud respekterer reglerne for det indre marked og ikke lægger ulovlige hindringer i vejen for grænseoverskridende fusioner. Hvis en medlemsstat krænker reglerne for det indre marked, kan Kommissionen indlede en overtrædelsesprocedure i henhold til EF-traktatens artikel 226. Denne procedure kan være tidskrævende, fordi Kommissionen på to forskellige trin skal give medlemsstaten mulighed for at fremkomme med sine synspunkter, før der anlægges sag ved Domstolen, som så skal træffe den endelige afgørelse om den påståede overtrædelse. Når sagens forhold berettiger til det, kan Kommissionen handle hurtigere ved at give medlemstaterne meget korte tidsfrister under den administrative procedure og anmode Domstolen om at foreskrive foreløbige forholdsregler. Selv i det tilfælde er Kommissionen forpligtet til at tage medlemsstaternes bemærkninger i betragtning, herunder for sent indgivne svar, da det er fast retspraksis, at korrekt gennemførelse af den administrative procedure er en vigtig garanti, der kræves i henhold til EF-traktaten for ikke bare at beskytte de pågældende medlemsstaters rettigheder, men også for at sikre, at en eventuel efterfølgende retssag har en klart afgrænset tvist som genstand.
Desuden har Kommissionen i tilfælde, hvor en medlemsstat griber ind over for fusioner med fællesskabsdimension, særlige beføjelser til at vedtage en beslutning i henhold til artikel 21 i forordning (EF) nr. 139/2004 kaldet fusionsforordningen. I henhold til den bestemmelse har Kommissionen enekompetence til at vurdere fusioner med fællesskabsdimension. Medlemsstaterne kan kun træffe foranstaltninger, som retligt eller faktisk kunne forbyde eller påvirke den slags operationer, hvis de pågældende foranstaltninger for det første beskytter andre interesser end dem, som fusionsforordningen omfatter, og de for det andet er nødvendige og står i et rimeligt forhold til beskyttelsen af interesser, der er forenelige med fællesskabsretten.
Offentlig sikkerhed, mediepluralitet og tilsynsregler anses for at være interesser, der er forenelige med fællesskabsretten. Foranstaltninger truffet for at fremme disse interesser må under alle omstændigheder være nødvendige og rimelige, og Kommissionen kan indhente oplysninger fra de nationale myndigheder om de planlagte foranstaltninger for at kontrollere dette. De øvrige interesser skal meddeles til Kommissionen, inden foranstaltningerne træffes. Kommissionen må så inden 25 arbejdsdage træffe beslutning om, hvorvidt de nationale foranstaltninger er berettigede for beskyttelsen af en interesse, der er forenelig med fællesskabsretten.
Kommissionen mener, at nævnte bestemmelser giver den mulighed for rettidigt at skride ind over for ulovlige protektionistiske foranstaltninger, som medlemsstaterne har truffet. Kommissionen er desuden fast besluttet på at udnytte alle sine beføjelser til at sikre fuld overholdelse af fællesskabsretten.
Philip Bushill-Matthews (PPE-DE ),
   Det var et meget langt svar, men med al respekt var det egentlig ikke noget svar, for jeg ved, hvad beføjelserne er. Mit spørgsmål går på, om De i virkeligheden har brug for flere beføjelser. De sagde navnlig, at den administrative procedure kunne fremskyndes. Apropos den administrative procedure vil jeg også gerne have et konkret svar på, om De er enig i, at det sommetider kan tage flere år og dernæst endnu flere år, før en sanktion pålægges. Ville det ikke være praktisk at have beføjelser til at gøre en ende på det og afkorte tiden yderligere?
Charlie McCreevy,
   Jeg forstår medlemmets hensigt med tillægsspørgsmålet. Det er rigtigt, at det nogle gange er frustrerende at måtte vente så længe, før der sker noget. På den anden side er vi et retsfællesskab, og vi må rette os efter lovgivningen på området. Procedurerne skal følges.
Selv i medlemsstaterne tager denne type sager nogen tid. Selv om der nogle gange er mekanismer til at fremskynde processen i medlemsstaterne, og selv i Fællesskabet kan man udøve rettighederne til at fremskynde processen, er det stadig temmelig tidskrævende. Så jeg er bange for, at vi ikke kan styre med ordre eller diktat i dette Fællesskab. Det ville være misbrug af privilegier. Det tror jeg ikke, at der er nogen, som ville gøre sig til talsmand for.
Samtidig er det nogle gange frustrerende, at der går så lang tid, men jeg ser ingen andre muligheder. Desuden kan jeg ikke forestille mig, at nogen medlemsstat ville være særlig ivrig efter umiddelbart at give Kommissionen flere nye beføjelser eller beføjelser til at fremskynde processen. Vi må leve med tingene, som de er.
Formanden.
CPE-kontrakten (ansættelsesordning for unge), som er indført i Frankrig, gør det muligt for virksomheder med mere end 20 ansatte at prøveansætte en ung medarbejder på under 26 år i to år, i hvilken periode den pågældende kan afskediges uden begrundelse. De pågældende lønmodtagere er ikke omfattet af de beskyttelsesordninger i arbejdslovgivningen, som forpligter arbejdsgiveren til at begrunde afskedigelsen. I henhold til artikel 2, stk. 2, i direktiv 2000/78/EF(2) er der tale om forskelsbehandling, hvis en person på grund af bl.a. sin alder "behandles ringere, end en anden i en tilsvarende situation ". Mener Kommissionen, at CPE-kontrakten er i overensstemmelse med direktivets principper? Hvilke initiativer agter den i modsat fald at iværksætte over for den pågældende medlemsstat?
Vladimír Špidla,
   Hr. formand, mine damer og herrer, hr. Désir, Kommissionen har endnu ikke modtaget en notifikation af den franske lov, der er nævnt tidligere i spørgsmålet fra medlemmet, og Kommissionen er derfor ikke rede til at komme med en nærmere udtalelse om loven.
Formålet med direktiv 2000/78/EF er faktisk som allerede nævnt at forebygge forskelsbehandling på beskæftigelsesområdet, og særlig forskelsbehandling på grund af alder. I direktivet fastsættes også en række undtagelser til den generelle regel. Jeg vil citere direkte fra direktivet. 
 "Ulige behandling på grund af alder kan dog være berettiget under visse omstændigheder og kræver derfor særlige bestemmelser, der kan variere alt efter situationen i medlemsstaterne. Det er afgørende at skelne mellem ulige behandling, der er berettiget, især under hensyn til legitime beskæftigelses-, arbejdsmarkeds- og erhvervsuddannelsespolitiske mål, og forskelsbehandling, der skal forbydes." Og endnu et citat:" Tilvejebringelse af særlige vilkår for adgang til beskæftigelse og erhvervsuddannelse, beskæftigelse og erhverv, herunder betingelser vedrørende afskedigelse og aflønning, for unge, ældre arbejdstagere og personer med forsørgerpligt med henblik på at fremme deres erhvervsmæssige integration eller at beskytte dem".
 De kan således se, at situationen set ud direktivet er af dobbelt art. I direktivet anerkendes forskellige former for forskelsbehandling, hvis der er legitime grund til den, og forskellige foranstaltninger, hvis de har en sådan karakter, at de står i forhold til det formål, de er beregnet til. Jeg har intet yderligere at sige om den aktuelle situation. Det endelige synspunkt om enhver notificeret lov henhører forståeligt nok under EF-Domstolen i Luxembourg. 
Harlem Désir (PSE ),
   Hr. kommissær, jeg tror faktisk, at når Kommissionen får kendskab til den første ansættelseskontrakt, er det meget vigtigt, at den kan fremkomme med en præcis analyse af de betingelser, hvormed det i henhold til loven er muligt at udsætte de unge under 26 år for en behandling, hvor deres ansættelseskontrakt kan annulleres i løbet af de første to år. 
Men, som De nævnte, selv om direktiv 2000/78 tillader ulige behandling, herunder i forhold til alder, så er det inden for rammerne af positive aktioner og aktioner, der passer til de forventede mål. For nylig blev der afsagt en dom ved Domstolen - Mangold-dommen af 22. november 2005 - som drejede sig om en anden lovgivning, nemlig den tyske lov - Hartz 4 - om bestemmelser for ældre arbejdstagere. Dommen gav udtryk for, at den måde, som i dette tilfælde de tidsbegrænsede kontrakter udelukkende for ældre arbejdstagere blev fornyet på, ikke stod i forhold til det fastlagte mål.
Jeg mener, at ingen med hensyn til de første ansættelseskontrakter kan betragte den pågældende foranstaltning som gunstig for de unge under 26 år. Det er en diskriminering mod dem, som forhindrer dem i at drage fordel af dele af arbejdsretten. Jeg håber, at Kommissionen vil lægge vægt på Domstolens retspraksis og fordømme denne første ansættelseskontrakt.
Vladimír Špidla,
   Hr. Désir, De nævnte en særlig sag, som er meget vigtig for at kunne bedømme lignende situationer, da man i direktivet faktisk går ud fra, at enhver foranstaltning skal være både forholdsmæssig og legitim i forhold til formålet med den. I den sag, De nævnte vedrørende ældre arbejdstagere, afsagde EF-Domstolen i Luxembourg en kendelse om, at formålet var legitimt, men foranstaltningen var ikke forholdsmæssig, og derfor blev den afvist. På nuværende tidspunkt ved vi, som jeg har sagt, da loven endnu ikke er blevet notificeret, ikke hvilken form den får, og jeg har oven i købet læst forlydender i medierne om, at man endnu ikke har besluttet dens endelige form, så det er umuligt for mig som repræsentant for Kommissionen at give yderligere oplysninger. 
Andreas Mölzer (NI ).
   - Hr. formand, i EU-stater som Frankrig, Tyskland, Spanien og Italien er der opstået et regulært arbejdsmarked for praktikanter. Mere og mere regulær arbejdskraft erstattes af ikke- eller kun dårligt betalte praktikanter eller som f.eks. i Tyskland også af statsligt finansierede 1-euro-job, som der ikke skal betales skat og socialforsikringsbidrag til. Hvorvidt er Kommissionen bevidst om dette problem? 
Vladimír Špidla,
   Kommissionen fører naturligvis kontrol med arbejdsmarkedet i de enkelte medlemsstater samt med udviklingen i arbejdsmarkedsretten. Der bliver for øvrigt snart udgivet en grønbog om arbejdsmarkedsretten i Europa, og den kommer forhåbentlig til at danne grundlag for vidtrækkende drøftelser af praksis og metoder for samt udarbejdelse af arbejdsmarkedsret og det retslige forhold i medlemsstaterne mellem arbejdsgiver og arbejdstager. For øvrigt kan Kommissionen selvfølgelig kun kontrollere og træffe beslutninger inden for rammerne af traktaten, og det skal her siges, at traktaten ikke fastsætter direkte forbindelser til arbejdsmarkedsret. 
Formanden.
I Rådets forordning (EF) nr. 485/2005(3), tredje betragtning, anføres det, at "muligheden for at trække fiskerfartøjer ud af EF-fiskerflåden med offentlig støtte, bør udvides til også at gælde for fartøjer, der overføres til de lande, som blev ramt af tsunamien, til gavn for de berørte fiskersamfund".
Eftersom det i forordningen pålægges medlemsstaterne at informere Kommissionen regelmæssigt, bedes Kommissionen oplyse følgende:- Hvor mange ansøgninger om overførsel af sådanne fartøjer har den modtaget fra hvilke af de lande, der er blevet ramt af tsunamien?- Hvor mange fartøjer har medlemsstaterne tilbudt at overføre?- Hvor mange fartøjer er der rent faktisk blevet overført til hvilke lande i Det Indiske Ocean? 
Joe Borg,
   Rådets forordning (EF) nr. 485/2005, som medlemmet henviser til, udvider muligheden for at trække fiskerfartøjer ud af EF-fiskerflåden med offentlig støtte til også at gælde fartøjer, der kan overføres til de lande, som blev ramt af tsunamien, til gavn for de berørte fiskersamfund. Denne mulighed gives undtagelsesvist, på visse betingelser og kun i en begrænset periode.
Selv om flere lande i Det Indiske Ocean, hvis fiskerisektorer var ramt af tsunamikatastrofen, forhørte sig om muligheden for overførsel af fartøjer, var det kun Sri Lanka, der fremsatte en formel anmodning om fartøjer. Den drejede sig om 120 fartøjer med en længde overalt på 9-12 m. Kommissionen informerede medlemsstaterne om anmodningen og mindede dem flere gange om pligten til at rapportere om overførsel af fartøjer.
Til trods for at Rådet vedtog forordningen enstemmigt, har alle 20 medlemsstater, som er beskæftiget med havfiskeri, nu informeret Kommissionen om, at de ikke har fundet nogen mulighed for at overføre fartøjer som følge af Sri Lankas anmodning. Da fristen i henhold til forordningen er den 30. juni 2006, er der for øjeblikket ikke udsigt til flere overførsler af fartøjer under denne ordning.
Bart Staes (Verts/ALE ),
   Hr. formand, jeg må således konstatere, at den forordning, vi har godkendt, egentlig ikke har tjent noget formål. Det er helt, som vi havde forudsagt. Efter min opfattelse var den foreslåede forordning blot et pr-initiativ, og det fremgår tydeligt af kommissærens svar, at det var dårlig lovgivning. Jeg vil gerne stille et supplerende spørgsmål, hr. kommissær. Når de lande, som blev ramt af tsunamien, ikke via denne forordning kan støttes i forbindelse med genopbygningen af deres fiskerflåde, kan kommissæren da oplyse, hvorvidt Kommissionen har truffet andre foranstaltninger med henblik på faktisk at hjælpe de pågældende lande til også at kunne bygge deres egne både og kunne tilrettelægge et fiskeri, som i højere grad er tilpasset forholdene i de lande, som i 2004 blev ramt af tsunamien? 
Joe Borg,
   Da denne lovgivning blev vedtaget som en undtagelse for den regel, der var blevet fastsat om, at det ikke længere var muligt at overføre fartøjer til tredjelande, blev den naturligvis underlagt visse betydelige restriktioner, hvoraf en f.eks. vedrørte fartøjernes længde. Jeg husker diskussionen her i Parlamentet om, at vi ikke måtte skabe en situation, hvor fartøjer blev overført til tredjelande ramt af tsunamien uden at stille nogen betingelser, for det kunne faktisk øge fiskeriindsatsen og dermed de problemer, der fandtes inden for visse typer fiskeri i de pågældende tredjelandsfarvande, men at fartøjerne skulle være formålstjenlige og hensigtsmæssige for det fiskeri, der traditionelt finder sted i de lande. Derfor havde vi restriktioner vedrørende fartøjernes størrelse, deres alder, det faktum, at de ikke måtte anvende trukne redskaber, og andre betingelser forbundet med økologisk ressourceforvaltning og sødygtighed.
Når det er sagt, vil jeg understrege, at de svar, som vi har modtaget fra medlemsstaterne, om, hvorfor det ikke var muligt at finde fartøjer til overførsel til Sri Lanka, enten var, at der ikke var nogen hensigtsmæssige fartøjer til rådighed blandt de fartøjer, der skulle hugges op i visse medlemsstater, eller at man i andre medlemsstater ikke havde planlagt ophugning, eller at incitamenterne til overførsel af fartøjer ikke var gode nok.
Jeg må også understrege, at dette var et initiativ fra Kommissionens side, som havde til formål at forsøge at hjælpe lande ramt af tsunamien, navnlig inden for fiskerisektoren, hvis der var mulighed for at gøre det. Der var et supplerende element i det, som derfor var hovedsigtet med bistanden, men mere under udviklingssamarbejdets overordnede paraply end under fiskeripolitikken. Det var en frivillig ekstramulighed, som ikke blev udnyttet.
Jeg må understrege, at slutresultatet var, at visse medlemsstater ydede bistand til de tsunamiramte lande ved at give midler til erhvervelse af fartøjer, som er blevet købt uden nogen kontrolforanstaltninger. Slutresultatet i dag er, at der er en betydeligt større flåde i de tsunamiramte områder, som skaber et langt større pres på fiskeriindsatsen end tidligere og skaber yderligere problemer. I stedet for at der gås i retning af bæredygtigt fiskeri, er der ifølge de oplysninger, vi råder over, betydeligt flere problemer, end der var før.
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, er det eksempel, som De nævnte sidst, ikke netop en typisk henvisning til, at Unionen hellere bør forsøge at se katastrofehjælp som en selvstændig foranstaltning og hurtigt afsætte midler hertil, som det jo også var tilfældet ved flodbølgekatastrofen, i stedet for som led i en traditionel saglig politik - i fiskeripolitikken, i transportpolitikken eller andre steder - at forsøge med undtagelsesregler at sikre, at et eller andet fortsætter? Erfaringen har jo vist, at det varer alt for længe og ikke fungerer. 
Joe Borg,
   Ja, det er naturligvis vigtigt at forsøge at skabe den rette balance mellem behov hos lande ramt af den slags katastrofer og langsigtet bistand, som ikke bør have til formål at skabe yderligere pres eller vanskeligheder for de pågældende lande, men at forsøge at hjælpe med at genopbygge økonomien bæredygtigt. Vi forsøger især at gøre dette inden for fiskeri, men hvis der ikke er en bedre koordinering mellem Kommissionens initiativer og de enkelte medlemsstaters initiativer, er mulighederne for succes nok begrænsede.
Formanden.
Kommissionen medgiver, at det forbud mod fiskeri med bundtrawl, som Rådet vedtog i december 2005, ikke var underbygget af videnskabelige rapporter, og at der heller ikke forelå undersøgelser af de socioøkonomiske virkninger. På mødet med de berørte fiskeres koordinationsorgan den 25. januar 2006 udtalte Kommissionen, at den ville løse problemet snarest muligt gennem en ændring af TAC-forordningen, og at forbuddet var midlertidigt, indtil anvendelsen af de pågældende fiskeredskaber var blevet reguleret. Den lod tidsplanen for indsatsen afhænge af den beslutning, der vedtoges på mødet i Det Regionale Rådgivende Råd for Det Nordøstlige Atlanterhav den 31. januar 2006. På dette møde vedtoges det enstemmigt at henvende sig til kommissær Jon Borg for at udtrykke utilfredshed med forløbet forud for forbuddet og at nedsætte en arbejdsgruppe med henblik på at regulere anvendelsen af denne type redskaber.
En hurtig afgørelse er nødvendig på grund af forbuddets katastrofale socioøkonomiske følger. Hvornår påtænker Kommissionen på den baggrund at forelægge sit forslag til retsakt? Har Kommissionen påtænkt at træffe nogen overgangsforanstaltninger for at mildne forbuddet indtil forelæggelsen af det nævnte forslag?
Joe Borg,
   Fru Miguélez Ramos' spørgsmål om forbud mod fiskeri med bundtrawl nord og vest for Storbritannien og Irland kommer efter en række skriftlige forespørgsler om samme emne fra hende og fra fru Fraga Estévez og hr. Varela Suanzes-Carpegna.
Forbuddet, der trådte i kraft den 1. februar 2006, blev indført i den forordning om TAC og kvoter, som Rådet vedtog i december 2005. Det blev foreslået som reaktion på rapporten om DEEPNET-undersøgelsen, hvor den mulige skade, som den type fiskeri kan forvolde på dybvandshajer og andre arter, blev påpeget. DEEPNET-rapporten blev udarbejdet af velanskrevne videnskabelige organisationer i Irland, Det Forenede Kongerige og Norge og blev derfor taget alvorligt af Kommissionen.
Parallelt med forbuddet i EF-farvande vedtog Kommissionen for Fiskeriet i det Nordøstlige Atlanterhav på sit årsmøde i november 2005 et tilsvarende forbud mod bundtrawl i sit regulerede område fra den 1. februar 2006.
Jeg vil allerførst forsikre Dem for, at dette forbud er tænkt som en midlertidig foranstaltning som følge af alvorlig bekymring over nogle af deltagernes praksis i den type fiskeri og navnlig over følgerne af en sådan praksis for sårbare arter som dybvandshajer. Disse arter er i en så ringe forfatning, og deres antal er så længe om at blive genoprettet, når det først er gået ned, at Kommissionen er nødt til at reagere meget hurtigt uden at vente på endelig videnskabelig rådgivning fra Den Videnskabelige, Tekniske og Økonomiske Komité for Fiskeri (STECF).
Forbuddet var oprindeligt tænkt som en nødforanstaltning i september, men blev udsat til Rådet i december, for at der kunne være tid til høringer. Desværre blev der ikke stillet nogen konkrete forslag til alternative foranstaltninger tids nok til, at de kunne inddrages i det forslag, som Rådet drøftede i december.
Jeg er godt klar over, at størstedelen af de fiskere, der anvender den slags redskaber, optræder ansvarsbevidst, og at det er et mindretal, der giver anledning til bekymring. Derfor vil jeg gerne indføre foranstaltninger til regulering af fiskeri med bundtrawl hurtigt muligt. Kommissionen har allerede fået nogen feedback om mulige fremgangsmåder, navnlig fra Det Regionale Rådgivende Råd for de nordvestlige farvande, som foreslår en tidligere genåbning for fiskeri af kulmule og et begrænset antal fartøjer, der deltager i havtaske- og dybhavsfiskeriet med observatørdækning.
Kommissionens tjenestegrene mødes med Det Regionale Rådgivende Råd for de nordvestlige farvande og forskere fredag den 7. april 2006, hvor vi vil drøfte de muligheder. Afhængigt af resultatet af det møde kunne der udarbejdes et forslag om begrænset fiskeri under et observatørprogram i maj 2006. De data, der bliver indsamlet gennem et sådant program, kan dernæst stilles til rådighed for STECF, som skal behandle spørgsmålet i slutningen af juni eller begyndelsen af juli.
De geografiske grænser for forbuddet blev bestemt af det område, som DEEPNET-undersøgelsen omfatter. Jeg er klar over, at der kan være tilsvarende problemer i andre områder, men vi har for øjeblikket ingen oplysninger, der berettiger til en udvidelse af det forbudte område. Det er en anden grund til, at der hurtigst muligt skal indføres effektiv lovgivning, som gælder i alle områder. Forbuddet er desværre dømt til at skabe økonomiske vanskeligheder for de berørte flåder.
Der er ikke påtænkt nogen overgangsforanstaltninger for at mildne virkningerne af forbuddet, men jeg vil opfordre medlemsstaterne til fuldt ud at gøre brug af de muligheder, der allerede eksisterer for midlertidigt ophør med aktiviteter under det finansielle instrument til udvikling af fiskeriet, for at hjælpe de hårdest ramte.
Rosa Miguélez Ramos (PSE ),
   Hr. kommissær, sandheden er, at det, jeg netop har hørt, har jeg allerede hørt ved tidligere lejligheder, og jeg troede, at De ville fortælle mig lidt mere nyt, f.eks. mere om de datoer, De har talt om, i maj og juni. 
I virkeligheden er det, jeg gerne ville spørge Dem om, hvilken mulighed der er for at ændre denne beslutning snarest muligt, hvilken mulighed der er for at ændre TAC-forordningen og kvoten, for at i det mindste de fiskere, der anvender pelagiske langliner - når de fisker efter kulmule, der er en form for fiskeri, som De selv i breve, som jeg har set rundt omkring, medgiver ikke er aggressivt - kan vende tilbage til disse farvande.
For, hr. kommissær, denne afgørelse havde og har fortsat meget negative virkninger, især samfundsøkonomiske.
Joe Borg,
   Ja, der er to aspekter ved det. Det ene drejer sig om de foranstaltninger, der kan træffes på kort sigt i et forsøg på at mildne virkningen af den midlertidige indførelse af forbuddet mod bundtrawl. Vi drøfter det med Det Regionale Rådgivende Råd for de nordvestlige farvande, og der er indkaldt til et møde den 7. april, hvor vi forhåbentlig kan diskutere spørgsmålet med Det Regionale Rådgivende Råd for de nordvestlige farvande. Umiddelbart efter kan vi forhåbentlig træffe nogle beslutninger om at give mulighed for begrænset fiskeri af kulmule og måske undersøge muligheden for fiskeri af havtaske med etablering af et system til overvågning om bord på fartøjer.
Vi undersøger også muligheden for at indføre varige foranstaltninger, som kunne erstatte forbuddet mod drivgarn og omfatte alle EF-farvande. Så kunne vi senere i år forelægge et forslag om at ophæve forbuddet mod drivgarn og erstatte det med varige foranstaltninger i bevidstheden om, at der ikke længere er risiko for uoprettelig skade på bestanden af dybvandshajer på grund af fiskere, der efterlader garn i havet i lange perioder, fisker for egen regning og forårsager betydelig skade på levestedet.
John Purvis (PPE-DE ).
   - Kommissæren føler sig nok mellem Skylla og Charybdis i denne diskussion, men jeg er sikker på, at han vil huske de store skader, som drivgarn og bundtrawl har forvoldt tidligere på f.eks. vildlaks i Nordatlanten, og at han vil stå fast og beskytte fiskeriet mod den fiskemetode.
Joe Borg,
   Ja, det er nødvendigt at skelne, for det, vi taler om her, er bundtrawl, som normalt anvendes meget selektivt, og derfor ønsker vi ikke at hindre anvendelsen af denne type redskab. Men hvis der ikke bliver gjort noget, vil længere tids fiskeri af den type forvolde betydelig skade. Derfor ønsker vi at indskrænke misbrug af bundtrawl, men ikke korrekt brug af dem. Eftersom bundtrawl anvendes som et meget selektivt redskab, ønsker vi på den ene side ikke at hindre anvendelsen, men på den anden side ønsker vi så sandelig at hindre misbrug af bundtrawl, fordi det ville føre til de såkaldte spøgelsesgarn, som fortsat bliver anvendt til fiskeri i en månedstid og forvolder betydelig skade på de pågældende arter.
Formanden.
Der foregår for øjeblikket forhandlinger om en partnerskabsaftale mellem Det Europæiske Fællesskab og Kongeriget Marokko vedrørende fiskeriet og behovet for at sikre og forsvare det sahariske folks legitime rettigheder og interesser. 
Har Kommissionen taget kontakt til Polisario, som er det sahariske folks legitime repræsentant, for at få kendskab til organisationens holdning til det nævnte spørgsmål? Hvad var i så fald resultatet af disse kontakter?
Joe Borg,
   Jeg vil gerne minde medlemmet om, at forhandlingerne om den nye partnerskabsaftale mellem EF og Marokko om fiskeri er afsluttet, og at Kommissionen og den marokkanske regering paraferede udkastet til aftale i juli 2005. Hvad angår aftalens territoriale anvendelsesområde, adskiller teksten i den nye aftale sig ikke fra den foregående aftale, som ophørte i 2000.
Til medlemmets konkrete spørgsmål kan jeg sige, at Polisario ikke er formelt anerkendt af Det Europæiske Fællesskab. Der er ingen formel politisk dialog mellem Kommissionen og Polisario. I fiskeriforhandlinger har Kommissionen fået Rådets mandat til at forhandle med Kongeriget Marokko. Den har ikke noget mandat til at udvide forhandlingerne til tredjeparter.
I forbindelse med forberedelserne af forhandlingerne om partnerskabsaftalen mellem EF og Marokko om fiskeri undersøgte Kommissionen de politiske, retlige og økonomiske konsekvenser af en evt. aftale indgående. I dette tilfælde, ligesom i andre, sørger Kommissionen for at undgå en situation, hvor indgåelsen af nye aftaler på fiskeriområdet kunne give anledning til internationale tvister eller konflikter.
Hvad angår partnerskabsaftalen mellem EF og Marokko om fiskeri og spørgsmålet om Vestsahara, var Kommissionen særligt opmærksom på fuldt ud at følge folkerettens relevante principper og støtte FN's bestræbelser på at finde en passende løsning på problemet med Vestsahara. Som det er tilfældet med de foregående fiskeriaftaler, har den oprindelige tekst ingen negativ indvirkning på spørgsmålet om Vestsaharas internationale status.
Kommissionen er overbevist om, at den nye partnerskabsaftale mellem EF og Marokko om fiskeri er i overensstemmelse med folkeretten og med FN's juridiske rådgivers udtalelse af 29. januar 2002. Kommissionens holdning til aftalens geografiske anvendelsesområde er bekræftet og godkendt i henhold til udtalelserne fra Rådets Juridiske Tjeneste og Europa-Parlamentets Juridiske Tjeneste.
Pedro Guerreiro (GUE/NGL ),
   Inden for rammerne af EU's udviklingspolitik er det truffet beslutning om at finansiere lejre for sahariske flygtninge under forvaltning af Polisario i Vestsahara. Jeg vil derfor endnu en gang gerne spørge Kommissionen, om den som led i sin tilgang til problematikken omkring Vestsahara agter at forhøre Polisario om dens holdning til denne aftale, eftersom den har vidtrækkende følger for Vestsahara. 
Joe Borg,
   Som jeg sagde i mit foregående svar, førte Kommissionen forhandlingerne med repræsentanterne for Kongeriget Marokkos regering. Den bemyndigelse, vi havde fra Rådet, var at forhandle med Marokko. Forhandlingerne mundede ud i en aftale, der indebærer, at alt fiskeri, der foregår i farvande inden for Kongeriget Marokkos jurisdiktion, skal være til gavn for de samfund, der støder direkte op til de steder, hvor fiskeriet foregår. Derfor er det Kongeriget Marokkos ansvar at sørge for, at udbytte fra fiskeri, der foregår i farvande, som støder op til Polisarios område, overføres til samfundene i området.
Manuel Medina Ortega (PSE ).
   - Hr. kommissær, i formiddags besluttede Parlamentet at forkaste Rådets anmodning om uopsættelig behandling af aftalen med Marokko. Hvilke konsekvenser får Parlamentets beslutning i dag for nævnte aftales ikrafttræden?
Joe Borg,
   I går deltog jeg i Europa-Parlamentets Fiskeriudvalgs møde, og det er meningen, at ordføreren vil forelægge sin betænkning for Fiskeriudvalget i begyndelsen af maj med mulighed for at stille ændringsforslag, som så ville blive sat til afstemning i Fiskeriudvalget i midten af maj, og dermed vil der kunne blive truffet beslutning om den under mødeperioden i Strasbourg i maj. Jeg vil drøfte med det østrigske formandskab, om det kan lade sig gøre, at Rådet træffer beslutning om denne aftale på Ministerrådets møde senere i maj, så aftalen i givet fald kan træde i kraft fra begyndelsen af juni. Det ville betyde kun en måneds forsinkelse i forhold til det, der er aftalt mellem Kommissionen og Kongeriget Marokko.
Formanden.
Vil Kommissionen på baggrund af Det Europæiske Råds aftale om de finansielle overslag for perioden 2007-2013 oplyse, hvilken indvirkning disse vil få på udviklingspolitikken for regionerne i EU's yderste periferi?
Danuta Hübner,
   På grundlag af Det Europæisk Råds aftale indgået den 16.-17. december 2005 er situationen for regionerne i den yderste periferi i perioden 2007-2013 følgende:
For de pågældende dele af Europa vil der være en højere medfinansieringssats under strukturfondene og Samhørighedsfonden. Den vil være 85 % for både regioner, som er omfattet af konvergensmålet, og regioner i den yderste periferi, der er omfattet af målet om regional konkurrenceevne og beskæftigelse. Der vil også være en specifik yderligere tildeling, som skal bidrage til at finansiere driftsstøtte for at udligne de ekstraudgifter, der er opstået i disse regioner som følge af deres geografiske beliggenhed. Medfinansieringssatsen under denne yderligere tildeling vil være ca. 50 %, og den yderligere tildeling beløber sig til 35 euro årligt pr. indbygger i hver af de syv regioner i den yderste periferi.
Desuden gælder der nogle særlige forhold i de enkelte regioner i den yderste periferi. Der er Madeira, som vil bevare sin status som indfasningsregion, men samtidig vil drage fordel af bedre finansielle overgangsordninger, der svarer til de statistiske udfasningsregioners ordninger. Der er også De Kanariske Øer, som begunstiges med en supplerende beløbsramme på 100 millioner euro for perioden 2007-2013.
Hvad angår territorialt samarbejde - det mål, der er fastsat for politikken - vil alle regionerne i den yderste periferi være berettigede til den transnationale komponent af det europæiske mål om territorialt samarbejde, og de franske regioner i den yderste periferi vil ligesom De Kanariske Øer være berettigede til den grænseoverskridende komponent. Desuden vil Madeira, Azorerne og De Kanariske Øer kunne benytte sig af særlige bestemmelser, der gælder for Portugal og Spanien. Hvad angår Portugal, vil Madeira og Azorerne som bekendt også være berettigede til støtte fra Samhørighedsfonden og til midlertidig anvendelse af n+3-reglen i perioden 2007-2010. For Spaniens og De Kanariske Øers vedkommende betyder det, at de også vil være berettigede til støtte fra Samhørighedfonden og til en yderligere tildeling, som Spanien fik i form af en teknologisk fond. De Kanariske Øers deltagelse vil bero på regeringens beslutning.
Som bekendt drager regionerne i den yderste periferi også fordel af specifikke foranstaltninger, som tager sigte på at støtte disse regioners traditionelle sektorer. Der vil være specifikke foranstaltninger for landbrug i Unionens regioner i den yderste periferi og særbehandling under politikken til udvikling af landdistrikterne, navnlig hvad angår den finansielle støtte under den nye Europæiske Landbrugsfond for Udvikling af Landdistrikterne. Derudover er der naturligvis de almindelige instrumenter, som findes i vores politikker, og alle regionerne vil have adgang til alle de fællesskabsprogrammer, der forekommer i alle afsnit af det europæiske budget.
Det er i korte træk de specifikke foranstaltninger, der er til rådighed under de nye finansielle overslag for regionerne i den yderste periferi.
Manuel Medina Ortega (PSE ),
   Hr. kommissær, Kommissionen har hidtil gjort en stor indsats for at hjælpe regionerne i EU's yderste periferi, men det fremgår klart, at der er tale om en formindskelse af EU's globale indsats i de nye finansielle overslag.
Jeg vil blot stille Dem et meget konkret spørgsmål, nemlig om det i den kritiske situation, som områder nær EU befinder sig i, især Nordafrika, er muligt for EU, via regionerne i EU's yderste periferi og den nye fond, der er beregnet til naboskabspolitikker, at medvirke til at løse problemet med den massive indvandring i EU, som berører hele unionen. Det vil sige, hvilke samarbejdsinstrumenter vi råder over for at undgå denne forfærdelige krise, som er opstået i områder, der ligger nær EU's randområder?
Danuta Hübner,
   Som De ved, kan regionerne i Europa også bruge en del af de midler, som de har fået tildelt, til at investere i de regioner, der ikke befinder sig i EU's medlemsstater, men som indgår i nabolande, så muligheden for at anvende en del af bevillingerne til naboområder er åben for regionerne i den yderste periferi.
Desuden vil der i det europæiske naboskabs- og partnerskabsinstrument, hvis retlige form Kommissionen stadig arbejder med at få på plads, være mulighed for at samarbejde med nabolande og naboregioner om forhold som dem, De nævner, for at skabe job og beskæftigelsesmuligheder på den anden side af grænsen.
Navnlig på De Kanariske Øer vil man kunne tildele en del af pengene i det nye naboskabs- og partnerskabsinstrument og således kunne have et ekstern samarbejde med f.eks. Marokkos grænseområder. Det er altså det, denne politik kan bidrage til gennem de finansielle instrumenter. Men derudover er der et politisk hensyn. Kommissionen drøftede for en uges tid siden situationen i nogle af regionerne i den yderste periferi i forbindelse med migration og de vanskelige situationer, man har oplevet. Kommissionen vil meget snart tage initiativ til at bidrage til at løse dette problem med andre instrumenter og på politisk plan.
Vi har nogle finansielle instrumenter, som er begrænsede. Som De selv sagde, er budgettet ikke, hvad vi forventede, da Kommissionen stillede forslaget. Alligevel gøres der også, ud over de begrænsede finansielle midler, en indsats for at samarbejde med nabolande eller regioner, der grænser op til vores regioner i den yderste periferi, for at finde politiske løsninger på nogle af problemerne.
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - De udfordringer, som Unionens regioner i den yderste periferi står over for, svarer meget til de udfordringer, som EU's nordligste regioner står over for. Ville De sige, at balancen mellem EU's støtte til regionerne i den yderste periferi og EU's støtte til de nordligste regioner nu er tilvejebragt gennem samhørighedsforslagene?
Kunne De desuden kort redegøre for, hvad medfinansieringssatserne og de særlige målrettede foranstaltninger er for EU's nordligste regioner, navnlig de nordlige dele af Finland og Sverige?
Danuta Hübner,
   Det er et meget vanskeligt spørgsmål. Det er meget vanskeligt at se, hvad balance er i dette tilfælde, fordi de spørgsmål og problemer, som de regioner står over for, er meget forskellige. Nogle af vores regioner lider, fordi de er meget tyndt befolkede, og det betyder, at udgifterne til infrastruktur er meget høje. Dette er ikke bare en udfordring for os på europæisk plan, men også for de pågældende regeringer. Andre regioner lider under overbefolkning og migrationsproblemer. Derfor er det meget vanskeligt at måle, hvad der er afbalanceret, og hvad der ikke er det.
Som bekendt blev der inden for rammerne af dette meget begrænsede budget under Rådet - som også er en del af den europæiske tradition - også fremsat yderligere anmodninger. Det, jeg redegjorde for - alle de supplerende foranstaltninger, som regionerne fik tilbudt - er noget, der blev til under Rådet, og det indgik ikke i et samlet afbalanceret forslag fra Kommissionen.
Vi er nødt til at tage udgangspunkt i den aktuelle situation og forsøge at få de ressourcer til at fungere så godt som muligt og forsøge at bruge de ressourcer, der var afsat til de tyndt befolkede regioner i Sverige og Finland, så effektivt som muligt og gøre vores bedste. Men jeg mener ikke, at der er behov for at sammenligne de 540 millioner euro, som Finland og Sverige modtog til de regioner, med de penge, som er tildelt til regionerne i den yderste periferi. Situationerne er meget forskellige, og pengene har forskellig værdi. Kommissionen vil bestemt arbejde med begge typer problemer - i regionerne i den yderste periferi og i de tyndt befolkede regioner - for at få mest muligt ud af de midler, der er til rådighed.
Richard Seeber (PPE-DE ).
   - Fru kommissær, Kommissionen fremlagde en meget krævende finansiel ramme. Rådet reducerede den drastisk på sit møde i december. Der finder for nærværende forhandlinger sted i trilogen. Hvad jeg savner lidt i den forbindelse, er Kommissionens rolle. Når De fremlægger et så ambitiøst forslag, hvorfor hører man så egentlig ikke mere fra Kommissionen, og hvorfor er der ikke større vilje til kamp i Parlamentet, således at vi får de budgetmidler, vi har brug for, til gennemførelsen af disse programmer? Det vedrører især også udviklingen af landdistrikter, ikke kun i regionerne i den yderste periferi, men også i landdistrikterne generelt, hvor der er brug for massiv overførsel af penge for at nå op på det påkrævede niveau. 
Danuta Hübner,
   Jeg er ikke af den opfattelse, at Kommissionen ikke står stærkt i forhandlinger. Jeg mener, at vi forsøger at bidrage til, at der opnås et kompromis, som er tilfredsstillende for alle tre institutioner. I øvrigt er de to institutioner - Rådet og Parlamentet - gået temmeligt langt i finansiel henseende, hvad angår størrelsen på det budget, der foreslås. Efter min opfattelse bør Kommissionen bestræbe sig på at hjælpe dem med at nå frem til et kompromis. Budgettets størrelse er overordentligt vigtigt. Vi håber, at vi også vil have midler til de områder, der blev nedskåret så drastisk i december. Men det er vigtigt at nå til enighed. Jeg ved ikke, hvordan trilogen arbejder, da jeg ikke deltager i den, men jeg kan forestille mig, at der er tidspunkter, hvor Kommissionens rolle består i at hjælpe med at finde et kompromis. Det giver måske det indtryk, at vi er ligeglade med penge, men det passer ikke. Penge betyder meget for os. Vi ved, at hvis vi havde flere penge, kunne vi gøre mere for Europa, med Europa og i Europa for alle borgere. Men nogle gange er realisme og timingens udfordring også vigtigt. Det er min opfattelse.
Formanden.
"n+2-reglen" er et af kriterierne for gennemførelsen af foranstaltningerne under fællesskabsstøtterammen. Ifølge den skal de beløb, der er blevet afsat til finansiering af et program, udbetales i løbet af to år. Kan Kommissionen oplyse, hvilke beløb og hvilke programmer den græske regering har anmodet om at få fritaget fra "n+2-reglen"? Hvor langt er Kommissionens tjenestegrene nået med behandlingen af disse anmodninger?
Kan Kommissionen oplyse, om der er mulighed for inden for rammerne af den tredje fællesskabsstøtteramme at forlænge tidsfristen for underskrivelse af kontrakter til efter 2006? Hvis ja, hvad er betingelserne? Er der mulighed for udnyttelse af fællesskabsbevillinger fra den tredje fællesskabsstøtteramme efter slutningen af 2008? Hvis ja, på hvilke betingelser?
Danuta Hübner,
   De ved muligvis, at de græske myndigheder inden udgangen af sidste år fremsendte en liste over anmodninger om fritagelse for "n+2-reglen" til Kommissionen. Det samlede beløb var over 655 millioner euro. Det var hensigten at dække et beløb på 342 millioner euro, der potentielt var underlagt "n+2-reglen". Den indgivne anmodning vedrører 12 operationelle programmer i Grækenland og omfatter også støtte fra tre fonde, nemlig EFRU, ESF og landbrugsfonden.
Kommissionen har færdigbehandlet den græske anmodning om anvendelse af "n+2-reglen" og har konkluderet, at det, der er tilbage som den potentielle nedskæring som følge af "n+2-reglen", er 8,638 millioner euro, hvilket er mindre end det, der var tale om til at begynde med. Vi venter stadig på grækernes bekræftelse, og hvis de bekræfter dette, vil det blive det beløb, som Kommissionen faktisk forventer som forpligtelsen.
Den anden del af Deres spørgsmål vedrører støtteberettigelsesperioden for forpligtelser og betalinger. For programmeringsperioden 2000-2006 ender støtteberettigelsesperioden som bekendt den 31. december 2008. Forpligtelser er teoretisk set - og det vil jeg gerne understrege - mulige i hele støtteberettigelsesperioden, dvs. 2008. Forpligtelserne bør imidlertid indgås så tidligt, at slutmodtagerne har mulighed for at gennemføre operationerne og projekterne og foretage udbetalingerne før udgiftens sidste støtteberettigelsesdato, som er udgangen af 2008. Vi lukker for udgifterne til alle medlemsstater under de nuværende finansielle overslag den 31. december 2008 med undtagelse af de programmer og foranstaltninger, der er dækket af statsstøtte. Ifølge reglerne er denne støtteberettigelsesdato den 30. april 2009. 
Jeg vil også oplyse Dem om, at der i henhold til alle vores juridiske analyser og de oplysninger, som Kommissionen råder over, ikke kan være nogen undtagelser for disse betingelser - jeg mener udgangen af 2008 eller april 2009 - hvad angår den sidste mulige dato for støtteberettigelse. Den endelige dato er altså udgangen af 2008 eller april 2009. Sådan er det.
Dimitrios Papadimoulis (GUE/NGL ),
   Hr. formand, fru kommissær, jeg vil tillade mig at stille et andet spørgsmål.
Da en accept af anmodningerne om fritagelse jo overfører presset til de næste år, vil jeg bede Kommissionen oplyse mig, hvordan Grækenlands forpligtelser formuleres for 2006 og 2007, og hvordan Kommissionens prognose for anvendelsen af n+2-reglen ser ud for de to år, hvis en sådan findes.
Danuta Hübner,
   Med denne type spørgsmål er det for risikabelt at begynde at give et svar uden først at kontrollere tingene og forberede sig, men jeg lover, at vi vil forsøge hurtigst muligt i løbet af de kommende dage at svare og vende tilbage til Dem med en vurdering af den aktuelle situation, hvad angår betalinger og forpligtelser for Grækenland.
Formanden.
   - Spørgsmål nr. 48-59 vil blive besvaret skriftligt. 
Formanden.
   - Da de vedrører samme emne, behandler vi under ét følgende spørgsmål:
Hvordan bedømmer Kommissionen den aktuelle situation i forberedelserne til og tidsplanen for indførelse af euroen i de 10 medlemsstater, der tiltrådte EU den 1. maj 2004?
Ifølge flere udtalelser, der er blevet fremsat i pressen og i officielle erklæringer, er de kriterier, der vil ligge til grund for bedømmelsen af, om de nye medlemsstater har gjort tilstrækkeligt for at kunne deltage i eurozonen ikke kun Maastricht-kriterierne, men også landenes generelle økonomiske udviklingsniveau. Det er blevet oplyst, at Slovenien i kraft af sin BNP, der er højere end både Litauens og Estlands, måske vil komme i betragtning til at deltage i eurozonen, mens de to sidstnævnte lande er udelukket herfra, selv om de begge opfylder Maastricht-kriterierne herunder inflationskriteriet.
Har sådanne udtalelser hold i virkeligheden? Kan Kommissionen klart og tydeligt oplyse, at de beslutninger, der angår de nye medlemsstaters optagelse i eurozonen, udelukkende bliver taget i henhold til Maastricht-kriterierne, og ikke baserer sig på nogle som helst andre kriterier?
Joaquín Almunia,
   Jeg vil besvare hr. Posselts første spørgsmål med at sige, at Estland, Litauen og Slovenien har fastsat den 1. januar 2007 som måldato for vedtagelse af euroen. Cypern, Letland og Malta har til hensigt at vedtage euroen den 1. januar 2008. Slovakiet påtænker at gøre det den 1. januar 2009. Den Tjekkiske Republik og Ungarn ønsker at tiltræde euroområdet i 2010, og Polen har ikke fastsat en måldato.
Minimum hvert andet år, eller efter anmodning fra en medlemsstat, skal Kommissionen og Den Europæiske Centralbank informere Rådet om de fremskridt, som medlemsstaterne har gjort med hensyn til opfyldelsen af deres forpligtelser for at kunne tilhøre Den Økonomiske og Monetære Union fuldt ud. 
I februar 2006 meddelte Kommissionen i overensstemmelse med Den Europæiske Centralbank, at den næste konvergensberetning for alle de stater, der ikke er med i euroområdet, med undtagelse af de to, der har en opt-out-klausul, Det Forenede Kongerige og Danmark, bliver offentliggjort i oktober 2006, to år efter den forrige evaluering. Der er imidlertid to medlemsstater, der i overensstemmelse med traktatens artikel 122, Slovenien og Litauen, har henvendt sig til Kommissionen og Den Europæiske Centralbank og anmodet om en særlig beretning om deres fremskridt på konvergensområdet. Kommissionen og Den Europæiske Centralbank har til hensigt at vedtage denne beretning om de to medlemsstater den 16. maj 2006.
Såfremt vurderingen af opfyldelsen af de økonomiske og juridiske konvergenskriterier er positiv, vil Kommissionen fremsætte forslag herom, og efter at Parlamentet er blevet hørt, vil Det Europæiske Råd kunne analysere og eventuelt træffe en beslutning, hvorefter det endelige dispensationsforslag kan blive diskuteret af Økofin-Rådet den 11. juli.
Uafhængigt af denne proces har Kommissionen naturligvis regelmæssig kontakt med alle de stater, der ønsker at komme med i euroområdet, vi følger dem opmærksomt, og vi samarbejder med dem med hensyn til de praktiske forberedelser af denne vigtige beslutning.
Som svar på hr. Paleckis' spørgsmål vil jeg gerne sige, at Kommissionen naturligvis vil anvende princippet om ligebehandling, når den vurderer de 10 nye medlemsstaters fremskridt i forbindelse med den økonomiske og juridiske konvergens. Landene vil, som jeg netop har sagt, blive vurderet i henhold til de procedurer og kriterier, der er fastsat i traktaten, i særdeleshed i artikel 122, og Kommissionen ønsker naturligvis ikke at ændre denne procedure eller indføre yderligere kriterier.
Med hensyn til inflationskriteriet bestemmer traktaten som bekendt, at den pågældende medlemsstat er forpligtet til at fastholde en holdbar prisudvikling og en gennemsnitlig inflationstakt, som betragtet i en periode på et år før undersøgelsen ikke overstiger inflationstakten i de højst tre medlemsstater, der har nået de bedste resultater med hensyn til prisstabilitet, med mere end 1,5 procentpoint. Kommissionen har til hensigt at anvende dette kriterium stringent i fremtiden, ligesom den tidligere har gjort det. 
Bernd Posselt (PPE-DE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, mange tak for det præcise svar. De talte imidlertid så hurtigt i begyndelsen, hvis jeg må sige det, at den tyske tolkning faktisk var uforståelig. Jeg vil derfor gerne spørge en gang til: Har jeg forstået det rigtigt, at turen kommer til de sidste to af disse 10 stater i 2010, nemlig Den Tjekkiske Republik og Ungarn? Jeg vil gerne spørge Dem, om det virkelig er den absolutte afslutning på udviklingen, eller om der er nogen blandt de 10, der har bedt om en udskydelse efter 2010. 
Justas Vincas Paleckis (PSE ),
   Tak for Deres svar på mit spørgsmål. Der føres nøje kontrol med, at de lande, som anmoder om optagelse i euroområdet, overholder Maastricht-kriterierne. Litauen kan ikke accepteres i euroområdet, selv om det for øjeblikket overskrider inflationskriteriet med kun 0,1 %. Litauen opfyldte denne betingelse igennem de seneste seks år, ligesom andre gjorde det. I det nuværende euroområde overtræder mange medlemmer et eller andet af Maastricht-kriterierne. F.eks. opfyldte nogle af de store lande i mange år ikke betingelserne om budgetunderskud, men de fik ikke det røde kort, og det samme gælder inflation og andre kriterier. Er dette ikke et eksempel på, at de nye medlemsstater bliver forskelsbehandlet med disse dobbelte standarder?
Joaquín Almunia,
   For det første vil jeg forsøge at tale mindre hurtigt i mit svar til hr. Posselt.
De mål, jeg har nævnt, for, hvornår medlemsstaterne ønsker at komme med i euroområdet, er datoer, de selv har fastsat. 
I sin tid oplyste de tre førstnævnte, Estland, Litauen og Slovenien, at de ønskede at komme med i euroområdet i 2007. Ungarn fastsatte, som De har nævnt, 2010 som måldato.
Den eneste, der som nævnt ikke har fastsat nogen dato, er Polen.
Dette er en nødvendig betingelse, men det er ikke tilstrækkeligt. Det er en nødvendig betingelse, at de medlemsstater, der ønsker at komme med i euroområdet, opfylder de kriterier, der er fastsat i traktaten, i den vurdering, som såvel Kommissionen som Den Europæiske Centralbank foretager. 
Begge parter må udvise vilje: Medlemsstatens vilje og den vilje, som Rådet i sidste instans giver udtryk for på forslag af Kommissionen, når Kommissionen og Den Europæiske Centralbank har vurderet opfyldelsen af kriterierne positivt. Sådan forholder det sig.
I tilfældet med Polen, som er den eneste af de nye medlemsstater, der ikke har fastsat en måldato for indtrædelse i euroområdet - Sverige befinder sig også i denne situation efter nej'et ved folkeafstemningen i 2003 - minder Kommissionen om, at medlemsstaterne - med undtagelse af de stater, der har en opt-out-klausul - og det er kun Det Forenede Kongerige og Danmark - selv har en forpligtelse til at foreslå, at de træder ind i euroområdet, og det er vores pligt og ansvar at vurdere, om de opfylder disse krav eller ej.
Jeg kan ikke allerede nu svare hr. Paleckis, hvad der bliver indholdet i den beretning, som Kommissionen vil vedtage den 16. maj, og jeg kan af naturlige årsager endnu mindre fortælle Dem, hvad der bliver indholdet i Den Europæiske Centralbanks beretning. Jeg vil dog gerne gentage over for medlemmet - og det har jeg gjort mange gange - at Kommissionen vil vurdere, om kriterierne er opfyldt som defineret i traktaten.
Det er ikke en fiks idé fra Kommissionens side at fastsætte disse kriterier. Det er fastsat i traktaten, og det er vores pligt at sørge for, at traktaten bliver opfyldt, og jeg gentager, at vi vil foretage den vurdering ud fra princippet om ligebehandling for alle, og vi vil ikke anvende nogle målestokke for nogle medlemsstater og andre målestokke for andre stater.
Kort sagt, opfyldelse af traktaten, og en klar og stringent vurdering af, om de opfylder kriterierne eller ej, og ligebehandling for alle.
Den 16. maj kan jeg fortælle Dem, hvad der er resultatet af denne analyse.
Gábor Harangozó (PSE ).
   - Nye medlemsstater skal opfylde konvergenskriterierne for at indføre euroen. For at sikre overensstemmelse med konvergenskriterierne, stiller Kommissionen og Rådet en række forslag til disse medlemsstater. Mit spørgsmål er, om en medlemsstat må følge en økonomisk politik, hvor der ses bort fra Rådets og Kommissionens forslag, og hvis den gør det, hvad risikerer den ved at gøre det? 
Joaquín Almunia,
   Hr. formand, for alle de medlemsstater med dispensation, som stadig ikke er medlemmer af euroområdet, men som har forpligtet sig til at blive det i fremtiden, foretog vi denne vurdering i oktober 2004, og vi vil gentage den i oktober 2006. For de to medlemsstater, der har indgivet en individuel anmodning om at modtage en sådan vurdering - det har de ret til i henhold til traktaten - dvs. Slovenien og Litauen - vil vores vurdering, der bliver foretaget for hvert af disse lande, finde sted den 16. maj. Jeg kan ikke fortælle Dem om resultatet af en beretning, der skal vedtages af kommissærkollegiet den 16. maj.
Den 16. maj kan jeg, hvis De ønsker det, komme her til Parlamentet om eftermiddagen og informere Dem om beretningens indhold, men i dag kan jeg ikke gøre det.
Reinhard Rack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, De har allerede omtalt et af problemerne. Vi er i gang med at diskutere, hvor alvorligt nye stater tager deres forpligtelser. Vi diskuterer dog ikke virkelig, hvordan især en stat, som har opfyldt kriterierne i en rum tid, men åbenbart ikke har noget ønske om at deltage i euroområdet, former sin fremtid, nemlig Sverige. Spørgsmålet er, om ikke det svenske eksempel kan være et dårligt eksempel for andre, nu nye medlemsstater. De nævnte en ny medlemsstat, som endnu ikke har bekendtgjort nogen dato. Opnås der ikke negative præcedensvirkninger her, hvis der ikke iværksættes nogen sanktioner? 
Joaquín Almunia,
   Jeg er enig med medlemmet i, at vi står med et problem, fordi der er en medlemsstat, der afholdt en folkeafstemning, resultatet af folkeafstemningen blev negativt, og på baggrund af dette negative resultat kan den ikke eller ønsker ikke at opfylde en forpligtelse, den har som medlemsstat.
Vi må se, hvordan vi kan løse dette spørgsmål. Kommissionen har anset det for fornuftigt ikke at gøre det lige før afholdelsen af et valg. Det er nødvendigt at forene Kommissionens forpligtelse over for traktaten med hensynet til den holdning, som borgerne i den pågældende medlemsstat har givet udtryk for, men jeg glemmer ikke, at Kommissionen skal indlede drøftelser med Sverige for at finde ud af, hvordan det i fremtiden kan opfylde sine forpligtelser som medlem af EU.
Det samme er tilfældet med Polen, der i sin tid fremsatte en måldato for indtrædelse i euroen, et bestemt år. De nye polske myndigheder oplyser, at de ikke overtager deres forgængeres mål, og at de for øjeblikket ikke har defineret et fremtidigt mål. Jeg har allerede haft lejlighed til at minde den nye polske regering om, at den skal gøre det.
Vi ønsker ikke at lægge pres på Polen, men vi må ikke glemme, at det er en forpligtelse for medlemsstaterne. Som tidligere nævnt er vi nødt til at forene udøvelsen af vores ansvar med politisk besindighed, men det jeg siger, og det har jeg sagt offentligt ved andre lejligheder, er, at man ikke kan afholde folkeafstemning om en forpligtelse, som de 25 lande, som tilhører EU, har i og med, at de er medlemmer.
I dette tilfælde er der to, der har en opt-out, Det Forenede Kongerige og Danmark, men i almindelighed kan man ikke holde folkeafstemning om medlemsstaternes forpligtelser, og de 23 lande, som ikke har en opt-out-klausul, burde heller ikke gøre det, for det kan ikke lægges ud til folkeafstemning, hvorvidt man opfylder en traktat eller ej. 
Danutė Budreikaitė (ALDE ).
   - Hr. kommissær, jeg vil spørge om inflation. Som bekendt har inflationen i de 11 lande, der først kan blive medlem af den økonomiske og monetære union, og som var klar til at indføre euroen, oversteget indekset i en betydelig periode. Kun i to lande er indekset ikke oversteget. I de andre lande blev det fra 10 måneder til næsten seks år fra udgangen af 1998 til sidst i 2005 oversteget. Mit spørgsmål er, om vi anvender dobbelte standarder for de nye lande, og om den økonomiske og monetære union er en teknisk union eller simpelthen en politisk union? 
Joaquín Almunia,
   Hr. formand, det er Kommissionens pligt at sørge for, at traktaterne bliver overholdt, og jeg går ud fra, at den daværende Kommission og Råd ved tidligere lejligheder, i forbindelse med udtalelsen fra Europa-Parlamentet, da euroområdet blev oprettet, eller da man lod det tolvte medlem tilslutte sig euroområdet, var opmærksomme på forpligtelsen til at opfylde traktaterne.
Jeg, som kommissær, og Kommissionen, som ledes af hr. Barroso, vil naturligvis ikke opgive vores forpligtelse til at gennemføre traktaterne og sørge for, at de bliver opfyldt. De økonomiske kriterier, herunder inflationskriteriet, er defineret i en protokol til traktaten, der har helt samme retsgyldighed som traktatens bestemmelser eller artikler. Derfor kan vi ikke ignorere eller ændre dem.
Det er rigtigt, at der er en mere eller mindre vellykket akademisk diskussion om definitionen på kriterierne, men afholdelsen af en regeringskonference og en ratificeringsproces vil være en fremgangsmåde, der kan anvendes til at ændre traktaterne, når det anses for nødvendigt, og når der er tilstrækkeligt flertal hertil. Det er ikke op til Kommissionen at ændre traktaterne, og den har pligt til at gennemføre dem.
Det er korrekt, at der findes en asymmetri, for der er krav om at opfylde kriterierne for at komme med i euroområdet, og når man så er med i det, kan man misligholde kriterierne. Når først man er medlem af euroområdet, kan man have større inflation, større gæld eller større underskud. Med hensyn til underskuddet og gælden findes der regler om budgetdisciplin - traktatens artikel 104 - og stabilitets- og vækstpagten, men med hensyn til inflationen findes disse regler ikke, men til gengæld findes der nogle regler, der sandsynligvis er strengere end de juridiske regler om anvendelse af traktaten, nemlig markedsreglerne. I dag er der lande i euroområdet, der, fordi de ikke er i stand til at begrænse udviklingen i deres inflation og arbejdskraftomkostninger, har det temmelig hårdt.
Jeg synes også, at vi skal være opmærksomme på den hårde realitet, hvormed markederne dømmer dem, der ikke overholder visse regler, ud over Kommissionens forpligtelse til at sørge for, at traktatens regler bliver opfyldt. 
Formanden.
Er Kommissionen tilfreds med den måde, hvorpå vækst- og stabilitetspagten fungerer i praksis, eller agter den at ændre reglerne for anvendelsen heraf i fremtiden?
Joaquín Almunia,
   Hr. Crowley, den reviderede stabilitets- og vækstpagt blev vedtaget af Økofin-Rådet for snart et år siden, i juni 2005, efter forudgående politisk aftale på Det Europæiske Råd i marts sidste år.
De første erfaringer med den reviderede pagt er positive og opmuntrende og peger mod en fornyet tilslutning eller fornyet forpligtelse fra medlemsstaternes side over for nævnte ramme. 
I forbindelse med alle de nylige sager, der er blevet behandlet, når Kommissionen og Rådet har anvendt reglerne i proceduren om uforholdsmæssigt store underskud i overensstemmelse med den reviderede pagts ånd og bogstav, har der været fuld konsensus, og der er ikke opstået politiske vanskeligheder eller uoverensstemmelser som tidligere.
Hvad angår pagtens forebyggende del, viser den undersøgelse af stabilitets- og konvergensprogrammerne for 2005, som vi har foretaget i de første måneder af 2006, at medlemsstaterne har fastsat deres budgetmål på mellemlang sigt i overensstemmelse med de aftalte principper. Nogle lande har endda besluttet at fastsætte mere ambitiøse mål, der afspejler en national strategi, der går ud på at sikre en større holdbarhed i deres offentlige finanser. Hvad angår tilpasningen til midtvejsmålet, opfylder de medlemsstater, der endnu ikke har opnået balance på mellemlang sigt, generelt kravet om at gøre en budgetmæssig indsats, der som minimum svarer til 0,5 % af deres BNP i strukturelle termer.
For at nævne nogle eksempler minder jeg Dem om, at vi siden sidste år, hvor den nye pagt blev vedtaget, og frem til i dag har anvendt proceduren om uforholdsmæssigt store underskud over for Italien, Portugal, Ungarn, Det Forenede Kongerige og Tyskland, på baggrund af enstemmighed i Rådet, og uden de problemer med politisk accept, der fandtes i den forrige fase.
Som svar på Deres spørgsmål kan jeg derfor sige, at Kommissionen er tilfreds med den måde, som den nye pagt fungerer på. 
Brian Crowley (UEN ),
   Tak for Deres svar, hr. kommissær. Til Deres sidste bemærkning om reglerne for uforholdsmæssigt store offentlige underskud og det faktum, at Italien, Portugal, Ungarn og Det Forenede Kongerige er blevet stillet forslag, vil jeg sige: Hvad med Frankrig og Tyskland? De har begge to offentlige underskud, der ligger langt over de grænser, som blev aftalt i forbindelse med kriterierne. Og især, hvad med den undergravning af tilliden til stabilitetspagten, som det skaber på det videre marked? Det er særligt tydeligt i betragtning af de aktuelle vanskeligheder med anerkendelsen af euroen og euroområdets økonomi i USA og i Fjernøsten og af, at der konstant sættes spørgsmålstegn ved håndhævelsen af reglerne for stabilitets- og vækstpagten i de områder.
Joaquín Almunia,
   Hr. Crowley, hr. formand, vi har anvendt proceduren om uforholdsmæssigt store underskud over for Frankrig, som er underlagt den procedure, der er fastsat i traktatens artikel 104, stk. 7. For at opfylde sine forpligtelser til at gennemføre Rådets henstillinger inden for rammerne af proceduren om uforholdsmæssigt store underskud, var de franske myndigheder forpligtede til at bringe det offentlige underskud ned under 3 %. 
I sidste uge meddelte de franske myndigheder Kommissionen, at det offentlige underskud ved udgangen af 2005 lå under 3 %. I de næste tre uger, fra i dag og frem til den 24. april, vil Eurostat undersøge tallene fra de franske myndigheder og forklare om nævnte tal, et underskud på 2,87 %, er korrekte. Såfremt de er det - jeg håber, at de er det, men jeg må vente på Eurostats afgørelse - har Frankrig opfyldt henstillingerne i 2005.
Det er ligeledes den franske regerings hensigt, at underskuddet i 2006 skal ligge under 3 %. Det har Europa-Kommissionen noteret sig, og den glæder sig over den franske regerings hensigter, men vi vil offentliggøre vores økonomiske prognose for foråret den 8. maj Indtil da kan jeg ikke fortælle dem, hvordan vores økonomiske prognose for i år bliver, men uden at komme med de endelige vurderinger er det min opfattelse, at budgetsituationen i Frankrig er forbedret i forhold til vores prognoser for et år siden, bl.a. fordi den franske regering, og i særdeleshed finansministeren, hr. Thierry Breton, har påtaget sig en politisk forpligtelse - som jeg takker for, og som jeg havde lejlighed til at fremføre offentligt forleden i Bruxelles - til at opfylde stabilitets- og vækstpagten.
Det er et eksempel på, hvordan den fornyede konsensus i forbindelse med den nye stabilitets- og vækstpagt fungerer. Det er muligt, at det for et år siden, før revisionen af pagten, ville have været vanskeligt at høre den franske minister, eller den tyske eller italienske minister, for at nævne de tre største økonomier i euroområdet, sige gentagne gange, at de ville påtage sig en politiske forpligtelse til, at deres nationalregnskaber skulle være i overensstemmelse med de henstillinger, de modtager fra Kommissionen og Rådet om gennemførelsen af stabilitets- og vækstpagten.
For to år siden ville det have været umuligt. For et år siden var det vanskeligt. I dag er det en realitet, det er en reel politisk forpligtelse. Men det betyder ikke, at der ikke stadig bliver vanskelige perioder i fremtiden, for vi bør ikke stille os tilfredse med underskud på 2,8 %. Europa, EU og de største økonomier i euroområdet bør fortsætte deres skattekonsolidering, indtil der på mellemlang sigt er balance i deres offentlige finanser i strukturelle termer for at kunne klare de store udfordringer, vi står over for, herunder følgerne af det voksende antal ældre.
Med hensyn til euroen forbedres tilliden til økonomien i euroområdet dag for dag, og der er tillidsindekser, f.eks. det tyske IFO-indeks, som slår rekorden for de sidste 15 år. I går blev oplysningerne fra de indikatorer, som Kommissionens tjenestegrene, der hører under mit ansvar, udarbejder, offentliggjort og de viser, at tilliden ikke har været så stor i de sidste fem år. Siden den forrige opgangsperiode har vi ikke opnået så gode tillidsindekser.
Vores valuta forholder sig helt stabil på valutamarkederne, og den er endda overvurderet ifølge nogle økonomiske sektorer. Euroen anvendes på finansmarkederne, på gældsmarkederne og på kapital- og pengemarkederne på internationalt plan i et omfang, der er større end euroområdets relative vægt i verdensøkonomien. Jeg mener derfor, at vi skal være årvågne, men tilfredse med de fremskridt, vi har opnået i løbet af de første 7 år, vi har haft den økonomiske og monetære union.
Piia-Noora Kauppi (PPE-DE ).
   - Har indførelsen af det længerevarende formandskab for euroområdet haft nogen praktisk betydning for Deres arbejde som vogter af traktaterne og af stabilitets- og vækstpagten? Hvad er de praktiske konsekvenser af det længerevarende formandskab for euroområdet?
Joaquín Almunia,
   Da medlemsstaterne i euroområdet besluttede at udpege en fast formand for Eurogruppen, gav jeg udtryk for min tilfredshed hermed. Jeg var sikker på, at regelmæssige, fortsatte og permanente samtaler med formanden for denne gruppe, som ikke er et rådsorgan, men som holder nogle drøftelser og har et ansvar, som er meget vigtige, ville blive en effektiv beslutning.
Da jeg erfarede, at Jean-Claude Juncker skulle være formand, voksede min tillid.
Og nu kan jeg sige, at forbindelserne med formanden for Eurogruppen er fremragende, vi har løbende kontakter, og forberedelsen af møderne er blevet betydelig bedre. Jeg synes, at den spiller en meget vigtig rolle over for omverdenen, hvor den giver udtryk for landene i euroområdets holdninger, kriterier og forslag. Jeg er derfor positiv over for institutionen, institutionaliseringen, personen og institutionens og nævnte persons udøvelse af deres funktioner.
Jeg synes, at euroområdets behov med hensyn til samordningen af den økonomiske politik er åbenbare. Jeg nævnte tidligere problemerne for nogle af euroområdets økonomier, f.eks. når deres konkurrenceevne bliver forværret på grund af en udvikling i deres enhedsarbejdskraftsomkostninger, der ligger over gennemsnittet. Nogle af økonomierne i euroområdet har aktuelle inflationsproblemer, og der er et åbenbart behov for at forbedre dialogen mellem Eurogruppen og Den Europæiske Centralbanks formand. Eurogruppen dækker alle disse funktioner, og det skyldes i vidt omfang formanden, hr. Junckers, effektive og intelligente ledelse af Eurogruppens arbejde.
Gay Mitchell (PPE-DE ).
   - Jeg vil gerne spørge kommissæren, på hvilket plan han har haft drøftelser med euroområdets medlemsstater, hvad angår deres resultater og deres potentielle resultater. I Irland f.eks. steg den aktivspecifikke inflation, prisindekset for huse, 1,5 % i februar. Vi har haft tocifret inflation i boligsektoren i nogen tid, og det ser ud til at fortsætte. Hvis byggeindustrien får en hård landing, har det indvirkning på indtægterne, det har indvirkning på udbetalingen af arbejdsløshedsunderstøttelse og dermed indtægterne, det har indvirkning på forbrugernes tillid. Har De drøftet disse spørgsmål med den irske regering, og i hvilket omfang har Kommissionen overvejet, hvad muligheden for en hård landing kan betyde for et medlem af euroområdet?
Joaquín Almunia,
   Jeg drøfter naturligvis den økonomiske udvikling i euroområdet, og ikke kun i euroområdet, men i EU som helhed. Men jeg har især, når De nu spørger mig om euroområdet, bilaterale drøftelser om økonomien i euroområdet med områdets forskellige ministre og med Den Europæiske Centralbanks formand, og en gang om måneden har jeg fælles drøftelser på møderne i Eurogruppen. 
På de fleste af møderne i Eurogruppen er der afsat et punkt til analyse af den økonomiske situation. Nogle gange analyserer vi den økonomiske situation generelt, og nogle gange ser vi nærmere på et konkret aspekt ved den økonomiske udvikling.
Hvad angår inflationen, er det Den Europæiske Centralbank selv, der er ansvarlig for at kontrollere inflationen, i overensstemmelse med de mål, der er fastsat af Den Europæiske Centralbank, en uafhængig institution, der har mandat fra de øvrige europæiske institutioner i henhold til traktaten til at sikre prisstabiliteten og træffe beslutninger helt uafhængigt, men den fører også en dialog med de øvrige institutioner.
Formanden for Den Europæiske Centralbank deltager i Eurogruppens månedlige møder. Formanden for Eurogruppen og den kommissær, der er ansvarlig for de økonomiske og monetære anliggender er ligeledes inviteret med til møderne i Den Europæiske Centralbanks styrelsesråd, hvor vi har ret til at tage ordet, men ikke har stemmeret.
Med hensyn til boligspørgsmålet drøftede vi i særdeleshed på det sidste møde i Eurogruppen, der blev afholdt i Bruxelles i marts, situationen på boligmarkedet, som ikke er den samme i alle euroområdets lande. Der er nogle lande i euroområdet, der har et inflationsproblem i forbindelse med fast ejendom, og der er andre lande i euroområdet, der befinder sig i den modsatte situation, og som endda har oplevet en fuldstændig stabilitet, hvis ikke de ligefrem har oplevet et fald i boligpriserne og i andre former for fast ejendom i de seneste år.
Denne interne divergens i euroområdet med hensyn til priserne på fast ejendom skaber problemer, for pr. definition kan der kun være én pengepolitik i euroområdet, og følgerne er forskellige. Vi har drøftet dette spørgsmål. Europa-Kommissionen har lovet at forelægge nogle nye analyser og nye overvejelser for Eurogruppen i de kommende måneder. Hvis De har en særlig interesse i at høre nærmere om vores analyse af inflationen i forbindelse med fast ejendom inden for boligsektoren i nogle lande i euroområdet, vil jeg sende Dem den seneste kvartalsrapport om økonomien i euroområdet, der blev offentliggjort for et par dage siden af de tjenestegrene, der hører under mit ansvarsområde i Kommissionen. 
Formanden.
   - Da den tid, der er afsat til spørgetiden, er udløbet, vil de ubesvarede spørgsmål blive besvaret skriftligt (se bilaget).
Spørgetiden er afsluttet.

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Hannu Takkula for Kultur- og Uddannelsesudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om programmet "Borgere for Europa" til fremme af et aktivt medborgerskab i Europa (2007-2013) (KOM(2005)0116 - C6-0101/2005 - 2005/0041(COD)) (A6-0076/2006). 
Hannu Takkula (ALDE ),
   Hr. formand, jeg vil gerne starte denne præsentation af min betænkning med at sige tak til alle dem, der har deltaget i dette arbejde. Betænkningen kom til behandling i vores udvalg for et år siden, forslaget blev præsenteret for Parlamentet den 6. april 2005, og i starten af maj begyndte vores udvalg at drøfte den. Siden da er der afgivet redegørelser fra Budgetudvalget, hvor Neena Gill har gjort et godt stykke arbejde, samt fra Udvalget om Borgernes Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, hvor Giusto Catania også har ydet en flot arbejdsindsats. Der har også været en redegørelse om emnet fra Udvalget om Konstitutionelle Anliggender, der er udarbejdet af Maria da Assunção Esteves. Jeg vil gerne takke dem alle for deres glimrende og indsigtsfulde redegørelser.
Jeg må sige, at vi har haft meget travlt i år, og jeg vil også takke alle skyggeordførerne og udvalgets determinerede kvindelige og mandlige medlemmer, der har hjulpet mig, samt alle de øvrige involverede. Vi er nu nået til et punkt, hvor der skal være en afstemning i morgen, og jeg vil gerne sige lidt mere om denne betænkning.
Den indeholder fire aktioner. Den første er "Aktive borgere for Europa", der omfatter venskabsbysamarbejde, og som nu har fået en masse positiv omtale og feedback gennem det eksisterende program. Borgernes projekter kom også ind under aktion 1. Aktion 2 er "Et aktivt civilsamfund i Europa". Det er et middel til at få strukturstøtte til EU's tænketanke og civilsamfundsorganisationer samt støtte til civilsamfundets projekter. Det er også en meget vigtig aktion. Aktion 3 er "Sammen for Europa": arrangementer med stor synlighed, undersøgelser, formidling og information. Aktion 4 er "Aktiv europæisk erindring i hele Europa".
Formålet med dette program var specifikt at nå ud til de europæere, der af den ene eller den anden grund endnu ikke har formået at deltage i den europæiske dagsorden. Som vi ved, er der fortsat folk, der af en eller anden grund har følt sig fremmed over for spørgsmålet om Europa, og i Europa har der endda været en voksende udstødelse. Med dette program har vi forsøgt at finde frem til disse folk og skabe et program, der passer til dem, så de også kan opleve, hvad det vil sige at handle sammen, hvad en europæisk identitet er, og hvordan vi kan styrke den fælles europæiske identitet.
Både de seneste begivenheder i forbindelse med valget til Europa-Parlamentet og resultaterne af folkeafstemningerne viser, at alt for få mennesker interesserer sig for forhold, der berører os alle. Som vi ved, er det vigtigt at styrke den europæiske identitet og øge de aktiviteter, som alle Europas nationer er involveret i, og dermed gøre det muligt for vjohnson@example.org. Kort sagt bygger dette program på den antagelse, at vi ikke har brug for et elitært program, men for et program, der er relevant for alle europæere. Nogen vil måske sige, at det er noget af et kludetæppe, eller at der er stoppet mange emner af meget forskellig betydning ind i det samme program, men det er skræddersyet præcist til at foretage en vellykket overlapning af nogle af de eksisterende programmer og give alle europæere mulighed for at involvere sig i Europa.
Nu viser det sig, at selv om udvalgets medlemmer var næsten helt enige (kun to undlod at stemme, og resten stemte for programmet), bliver der stillet nogle få ændringsforslag under morgendagens møde. De vedrører primært aktion 4, aktiv erindring. De vedrører også organisationer, der allerede er nævnt i dette program. Med hensyn til disse organisationer vil jeg sige følgende. Jeg håber, at denne del af programmet, der omfatter aktiv erindring, vil hjælpe os med at stå fast på dets oprindelige formål om at støtte mindesmærker for nazismens og stalinismens ofre, fordi disse totalitære regimer fik konsekvenser for hele Europa og ikke kun for et enkelt land. Hvad det angår, vil jeg i særdeleshed takke Marianne Mikko, da hun var en varm fortaler for at få den stalinistiske komponent med i betænkningen.
I denne forbindelse må jeg sige, at jeg håber, at vi kan bevare vores holdninger hertil. Jeg håber også, at de ekstra bemærkninger fra Socialdemokraterne i Europa-Parlamentet, Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater og Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance vedrørende disse nye organisationer, Maisons de l'Europe, det Berlin-baserede Institut für Europäische Politik og Det Europæiske Råd for Flygtninge og Personer i Eksil, kan blive vedtaget som en del af dette program. Desværre er tiden knap, og jeg har overskredet min taletid, så jeg kan ikke tale længere, men jeg vil sige tak for den megen støtte. Jeg håber, at afstemningen forløber, sådan som vi ønsker det i udvalget.
Ján Figel',
   Hr. formand, det er et år siden, vi foreslog dette vigtige program til fremme af medborgerskab i Europa. I morgen skal De stemme om betænkningen, som er en følge af en stor indsats siden da, og den er et vigtigt skridt hen imod vedtagelsen af den nye generation af programmer.
Jeg vil takke alle de nævnte udvalg, navnlig Kultur- og Uddannelsesudvalget, og dets ordfører, hr. Takkula, for hans indsats, hvor beslutsomhed og modernisering kombineres.
Betænkningen afspejler denne balance og viser, at udvalget deler Kommissionens bekymringer over nødvendigheden af at fremme borgernes aktive deltagelse i opbygningen af et fælles Europa.
Forslaget er baseret på en overbevisning om, at styrkelsen af aktivt medborgerskab på europæisk plan er tæt forbundet med udviklingen af et tilhørsforhold til EU og af en europæisk identitet, som supplerer andre identiteter: nationale, regionale og lokale. Fælles værdier, historie og kultur med al dens mangfoldighed vil derfor være programmets grundsten.
Parlamentets udvalg vedtog flere ændringsforslag, som forbedrer vores forslag med henvisninger til europæiske værdier. Det glæder mig, at betænkningen følger Kommissionens forslag til programmets forskellige aktioner og dermed sikrer kontinuiteten i aktiviteter, der viste sig at være vellykkede, og indførelsen af innovative projekter og metoder til borgernes deltagelse. Jeg bifalder, at der i betænkningen foreslås en ny, fjerde aktion, som yder støtte til mindesmærker med tilknytning til ofrene for nazismens og stalinismens regimer, hvilket Europa-Parlamentet, Rådet og Kommissionen blev enige om i november.
Jeg vil nu gå over til spørgsmålet om udpegede tilskudsmodtagere. Kommissionen har foreslået en begrænset liste på seks organer, der er udpeget, fordi de er enestående i europæisk sammenhæng. Tre af dem fejrer mindet om EU's grundlæggere eller fortsætter deres arbejde, mens de andre tre er paneuropæiske paraplyorganisationer. De europæiske institutioner har støttet dem alle sammen i mange år. De bidrager alle sammen til dette programs mål. Det glæder mig, at udvalget var enigt i vores tankegang og bekræftede valgene. Det foreslog at tilføje endnu en organisation, nemlig "Europahusene". Alle de førnævnte karakteristika gælder for denne organisation. Dette paneuropæiske net af lokale organisationer har til formål at engagere borgerne i Europas opbygning. Det glæder mig derfor at kunne sige, at Kommissionen kan støtte dette ændringsforslag, forudsat at det ikke betyder, at andre organisationer bliver berettigede til denne udpegning.
Til sidst vil jeg sige, hvad jeg mener om volontørarbejde. Det blev nævnt i forslaget som et eksempel på dette programs interesseområde. Udvalget foreslog at slette denne henvisning. Vi mener imidlertid, at volontørarbejde er et stærkt redskab til udvikling af social samhørighed og engagement i samfundet, og at det derfor fortjener særlig opmærksomhed i programmet.
Det var i korte træk de vigtigste ting, som jeg ville gøre Dem opmærksom på. De har sikkert lagt mærke til, at vores holdninger nærmer sig hinanden på mange punkter. Jeg vil understrege betydningen af, at vi fortsætter vores konstruktive samarbejde, til trods for at der for øjeblikket hersker usikkerhed om de finansielle spørgsmål forbundet med dette program. Af hensyn til borgerne bør vi gøre alt for at opnå en aftale hurtigst muligt med henblik på at forberede gennemførelsen af dette program inden januar 2007. Med Deres stemme vil De sende et vigtigt signal til de europæiske borgere, fordi der tages endnu et vigtigt skridt hen imod et Europa for borgerne.
Neena Gill (PSE ),
   Hr. formand, jeg vil allerførst takke ordføreren for hans betænkning. Dette er et vigtigt program, hvad enten det er borgere for Europa eller Europa for borgerne. Sidste gang vi stillede dette spørgsmål i 1992, sagde halvdelen af de adspurgte EU-borgere, at de aldrig følte sig europæiske. Jeg tror, at det tal er blevet mindre med tiden, men ikke så dramatisk, som vi gerne havde set. Men uanset om vi føler det eller ej, er vi europæiske borgere, og vi deler de rettigheder og privilegier, som medborgerskab medfører. Dette program burde gøre folk opmærksom på og stolte af deres unionsborgerskab.
Det er imidlertid vigtigt at huske på, at vi allerede har investeret i tilsvarende programmer med det formål at komme i kontakt med borgerne. Problemet har været, at Kommissionens strategi på dette område har været sporadisk og forvirret. Derfor vil jeg gerne spørge Kommissionen, om den kan garantere, at dette ikke bare bliver endnu et program. Vil det virkelig gøre en forskel? Vil det være kædet sammen med andre aktioner i en sammenhængende, overordnet strategi? Det håber jeg virkelig, men jeg ser gerne, at Kommissionen forklarer hvordan.
Som repræsentant for Budgetudvalget frygter jeg, at ambitionerne ikke bliver underbygget med ressourcer. Derfor skaber vi endnu en gang forventninger for blot at knuse dem. Jeg kan godt forstå alle de medlemmer, der ønsker at tage deres mærkesager op inden for rammerne af dette program, men finansieringen til det er efter min opfattelse langtfra tilstrækkelig, og vi må undersøge nogle af de stillede ændringsforslag meget nøje.
Jeg lykønsker ordføreren med, at han har været særligt opmærksom på organisationerne i civilsamfundet på lokalt plan, herunder handicaporganisationerne. Jeg beklager imidlertid, at vi ikke har presset hårdt nok på, for at Kommissionen gør mere for at nå ud til de mest ugunstigt stillede samfund.
Til sidst vil jeg sige, at jeg håber, at dette program bliver en succes, og at de tilsyns- og evalueringsspørgsmål, som Budgetudvalget har rejst, bliver taget op.
Giusto Catania (GUE/NGL ),
   Hr. formand, kære kolleger, medborgerskabsspørgsmålet er et centralt punkt, når det gælder om at sætte skub i EU's politiske projekt.
Der er ingen genveje, når vi skal fremme Europas rolle på globalt plan. Det er nødvendigt med en ægte forfatningsproces, hvor vi undgår, at der gøres forsøg på at vække en død forfatningstraktat til live, som befolkningen ikke ville have. Vi skal skabe et interkulturelt samfund, hvor vi lægger vægt på Europas blandingsidentitet, og hvor vi ikke mindst fremmer integrationen af indvandrerne og udvidelsen af borgerskabsrettighederne.
Derfor mener vi også, at unionsborgerskabet skal være et begreb, som er tæt knyttet til bopælen, hvilket har den udtrykkelige målsætning at fremme borgernes inddragelse. I den forbindelse mener vi, at programmet "Borgere for Europa" kan være et nyttigt og fornuftigt instrument, når det gælder om at fremme unionsborgerskabsrettighederne. Disse rettigheder burde i stadig større grad være uafhængige af nationale kriterier.
Programmets aktioner må bifaldes, og her tænker jeg navnlig på venskabsbyprojekterne og aktiv europæisk erindring. På dette punkt mener jeg dog, at vi er nødt til at udtrykke os klart. Det 20. århundrede var et århundrede med krige og autoritære regimer, og der var mange ofre for de nazistiske og stalinistiske regimers deportationer og masseudryddelser. Vi kan dog ikke mindes det 20. århundredes historie uden at huske ofrene for de fascistiske regimer. I Italien fratog fascisterne mænd og kvinder deres frihed i 20 år, og der er mange forbindelser mellem det italienske styre og nazismen.
Det er først for nylig, at Spanien, Portugal og Grækenland har genvundet demokratiet og friheden. Antifascisme er en europæisk værdi og kan ikke reduceres til at være en national begivenhed. Derfor er det efter vores mening hensigtsmæssigt, at vi i dag mindes ofrene for fascismen, så vi undgår, at sådanne begivenheder gentager sig. Selv i dag er der i Europa nyfascistiske grupper, som får næring af fremmedhad, homofobi, islamofobi og antisemitisme.
Når det gælder om at fremme EU-borgerskabet og den fælles europæiske identitet, ville det være tragisk og farligt at fjerne ofrene for disse autoritære regimer fra programmet. Derfor håber vi, at ændringsforslag 62 og 63 bliver vedtaget. 
Maria da Assunção Esteves (PPE-DE ),
   Det, der definerer den europæiske identitet, er den menneskelige værdigheds universelle værdier i forening med de mange særskilte traditioner. Denne identitet, der snarere er en livsform, får ny impuls med programmet "Borgere for Europa", som vi i dag har til debat.
Programmet fremmer en etisk verdensanskuelse, som er det europæiske medborgerskabs dybeste betydning. Programmet viser vejen til en politisk model for samarbejde mellem den brede befolkning og EU's institutioner. Det vil gøre almindelige mennesker til deltagere i den europæiske politiske proces. Derfor er programmet af væsentlig strategisk betydning. Europa har nu som opgave at blive politisk og ophøre med at være et marked for i stedet at danne en arena for offentlig debat.
Bestræbelserne for et europæisk medborgerskab er også en stor udfordring for institutionerne. Medborgerskabspolitikken lægger op til, at også de europæiske institutioner bliver mere politiske. Det europæiske medborgerskab drejer sig i egentlig forstand om, hvordan institutionerne fremmer offentlighedens interesse i den europæiske politik.
Der er et indlysende behov for en institutionel reform i EU og for nye spilleregler, der kan sikre borgernes interesse og kontrol. Der er ligeledes et indlysende behov for et politisk center, der kan tiltrække den europæiske offentlighed. Et politisk center, der kan tiltrække den europæiske offentlighed, er kun muligt i et EU, der bliver politisk i alle sine strukturer. I medborgerskabet, i partierne og i forholdet mellem institutionerne. Måske den offentlige europæiske debat venter på at blive rusket op. Måske den offentlige europæiske debat venter på et afgørende øjeblik og på en forfatning. 
Rolf Berend,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, EU befinder sig for nærværende virkelig i en vanskelig fase. Efter forkastelsen af forfatningstraktaten i Frankrig og Nederlandene vokser de europæiske borgeres skepsis over for EU-institutionerne og den hurtige udvidelse af EU. Programmet "Borgere for Europa" skal fremme et aktivt medborgerskab i Europa og reducere utilfredsheden og fremmedgørelsen.
Hovedformålet med programmet - at fremme europæiske værdier og resultater samt bevare den kulturelle mangfoldighed for at støtte sammenholdet mellem de europæiske borgere - støttes aktivt af min gruppe. Programmet er et af de instrumenter, som kan hjælpe EU med at opnå dette mål med venskabsbyer, borgerprojekter, udbygning af europæiske netværk i forbindelse med civilsamfundene og voksenlærepladser.
En betydning, som ikke må undervurderes, har i den forbindelse også, hvilket vi har hørt, den aktive europæiske erindring, nemlig støtten til projekter til minde om ofrene for nazismens og stalinismens massedeportationer og masseudryddelser. Projekter til minde om disse totalitære regimers forbrydelser, hvis følger kunne mærkes i hele Europa, blev medtaget i programmet og skal modtage økonomisk støtte. Begge dele støttes af min gruppe.
Det foreslåede samlede budget skal som led i de finansielle overslag 2007-2013 beløbe sig til 235 millioner euro. Disse økonomiske midler fra "Borgere for Europa" afspejler i betragtning af de ambitiøse programmål naturligvis ikke den egentlige betydning, som tilkommer programmet som instrument for borgernes bevidsthed om deres europæiske indentitet og de fælles værdier på den ene side og styrkelsen af og støtten til den europæiske integration på den anden side. 
Emine Bozkurt,
   Hr. formand, det drejer sig først og fremmest om, at Europa skal være til for borgerne, ikke kun at borgerne skal være til for Europa. Jeg glæder mig derfor over hr. Takkulas betænkning, hvori programmet "Borgerne for Europa" omdøbes til "Europa for borgerne".
Jeg er mindre tilfreds med Rådet for Den Europæiske Union. Man taler entusiastisk om, hvor vigtigt det er at involvere EU's borgere, men spiser os så af med en klatskilling, når det drejer sig om finansiering af Europa for borgerne-programmet. Denne smålighed klæder ikke Rådet. Hvad værre er, den har gjort drøftelserne om hr. Takkulas betænkning særdeles vanskelige. For når vi taler om inddragelse af borgerne i EU, mener vi faktisk alle borgere. Eksempelvis europæiske borgere, som er blevet ofre for diktatoriske regimer eller intern strid i Europa. Nye borgere, indvandrere og borgere fra tredjelande, som tager langvarigt ophold i Europa. Gamle borgere, unge borgere, alle borgere.
Havde der været tilstrækkelige midler, kunne vi bestemt have finansieret en bred vifte af projekter, som kunne nå alle disse grupper. Men der er ikke tilstrækkelige midler. Og det er kun muligt at finansiere et begrænset antal programmer. For at undgå, at mennesker med begejstring søger om midler for senere at måtte skuffes af Kommissionen, er hr. Takkula modig nok til at skuffe borgerne nu, til på forhånd at gøre det klart, hvem der kan komme i betragtning og modtage finansiering, og hvem der ikke kan. Det er til at forstå, og jeg støtter generelt denne indfaldsvinkel.
Hvad angår mindehøjtideligheder for ofrene for europæiske diktaturer, finder jeg imidlertid indfaldsvinkelen både smertelig og beklagelig. Er ofrene for det ene diktatur vigtigere end ofrene for et andet? Naturligvis ikke. Det indtryk må vi derfor ikke efterlade, heller ikke selv om der er risiko for, at Kommissionen i en senere fase må skuffe borgerne. Derfor håber jeg, at alle vil støtte PSE-Gruppens ændringsforslag, hvori der slås til lyd for at mindes ofrene for alle europæiske diktaturer. Rådets sparetrang må ikke gå ud over den europæiske borger.
Det er endnu ikke for sent. Inden betænkningen kommer til andenbehandling i Europa-Parlamentet, skal den endelige afgørelse om de finansielle overslag træffes. Jeg opfordrer indtrængende de involverede parter til at stille flere midler til rådighed for kulturelle aspekter i almindelighed og Europa for borgerne-programmet i særdeleshed. Uden borgere giver EU ikke mening. Det har Rådet, Kommissionen og Europa-Parlamentet gang på gang slået fast. Der må altså penge på bordet. Programmet åbner rent faktisk mange muligheder, såsom venskabsbysamarbejde, støtte til tænketanke og ngo'er og fremme af kontakt mellem de europæiske borgere, eksempelvis i sportsklubber. Det er alt sammen gode idéer, men gode idéer uden penge er kun tomme løfter. Hvis Europa virkelig vil et Europa for borgerne, må det ikke lade dem i stikken nu. 
Karin Resetarits,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke ordføreren, hr. Takkula, særligt for hans engagement, som berører en livsnerve i EU direkte.
Europa skal være en hjertesag for borgerne. Det er grundtanken bag det foreliggende program. Aktivt europæisk medborgerskab skal fremmes mere. Det handler om en bedre integration af borgerne, for de fleste siger nej til Europa, ved alt for lidt om de europæiske idealer, værdier og mål. EU er fremmed over for en stor del af borgerne, er ikke nogen hjemstavn for dem. Den europæiske integrationspolitik svigter. Europa er for akademisk, for kompliceret, for uigennemsigtig, for kold for mange. Derfor kan ordførerens tiltag med henblik på at vække interessen for Europa dér, hvor borgerne er i gang med lidenskab, f.eks. i sportsforeninger, ved kulturinitiativer og fritidsbeskæftigelse, meget vel gennemføres i praksis.
Jeg vil gerne holde en forsvarstale her i dag for flere Eurovisions-arrangementer i tv-mediet. Et grandprix pr. år er ikke tilstrækkeligt til at bringe dette kontinents mangfoldighed vedvarende tættere på borgerne. Hvorfor er der f.eks. ikke nogen europæisk biografkonkurrence, ikke nogen Eurovisions-dansekonkurrencer, ikke noget "Europæisk stjerne for en aften", ingen europæiske shows lørdag aften, hvor de enkelte stater kan stille op over for hinanden på en legende måde? Kun på den måde lykkes det også at gøre ikke politisk interesserede borgere interesseret i deres - i vores - Europa og måske også gøre dem begejstrede.
For nærværende er der livlige kontakter med repræsentanter for de europæiske tv-selskaber i forbindelse med det nye fjernsynsdirektiv. Lad os kræve og også kræve større engagement i Europa i de nationale underholdningsprogrammer i tv! 
Helga Trüpel,
   Hr. formand, hr. kommissær Figel', kære kolleger, jeg hilser også dette program hjertelig velkommen - selv om det er et forsøg på at reagere over for Europa på den tillidskrise, som mange borgere som sådan føler.
Det handler om at kunne føre brede diskussioner på stedet om Europas politiske og kulturelle selvforståelse, men også om Europas sociale ansvar og fremtid og om, hvilke rolle vi ønsker at spille i verden. For kun hvis man har muligheden for at tale med mange borgere på stedet, med unge, med gamle, med folk i kulturelle organisationer og i politiske foreninger, om alle Europas politiske spørgsmål, vil vi i højere grad nå folk og deres hjerter, end det har været tilfældet i de senseste måneder.
Derfor er spørgsmålet om den europæiske fremtid så central for dette program, men det er spørgsmålet om den europæiske fortid også. Europa er nu engang desværre et kontinent, der med sin totalitarisme, nationalsocialisme og stalinisme har bragt uhyggelig lidelse og mord og forbrydelser ikke kun over Europa, men også over andre dele af verden. Derfor synes jeg, at det er rigtigt, at der med dette program netop huskes på, hvilken totalitær fortid Europa har, at man skal bearbejde den, at man skal være bevidst og skal gøre alt for, at noget sådant ikke kan ske igen.
Derfor vil jeg gerne sige følgende eksplicit: For mig handler det ikke om at skabe konkurrence til andre diktatoriske regimer, som har eksisteret i Europa. Naturligvis er det rigtigt, at dette bearbejdes nationalt - det bekymrer vi os også alle om - men det er lige så rigtigt, at dette europæiske program refererer til den europæiske totalitarisme. Derfor stemmer jeg også for ordførerens forslag. 
Miguel Portas,
   Lad os begynde med programmets navn: "Borgere for Europa" eller "Europa for borgerne"? Forskellen skyldes ikke en lapsus fra Kommissionens side. Det følger af den kultur, der hersker i de europæiske institutioner. Der kommer ikke nye borgere for Europa, så længe institutionernes Europa med sin politik bliver ved med at fremme de sociale og bevidsthedsmæssige skel. Intet medborgerskabsprogram kan løse denne modsigelse. Hvis det så også i navnet afspejler den autisme, der findes for oven, ja, så meget desto værre!
Jeg bifalder derfor navneændringen, selv om jeg gerne så den sammenhæng, der endnu mangler. Jeg vil derfor gerne påpege tre ting. Ved få ressourcer er der to muligheder: enten koncentrerer man midlerne om få og meget synlige aktioner, eller de fordeles til projekter, der fremmer det europæiske medborgerskab. Ordføreren har valgt et kompromis for at styrke den anden mulighed. Jeg havde været mere radikal. Jeg har intet imod arrangementer, men jeg er klart imod løgn.
Det bedste ved dette program er, at det kan udføres af de foreninger, der ude i virkeligheden giver medborgerskabet dets næring. Enhver afvigelse fra denne metode forvrider selve medborgerskabstanken. Det er derfor heller ikke holdbart at ville afsætte et betydeligt støttebeløb til seks institutioner - nu otte - uden nogen form for ansøgningsprocedure. Den normale procedure i alle civiliserede samfund er, at projekterne udvælges via en gennemsigtig proces. Det modsatte er lobbyernes lov med arrangementer og tjenester. I dette tilfælde blev der lavet aftaler i sidste øjeblik for at få to organisationer mere med. Jeg tager ikke stilling til, om de er værdige eller ej. Jeg kritiserer den fuldstændige mangel på værdighed i den måde, som støtten er blevet fordelt på. Det, der burde være en lektion i europæisk medborgerskab, er lige det modsatte. Der skal igangsættes en udvælgelsesproces, hvorefter en neutral bedømmelse bør afgøre, hvilke projekter der er værdige til støtte.
Min sidste bemærkning angår erindringsspørgsmålet. Med de nye medlemsstaters indtræden er den tanke meget naturligt opstået ikke kun at mindes ofrene for holocaust, men også stalinismens ofre. Det er rimeligt nok, men resten mangler. Erindringen om fascismens ofre i de sydeuropæiske lande. Medborgerskabets perspektiv kan kun være ét, nemlig respekt for ofrenes og deres familiers og efterkommeres smerte. Noget andet kriterium kan der ikke være. Endnu i dag er der i Portugal en borgerbevægelse, der kæmper for at undgå, at hovedsædet for det tidligere hemmelige politi laves om til luksusboliger i stedet for at blive et museum. Hver enkelt tager sine erindringer med til Europa. Med disse og med alle de andre kan erindringen blive en del af medborgerskabet. Fascismen var et totalitært regime. Og europæisk. 
Ģirts Valdis Kristovskis,
   Mine damer og herrer, jeg vil gerne understrege, at vi ikke kun skal tale om de vigtige værdier, der er fælles for EU's befolkning, men at vi også aktivt skal omsætte indholdet af hr. Takkulas betænkning i praksis. Det er særligt vigtigt, da der er en stigende bekymring for, at forståelsen i den globaliserede verden for Europa og dets identitet er vjohnson@example.org.
Vi skal faktisk udvikle et mangesidigt, ærligt og demokratisk Europa, der er åbent over for resten af verden. Vi skal specielt være opmærksomme på historiske og kulturelle aspekter. Vi skal fremme foranstaltninger for at mindes massedeportationerne og ofrene for både nazismen og stalinismen. Jeg gentager "og stalinismen". Vi skal bevare beviserne på disse forbrydelser. Sådanne opgaver vidner om den positive udvikling i Europa-Parlamentets tænkning, sådan som det udtrykkes af medlemmerne. Desværre kan man ikke sige det samme om Rådets formuleringer. De har utroligt nok bibeholdt de upåtalte karakteristika fra den kolde krigs tid med de halve sandheder om den europæiske historie fra det totalitære kommunistiske regime. Rådet skal mindes om, at stalinismen også var et totalitært og ødelæggende regime for dem, der døde blandt de europæiske folk.
Hr. Takkulas betænkning er god. Den repræsenterer den nu regelmæssige bekræftelse på, at den historiske sandhed ikke skelner mellem nazistiske forbrydelser og kommunistiske forbrydelser. Forbrydelser er og bliver forbrydelser.
Det overrasker mig, at der i dette citadel for demokrati, retfærdighed og sandhed fortsat findes forslag, der forsøger at vurdere betydningen af minderne om dem, der døde under holocaust eller i gulaggerne. 
Jeg takker ordføreren og de medlemmer, der har en moderne tankemåde, for at tale om et ærligt Europa baseret på fælles værdier og en præcis historie. 
Thomas Wise,
   Hr. formand, jeg vil gerne foretage et lille eksperiment. Jeg vil bede de tilstedeværende i mødesalen om at tage deres hovedtelefoner af i tre sekunder. Et, to, tre. Hvad hørte I? Absolut ingenting! Det er lyden af stilheden før stormen vedrørende denne lovgivning. Er der krav om at gøre noget? Nej! Vil loven gøre noget ved de grundlæggende bekymringer hos de 450 millioner mennesker, der kæmper for at tjene til føden eller finde løsninger på dagligdags problemer? Nej igen.
Det er velkendt, at noget, som man giver bort, men som ikke kan kasseres, har ringe værdi for modtagerne, da de ikke har gjort nogen indsats for at få det. Hvor billigt er så det europæisk statsborgerskab, der påtvinges folk og er uønsket, og som ikke kan afvises eller forsages?
Så har vi atter balladen! Endnu et enormt propagandaprojekt, der skal forvrænge og skjule sandheden. Man håber og tror åbenbart, at det vil kurere den skepsis, der breder sig over kontinentet. Beskeden deltagelse ved valg til Europa-Parlamentet, udtalt modstand mod udvidelser og den forkastede forfatning skal åbenbart alt sammen udbedres ved at kaste 235 millioner euro efter projekter, der skal overbevise folket om, at EU faktisk gør noget godt for dem.
Det er -statsborgerskab. Prisen stiger i takt med, at rettighederne forsvinder. EU vil ikke lytte til de folk, som det skulle repræsentere. I stedet forsøger det at bestikke sig til en gunstig position. Ikke desto mindre er europæisk integration præcis det, som befolkningen i stigende grad opponerer imod. Hvorfor? Fordi hvert eneste land langsomt vågner op til den virkelighed, at én størrelse ikke passer til alle i euroområdet, og det samme gælder for ét statsborgerskab.
Jeg har tidligere sagt, at hvis EU er svaret, så har det været et dumt spørgsmål. Det er ganske opmuntrende, at millioner af borgere i verdens lande er enig med mig.
James Hugh Allister (NI ).
   - Hr. formand, statsborgerskab og anerkendelse som stat går hånd i hånd, og derfor ønsker de, der fremmer det europæiske projekt, at skabe et europæisk statsborgerskab.
Et ægte statsborgerskab har imidlertid ikke brug for penge for at gøre det virkeligt eller ønskværdigt. Loyalitet herfor er en hjertesag, ikke et pengeanliggende. Vi kan let finde bedre anvendelse for de 230 eller måske 290 millioner euro, som nogle ønsker, end til at fremme det konstruerede begreb, som et europæisk statsborgerskab er.
Efter alle disse spildte udgifter vil franskmændene fortsat være franske, og briterne vil fortsat være briter, og kun den politiske elite i Europa vil sætte et europæisk statsborgerskab over statsborgerskabet i deres eget land. Hvorfor prøver vi så indædt at trodse den naturlige orden og skabe en syntetisk erstatning, når vi i vores medlemsstater kan få den ægte vare? Det kan godt være, at der er nogen, der ønsker sig et europæisk statsborgerskab, men jeg gør ikke.
Christopher Beazley (PPE-DE ).
   - Hr. formand, et vigtigt element i et effektivt og engageret statsborgerskab er en forståelse af et samfunds fælles arv. En fornægtet, ignoreret eller fordrejet arv adskiller et samfund fra virkeligheden, dets sande natur og karakter er fortsat undertrykt, og det er fortsat berøvet sin fødselsret.
Derfor er ordførerens ændringsforslag 29 utroligt vigtigt for de hundredtusindvis af central- og østeuropæere, hvis familier eller familiemedlemmer blev henrettet eller deporteret eller døde i Stalins gulaglejre, blot fordi deres overlevelse blev vurderet som en trussel mod den ulovlige besættelse af deres lande, hvilket Hitler og Stalin enedes om i den berygtede Molotov-Ribbentrop-pagt.
I denne forbindelse har man diskuteret andre ændringsforslag i hr. Sifunakis' navn: ændringsforslag 62 og 63, der refererer til konflikter i Spanien, Portugal og Grækenland. Det er vigtige emner, men de bør behandles i en anden sammenhæng. Jeg håber, at hele Parlamentet vil støtte ændringsforslag 29, så vi ikke fortynder budskabet om, at Hitler og Stalin var kriminelle personer, der lod deres raseri gå ud over Europas befolkning.
NKVD, Sovjetunionens Folkekommissariatet for indre Anliggender, udstedte den 11. oktober 1939 ordre nr. 001223 om den operative opgørelse af antisovjetiske og socialt fremmede elementer, hvilket var optakten til de massedeportationer, der blev beordret af Sovjetunionens folkekommissær for statssikkerhed, Merkulov, og som blev effektureret af hans stedfortræder Serov. Natten mellem den 13. og den 14. juni 1941 blev der deporteret 34.260 mennesker fra Litauen, 15.081 fra Letland og 10.205 fra Estland. Det var blot den mest berygtede af de mange deportationer, der fortsatte frem til 1951. Det er bemærkelsesværdigt, at EU nu vil støtte mindet om ofrene for begge disse diktaturer.
Uden sandhed kan der ikke være nogen forsoning. Den nuværende russiske befolkning er ikke mere ansvarlig for Stalins forbrydelser end det tyske folk er for Hitlers. Men det europæiske statsborgerskab og godt naboskab kan kun baseres på respektfuld ...
Formanden.
   - Tillad mig at korrigere følgende: I oversættelsen blev det sagt, at det ville have været pagten fra Malta. Malta er en vidunderlig ø. Det, der var ment, var pagten fra Jalta. Der er en lille bitte forskel. 
Nikolaos Sifunakis (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, de europæiske borgeres lave deltagelse i de europæiske valg og to landes forkastelse af forfatningstraktaten udgør måske toppen af isbjerget af det ofte vanskelige forhold mellem den europæiske borger og EU.
Derfor har vi brug for et program, som kan motivere de europæiske borgere der, hvor der er svage punkter, så de deltager mere aktivt i fælles anliggender, med det formål at opnå en gensidig forståelse mellem borgerne og mellem de forskellige kulturelle og historiske udtryk for selve den europæiske identitet.
Hvad programmet "Borgere for Europa" angår, omdøber hr. Takkula "Borgere for Europa", som var den oprindelige titel, til "Europa for borgerne" i sin betænkning med det forslag, som han har arbejdet meget engageret med, og dækker herved et tomrum i det program, som tilføjes rækken af EF-programmer som "Livslang læring" og "Aktive unge", der især er rettet mod de unge.
Europæisk historie omfatter imidlertid også to vanskelige perioder i det 20. århundrede, som også er en del af vores fælles erindring og historie. Mindet om de ofre, der blev udryddet, fordrevet og fængslet af autoritære styrer, bør holdes i live. Vi hverken kan eller bør glemme de tragiske tider, som vores kontinent gik igennem for 60 år siden i koncentrations- og udslettelseslejrene, nazismens værk, men vi kan og bør heller ikke glemme stalinismens forbrydelser. Værnet af mindet må imidlertid ikke gælde selektivt. Vi kan ikke ære mindet om nazismens og stalinismens ofre og samtidig glemme fascismen og diktaturerne i Sydeuropa.
I år fejrer vi, at det er 20 år, siden Spanien og Portugal blev optaget i Det Europæiske Fællesskab. To lande, hvor fascismens 40 års eksistens efterlod sig tragiske spor. Vi fejrer også i år, at det er 25 år, siden Grækenland blev optaget i Det Europæiske Fællesskab. Fra 1946 til 1974 var der koncentrationslejre i Grækenland, hvor tusindvis af borgere blev sendt i eksil på grund af deres politiske holdninger. Øen Yiaros, som også blev benyttet af romerne til at sende folk i eksil, og Makronisos blev gravplads for mange mennesker, som mistede livet i de strabadser og pinsler, som de gennemgik sammen med tusindvis andre borgere, der i de år blev forvist til disse øer.
Det fælles element, der knytter de sydeuropæiske lande sammen, er, at stabiliseringen af demokratiet i disse lande i høj grad lykkedes takket være deres optagelse i Det Europæiske Fællesskab.
Derfor vil programmet "Borgere for Europa", som vi drøfter i dag, få en væsentlig, overordnet værdi. Derfor bør de ændringsforslag, som hr. Catania omtalte før, og som andre medlemmer også har nævnt, vedtages, fordi de supplerer hr. Takkulas meget udførlige og meget vigtige betænkning.
Šarūnas Birutis (ALDE ).
   - Jeg glæder mig over og støtter Kommissionens nye initiativ om et aktivt medborgerskab i Europa. Jeg vil også lykønske ordføreren med en velforberedt betænkning. Fremme af medborgerskab i Europa er en væsentlig betingelse for et velfungerende EU, som er blevet udvidet med succes. EU har brug for et program - specielt efter udvidelsen i 2004 - med særlig fokus på borgerne. I øjeblikket er manglen på aktivt demokrati et af de mest akutte nutidsproblemer i EU, og derfor glæder vi os over indsatsen for at skabe en europæisk identitet, for at fremme statsborgerskab og for at fremme en aktiv deltagelse inden for europæisk integration. I Litauen viser de offentlige meningsmålinger, at indbyggerne har en stor mistillid til vigtige statsinstitutioner, og man fornemmer, at stemmedeltagelsen er faldende. Der er lignende indikatorer i EU. En gennemsnitseuropæer har også beskeden tillid til de politiske partier, regeringen eller parlamentet i hjemlandet. Med indførelsen af initiativet om aktivt medborgerskab vil integrationen af europæiske værdier blive synlig i de enkelte nationale samfund, og den europæiske identitet, der formes aktivt, vil også have en positiv indvirkning på de fælles EU-beslutninger.
EU's institutioner skal gøres ansvarlige over for ikke blot medlemsstaternes regeringer og deres delegationer, men over for Europas borgere. Gennemførelsen af foranstaltninger vil skabe større gennemsigtighed og et vist ansvar i den politiske proces i EU. Man vil fremme den europæiske kultur og dens mangfoldighed samt samarbejdet mellem borgere og organisationer i forskellige lande. Den samme vurdering af fortiden - Stalins gulagger og den fascistiske holocaust - vil styrke medborgerskabet i Europa. Det er vigtigt, at dette program er tilgængeligt for alle interesserede parter - dvs. ikke-statslige organisationer og uddannelsesinstitutioner. Dette initiativ er nøglen til, at borgerne får en bevidst indflydelse på deres egen og deres børns fremtid i Europa.
Bernat Joan i Marí (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, som europæer og catalonier kan jeg fuldt ud støtte behovet for at styrke den historiske hukommelse for at undgå fremtidige katastrofer, samtidig med at vi lærer af vores fortid.
Hr. Takkulas betænkning indeholder et forslag om at finansiere historiske steder, der har forbindelse til de vigtigste totalitære regimer, som Europa led under i det 20. århundrede - nazismen og stalinismen. Jeg er enig med ham, men vi vil også gerne udvide forslaget til at omfatte andre aspekter med direkte forbindelse til denne form for autoritære principper.
I Catalonien led vi under Francos diktatur, der var nært beslægtet med nazismen og den italienske fascisme. Den eneste præsident for en demokratisk nation, der blev dræbt som en konsekvens af Anden Verdenskrig, var præsidenten for den catalanske uafhængige regering Lluís Companys. Den første civilbefolkning, der blev udsat for vilkårlige bombardementer fra fjendtlige fly var borgerne i Guernica, der var symbolbyen i Baskerlandet.
Hvis vi negligerer Francos regime og andre diktaturer i Sydeuropa samt behovet for at redde det historiske minde om denne mørke periode af vores historie, så undgår vi at diskutere konsekvenserne af diktaturer, hvoraf nogle den dag i dag er meget forstyrrende for EU.
Zdzisław Zbigniew Podkański (UEN ).
   -  Hr. formand, foranstaltningerne i Borgere for Europa-programmet vil medvirke til at skabe sunde principper for sameksistens og interaktion mellem nationerne. De vil øge kendskabet til den enkelte nations individualitet og fremme anerkendelsen af dens nationale kulturelle arv. De vil også medvirke til at eliminere stereotyper og gøre borgerne mere positive over for mangfoldighed.
Det glædede mig, at der i afsnittet om mindesmærker for ofre for totalitære regimer ikke kun ydes finansiel støtte til minde om ofrene for nazismen men også til aktiviteter vedrørende stalinismen.
Gennem hele sin historie har Europa lidt under mange grusomme og umenneskelige diktatorer, og ingen af disse lidelser skal glemmes. I lyset af det magre budget til dette specifikke formål bør vores indsats imidlertid koncentreres om de to mest chokerende og rædselsvækkende regimer, der fik omfattende konsekvenser, der kunne mærkes i hele verden. Stalins og Hitlers regimer skal blive symboler på ondskaben og prentes i vores børns bevidsthed som morderiske systemer. Det vil forhindre enhver gentagelse af sådanne regimer. Derfor skal vi også sørge for at afsætte de fornødne midler til gennemførelsen af hensigtsmæssige kulturprogrammer i de finansielle overslag for 2007-2013. 
Alessandro Battilocchio (NI ).
   - Hr. formand, kære kolleger, jeg taler på vegne af det nye PSI, og denne gang taler jeg også som borgmester for en smuk lille by nord for Rom.
Som borgmester har jeg iværksat en lang række aktiviteter for at fremme den europæiske identitet og opfordre til borgernes inddragelse og samarbejde, ikke mindst ved hjælp af venskabsbyer og kulturudvekslinger, der først og fremmest - men ikke udelukkende - er rettet mod studerende og unge.
Jeg mener nemlig, at borgerne, som til daglig står over for problemer, der ofte ligger langt fra dem, vi beskæftiger os med her i Parlamentet, har brug for konkrete beviser på, at der eksisterer et fælles værdigrundlag for alle de 450 millioner europæere. Kun hvis denne følelse er stærk, kan man håbe på, at afstanden mellem borgerne og institutionerne bliver mindre. Derfor går jeg ind for Kommissionens forslag og for alle de aktioner, der foreslås, ikke mindst dem, der fremmer europæiske værdier som demokrati, frihed og respekt for menneskerettighederne. Det er efter min mening fornuftige værdier, der bør støttes. Jeg håber således, at dette forslag bliver gennemført med den størst mulige institutionelle og økonomiske støtte.
Det er dog nødvendigt med andre aktioner, der finder sted samtidig. Her gælder det først og fremmest om at forbedre kommunikationen og informationen om vores institutioners aktiviteter på lokalt plan, dvs. om at styrke informationsprogrammer, debatter og konferencer om de europæiske hovedtemaer. Jeg tror i øvrigt, at enhver indsats for at fremme det såkaldte unionsborgerskab vil være forgæves, hvis vi i de kommende forhandlinger ikke tager tilstrækkeligt højde for det civile samfunds ønsker, krav og forventninger.
At få borgerne til virkelig at føle sig inddraget i de mange store udfordringer, vi stadig mangler at tage op, er måske den mest konkrete måde at skabe et solidt fælles grundlag, som vi kan bygge vores fremtid på. 
Doris Pack (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke vores kollega hr. Takkula mange gange for det arbejde, han har udført, og jeg er også glad for, at vi alle virkelig har været med til at bære det i udvalget. Dette program udgør for de fleste borgere den eneste mulighed for overhovedet at deltage som aktivt medlem i vores civilsamfund til det europæiske tankegods og blive inddraget.
Egentlig fremgår det af folkeafstemningerne i Frankrig og Nederlandene, hvor nødvendigt det er, at vi forklarer ting bedre, at vi forklarer udvidelsen, at vi forklarer forfatningstraktaten, at vi fjerner folks angst for globaliseringen. Alt dette er muligt som led i dette program, ved hjælp af formidlere, som får penge fra dette program. Derfor er jeg glad for, at Kommissionen har nævnt nogle. Vi behøver nemlig ikke at opfinde hjulet igen, der er institutioner, som har arbejdet længe for et europæisk medborgerskab.
Når hr. Allister - han er her desværre ikke længere - har sagt på forhånd, at han ikke ønsker at være europæer, kan jeg kun sige: Jeg er fra Saarland - det er en lille delstat i Tyskland - jeg er tysker, og jeg er europæer. Det er ligesom en russisk dukke. Her kan man være alt, man udelukker ikke noget. Men vi er alle sammen forpligtet over for de europæiske værdier.
Jeg beklager meget, at vi har kastet os for meget over spørgsmålet om mindesmærker i forbindelse med nazismen og stalinismen. I denne forbindelse vil jeg gerne sige til hr. Sifunakis - som desværre heller ikke er her længere - at han egentlig har overskredet sine kompetencer. Han er i mindretal i udvalget med sit forslag om disse mindesmærker. Udvalget har besluttet sig for noget andet. Hr. Sifunakis skriver som formand for udvalget til alle kolleger, at man bør følge ham nu. Det er en episode, som efter min opfattelse ikke har fundet sted her i Parlamentet i de 16 år, jeg har været her. Jeg håber ikke, at vores kolleger vil følge ham.
Jeg vil gerne sige en sidste ting - det er allerede blevet nævnt af vores kollega fra Rom: Vi har brug for venskabsbyer, der udfører et glimrende arbejde. Også dér kan man med lidt flere penge opnå mere end med så mange andre ting, som man måske kan udtænke. Jeg anmoder kommissæren om at tage de tre organisationer med, som vi ønsker at få med som supplement. De har udført et glimrende arbejde, og De kan stole på dem. 
Christa Prets (PSE ).
   - Hr. formand, "Borgere for Europa" vil sige at gøre borgerne interesseret i Europa, at informere borgerne om Europa, at inddrage dem i beslutninger, at tilbyde dem kommunikationsmuligheder og i sidste ende at gøre dem begejstret for Europa. Sidstnævnte fjerner vi os desværre mere og mere fra. Jeg er dog overbevist om, at det foreliggende program i høj grad kan bidrage til at nedbryde borgernes EU-skepsis.
Et væsentligt punkt - fru Pack har netop sagt det - er venskabsbyerne, som gennem fælles punktuelle, men også strukturerede flerårige aftaler gensidigt fremmer kendskab og forståelse. Dette er et meget økonomisk fordelagtigt kommunikationsprojekt. Men det bliver desværre ikke opfattet som et sådant, for så ville man i højere grad investere i dette projekt, så kunne man spare sig mange brochurer.
Sigtet med borgerprojekter er at føre interesserede borgere sammen med henblik på at drøfte europæiske spørgsmål, hvorved man kan nå ud til en bred offentlighed. Foreninger og organisationer kan - hvis de integreres i netværk - være et effektivt instrument til at nå borgerne, styrke det sociale sammenhold og undgå udelukkelse eller diskrimination mellem mange forskellige befolkningsgrupper - et vigtigt grundelement for et aktivt medborgerskab og den europæiske dialog.
Aktionen "aktiv europæisk erindring" er for første gang medtaget i dette program, fordi vi er af den opfattelse i udvalget, at europæisk historie skal diskuteres med en bred offentlighed. Diskussionen viser også - og det giver os ret - at dette vigtige spørgsmål ikke skal behandles som et lille bidrag - praktisk talt som et randfænomen til dette program - men kræver sit eget program for at belyse alle diktaturets former og dets ofre og især at gøre de unge og efterfølgende generationer bevidst om tidligere regimers grusomhed og at arbejde på, at vores demokratier bliver og vedbliver med at være stærke nok til at gøre sådanne umenneskelige regimer umulige. 
Alfonso Andria (ALDE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, først vil jeg gerne lykønske hr. Takkula med hans glimrende arbejde og enestående betænkning, hvor jeg navnlig satte pris på forslaget om at ændre programmets titel fra "Borgere for Europa" til "Europa for borgerne". Ved at bytte om på ordene får man hele den kulturelle mening, som fra nu af burde tjene som inspiration for Fællesskabets indsats, nemlig at det ikke er de europæiske befolkningers endelige mål, men deres instrument til at opnå det, som de ønsker.
Jeg glæder mig over, at vi viser borgerne større opmærksomhed, og at der er fornyet fokus på spørgsmålet om Europas identitet og kultur. Det kan vi se af den kendsgerning, at dagsordenen for denne plenarsession også omfatter hr. Hammerstein Mintz' betænkning om offentlig adgang til Rådets møder, hr. Cashmans betænkning om adgang til institutionernes tekster og fru Prets' betænkning om Den Europæiske Kulturhovedstad.
Her i Parlamentet har vi således mulighed for - jeg vil endda sige pligt til - at gøre Europa mere gennemsigtigt, mere demokratisk, lettere at forstå og således mere acceptabelt. På et vanskeligt tidspunkt i den europæiske opbygningsproces ligesom det, vi oplever i dag, hvor nationalistiske og separatistiske tendenser tilsyneladende får ny legitimitet, er udbredelsen af et gensidigt kendskab til vores forskellige kulturer utvivlsomt et vigtigt instrument for den sociale integration og for fremhævelsen af vores fælles værdier, og det er et nøgleelement i kampen mod racisme og fremmedhad.
Afslutningsvis vil jeg sige, at jeg af disse årsager anser det for vigtigt at give dette program en større og mere tilstrækkelig finansiering. Hr. formand, tilhørsforholdet og følelsen af at være europæere skal også udvikles hos Europas borgere, som ikke længere ønsker passivt at blive udsat for Europa, men aktivt at skabe Europa. 
Aldis Kušķis (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. Figel', hr. Takkula, mine damer og herrer, i forrige århundrede konkluderede den fremtrædende historiker Hannah Arendt med en pragtfuld enkelhed og præcision, at intet i princippet er mere karakteristisk for totalitære regimer og diktatorer end den forbavsende korte tid, der går, før deres forbrydelser mod menneskeheden er glemt, samt det lige så forbavsende faktum, at nye tyranner stille og roligt kan træde i deres sted.
Chancen for at observere nye Staliner og Hitlere er desværre endnu ikke forsvundet. Netop derfor er det vores fælles pligt ikke at lade nazisternes og den sovjetiske totalitære kommunismes forbrydelser gå i glemmebogen. Vi skal huske på forfærdelsen, da de to tyranners vanvittige idéer udsatte Europas befolkninger for massemord, nedslagtninger i dødslejre og skæbnefordrejelser og kastede mørke skygger over Europas historie.
Uanset forskellene i deres individuelle idéer kan de to totalitære regimer sidestilles. Både Hitler og Stalin organiserede massedeportationer, oprettede dødslejre og beordrede massemord og nedslagtning af millioner af mennesker inklusive forsvarsløse børn. Jeg kan med sikkerhed sige, at næsten alle europæiske familier har en historie at fortælle om de bristede skæbner for fædre, brødre eller søstre. Nazismens og stalinismens forbrydelser kan og må ikke blive glemt - specielt ikke i år, hvor den 14. juni markerer 65-årsdagen for starten på de hensynsløse massedeportationer fra de baltiske stater. Tak, hr. Christopher Beazley, fordi De mindede os om dette. 
I dag bør vi fremme forståelsen blandt de europæiske folk for principperne om respekt for demokrati, frihed og menneskerettigheder. Vi bør gøre det på en måde, så ingen nutidig Stalin-kopist nogensinde vil drømme om, at han ikke vil blive straffet.
Vi skal aktivt støtte projekter, der bevarer mindet om nazismen og stalinismen, massedeportationerne og de døde. Vi skal vise vores børn de steder, der har forbindelse til massedeportationer og koncentrationslejre, og vi skal bevare minderne om disse ofre.
Jeg vil opfordre Dem til at stemme for en genforening af Europas historie! 
María Badía I Cutchet (PSE ).
   - Hr. formand, i morgen skal vi stemme om betænkningen om "Borgere for Europa", der, som det er blevet sagt, har til formål at fremme et aktivt europæisk borgerskab, og som indgår i EU's bekymring over borgernes manglende nærhed til de europæiske institutioner og deres vanskeligheder med at identificere sig med integrationsprocessen. Jeg vil gerne give udtryk for hele min støtte til dette program, og jeg lykønsker hr. Takkula med hans indsats.
Lad os tale om aktion nr. 4 i dette program, der drejer sig om at bevare mindesmærker med tilknytning til massedeportationer, de tidligere koncentrationslejre og andre større nazistiske og stalinistiske udryddelseslejre. Jeg giver også min fulde støtte til mindet om ofrene for disse grusomme regimer, der kendetegnede den europæiske historie og verdenshistorien i det 20. århundrede.
Men jeg vil gerne tilføje, at vi under ingen omstændigheder kan udelukke andre ofre, der er lige så uskyldige, og som er blevet uretfærdigt behandlet af historien, såsom ofrene for fascismen og andre europæiske diktaturer. Faktisk er det, hr. formand, mindre end en måned siden, at Det Europæiske Råd vedtog en beslutning om international fordømmelse af Francos styre.
Hvis et af målene med dette program er at styrke den europæiske identitet baseret på fælles værdier, historie og kultur og styrke den europæiske integration på basis af respekt, fælles forståelse og værdsættelse af den kulturelle mangfoldighed, er Europa-Parlamentet nødt til at udvise respekt for historien i de mange europæiske lande, der i mange år led under undertrykkelse og drab i deres kamp for frihed.
I Spanien er opnåelsen af demokratiet tæt forbundet med vores indtræden i EU for 20 år siden. Inden for rammerne af dette program er det derfor rimeligt at anerkende ofrene for denne sorte periode i vores historie, for det ville på retfærdig vis bidrage til at styrke båndene mellem EU's borgere. 
Mine damer og herrer, de begrænsede budgetmidler - som er en realitet - kan ikke retfærdiggøre, at der udelades nogle ofre i forhold til andre. Det drejer sig ikke om at sammenligne nogle krige med andre eller om at kvantificere en massakre i forhold til antallet af døde, men om at mindes alle ofrene, for at vi ved at bevare deres minde kan hindre, at denne slags hændelser sker igen.
Jeg beder Dem derfor, mine damer og herrer, om Deres støtte til de ændringsforslag, der nyder opbakning fra mere end 60 medlemmer fra forskellige grupper i Parlamentet, for de beriger programmet i og med de fuldt ud anerkender den europæiske historiske erindring med det formål at styrke borgerskabsfølelsen. 
Tomáš Zatloukal (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, offentlighedens adskillelse fra EU's institutioner og organer, den manglende identifikation med den europæiske integrationsproces og offentlighedens manglende engagement i debatter om omfanget af fremtidige udvidelser udgør alt i alt et betragteligt problem for EU. Det er kommet mest markant til udtryk under den franske og den nederlandske folkeafstemning om ratifikationen af traktaten om en forfatning for Europa.
I andre lande - inklusive de nye medlemslande fra maj 2004 - er der negative manifestationer af informationsunderskuddet. Et positivt aspekt er offentlighedens ønske om mere information og om rationelle og fornuftige aktiviteter. Borgere for Europa-programmet, der diskuteres i dag, er et instrument med potentiale til at opfylde dette ønske. Nogle af aktionerne i programmet viser allerede deres værdi i dag og forfølges intensivt. Et positivt eksempel herpå er venskabsbyprogrammet, som ethvert samfund kan deltage i uanset størrelse. Programmet er specielt velegnet til små samfund, da det er meget let at få støtte, og da der ikke er unødvendige bureaukratiske hindringer. Det mindste støttebeløb til finansiering af f.eks. møder mellem medlemmer af partnerskabssamfund er sat meget lavt, så det ikke bliver vanskeligt at finde økonomisk støtte, hvor der er et behov.
Venskabsbypartnerskaber og den måde, hvorpå borgerne samarbejder om at løse europæiske spørgsmål eller om at støtte frivillige organisationer, kan styrke fælles europæiske værdier, samtidig med at den nationale og regionale mangfoldighed respekteres. Medlemsstaterne skal supplere disse aktioner med aktiviteter inden for kultur og uddannelse. Vægt på kampen imod racisme, fremmedhad og intolerance samt støtte til multikulturalisme og flersprogethed skal anerkendes som en prioritet og en fælles interesse. Afslutningsvis vil jeg gerne udtrykke min anerkendelse af ordførerens arbejde og det gode samarbejde med Kultur- og Uddannelsesudvalget.
Marianne Mikko (PSE ).
   - Mine damer og herrer, hr. Takkulas betænkning handler om et meget vigtigt emne. Tillykke med Deres flotte arbejde.
EU er ved at blive til en markedsplads, hvor medlemsstaternes politikere kun handler i egne interesser og med henblik på at tilfredsstille deres vælgere. Der er ikke en tilstrækkelig følelse blandt EU-medlemsstaternes borgere af, at de faktisk er borgere i Europa. For at udvikle en statsborgerskabsfølelse er det vigtigt at kende hinandens historie.
Før og efter Anden Verdenskrig sygnede mange europæiske folk hen under totalitære styrer. Mit hjemland Estland blev slettet fra landkortet af en af historiens mest hensynsløse diktatorer, Stalin. Vi havde ikke længere vores eget flag eller nationalmelodi, og vores hovedstad var Moskva.
Stalinismens tvillingebror var nazismen. Disse to ideologier, der blev født på samme tid, delte Europa mellem sig med Hitler-Stalin-pagten. Stalinismen holdt hele den østlige del af Europa under et diktatorisk styre i et halvt århundrede. Hitlers krigsmaskine betvang på voldelig vis den del af Vesteuropa, hvor de lokale diktatorer ikke selv var i stand til at tage magten.
I bestræbelserne for at sikre en ensartet erindring af nazismens og stalinismens ofre kæmper jeg imod den rent symbolske accept af de nye medlemsstater i EU. Jeg fordømmer alle former for diktatur. Jeg vil imidlertid gerne understrege, at nazismen og stalinismen er grundpillen for alle andre totalitære ideologier.
Herskere som Franco, Mussolini og Salazar torturerede deres ofre med Hitler og Stalin som deres forbilleder. Alle EU's medlemsstater bør tage ansvaret for en rimelig vurdering af deres diktatorers handlinger i deres hjemlande. I øjeblikket diskuterer vi imidlertid stalinismen og nazismen, der bredte sig på tværs af landegrænserne.
Det er medlemsstaternes pligt kollektivt at fordømme Hitlers og Stalins grusomheder, der delte Europa i to og adskilte det med et jerntæppe. Lad os derfor samarbejde inden for rammerne af Borgere for Europa-programmet for i fællesskab at mindes stalinismens og nazismens ofre. 
Alexander Stubb (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg har to bemærkninger - en til denne betænkning og en anden af mere generel karakter.
Først vil jeg gerne lykønske min ven hr. Takkula med hans betænkning. Det er hans første betænkning, det er en stor betænkning, og han har gjort et flot stykke arbejde med at tage alle de vigtige emner op. Jeg kan fuldt ud støtte hele betænkningen. Jeg støtter også formuleringerne vedrørende Stalin og Hitler. Jeg må indrømme, at selv om jeg ikke er medlem af udvalget, så støtter jeg fuldt ud, hvad fru Pack sagde. Det er utroligt, at formanden for udvalget, hr. Sifunakis, indtager et standpunkt, der er helt modsat af det, der er besluttet i udvalget, men sådan er det.
Hvis ikke jeg kendte hr. Takkula godt, kunne jeg efter at have læst betænkningen godt tro, at han er føderalist, men måske ikke i denne omgang.
Min mere generelle bemærkning handler om det europæiske statsborgerskab og det nationale statsborgerskab. Nogle folk tror åbenbart, at vi på en eller anden måde forsøger at skabe en europæisk prototype, men jeg er ikke enig. Jeg er selv føderalist, men jeg tror, at identitet i første omgang er lokal, derefter national og til sidst europæisk.
Jeg har boet i Bruxelles i syv år. Da jeg kom til Bruxelles havde jeg ærlig talt et par fordomme vedrørende nationaliteter. F.eks. at finner slet ikke taler, at alle tyskere har samme form for humor som vores formand i dag, at alle franskmænd altid taler sig gennem tre punkter, at ingen italienere nogensinde er nået frem til en effektiv konklusion. Det var den fornemmelse jeg havde, da jeg kom til Bruxelles. Det er de nationale prototyper, vi har. Ærlig talt så er mine fordomme efter syv år kun blevet styrket - på en meget positiv måde, men ikke desto mindre styrket. Så vi skaber bestemt ikke en prototypeeuropæer. For mig at se kan vi kun virkeligt føle os europæiske gennem sporten. Ryder Cup i golf er et godt eksempel herpå, og Eurovision er også noget, der samler os.
Alt i alt synes jeg imidlertid, at denne betænkning er glimrende, fordi den giver os fire indsatsmuligheder. Jeg kan støtte dem alle. Der er ingen propaganda i det, så jeg håber, at Kommissionen tager det alvorligt og accepterer alle de ændringer, som hr. Takkula har foreslået.
Lissy Gröner (PSE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, hvis programmet "aktivt europæisk medborgerskab" anvendes rigtigt, kan det blive et meget værdifuldt instrument til at overvinde kløften til borgerne og borgernes Europaskepsis.
Med et budget på mindre end 300 millioner euro for syv år og 36 programlande skaber det store forventninger. På fire forskellige aktionsområder bliver det dog vanskeligt at gennemføre det. Takket derfor være hr. Takkula, der virkelig har bekymret sig om udligning og om ikke at foretage nogen indgreb i det lille budget, f.eks. ved venskabsbyerne. Der er borgerprojekter, som grundlæggende styrker den europæiske bevidsthed og identitet. Vi ønsker at støtte de aktive, civilsamfundsmæssige projekter i EU, hvor der gemmer sig så meget idealisme: De har brug for vores opmærksomhed og hjælp. Vi ønsker at støtte pr-arbejdet i Europahusene og i de institutioner, der agerer over hele Europa. Medtag venligst vores forslag, hr. kommissær,
Som tysk socialdemokrat ligger aktion 4 mig dog også utroligt meget på sinde. Jeg kommer fra Nürnberg, byen for nazi-partimøderne. I dag bestræber byen sig på at skabe et nyt image og på ny at positionere sig som menneskerettighedernes by.
Den, der ønsker at forme fremtiden aktivt, skal være sig sin fortid bevidst, derfor er aktion 4 inden for rammerne af den aktive europæiske erindring så vigtig. Vi har brug for at mindes ofrene for det nazistiske og stalinistiske voldsregime samt også de tilsvarende steder og mindesmærker. Men vi skal også mindes alle ofrene for diktaturerne. Derfor anmoder jeg Dem om at støtte ændringsforslag 54 og 55 fra min gruppe. Vi bør være meget varsomme og ikke spille ofre ud mod hinanden, derfor beder jeg om støtte til disse ændringsforslag. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, jeg glæder mig over hr. Takkulas betænkning og hans forslag om at skabe en ekstra fjerde aktion kaldet "Aktiv europæisk erindring". Der er sagt meget her i Europa-Parlamentet om økonomisk og social integration, men der har været en tendens til at se bort fra den historiske integrations rolle som et af integrationens centrale elementer. Europa har altid afspejlet sin fortid, og den trækker fortsat på den arv den dag i dag. Kommunismen og nazismen var to totalitære regimer, der i lige høj grad bidrog til det 20. århundredes blodige historie. Det er ikke passende at bruge udtrykket stalinisme. Kommunismen i almindelighed var en af det 20. århundredes forbandelser.
Karakteren af forholdene mellem de europæiske lande og nationer farves af historiske erfaringer, men selv den vanskeligste og mest smertefulde af disse kan omsættes til stærke slægtskabsfølelser. Pave Johannes Paul II sagde, at trods store resultater på en række områder var det 20. århundrede præget af det ondes mystik. Vi har båret denne arv af godt og ondt med os ind i det 21. århundrede.
Parlamentet har diskuteret emner vedrørende historisk politik ved en række lejligheder. Jeg kunne nævne forhandlingerne om 60-årsdagen for befrielsen af Auschwitz-Birkenau-koncentrationslejren, årsdagen for afslutningen på Den Anden Verdenskrig samt Solidaritets 25-årsdag. Disse forhandlinger afslørede graden af misforståelser af grundlæggende historiske fakta og af vores historiske arv.
Tanken om en europæisk identitet skal baseres på accept af sandheden om vores fortid. Mindet om ofrene for massedeportationer og udryddelse foretaget af kommunismen og nazisterne vil ikke skabe mistillid blandt nationerne. Det vil i stedet minde os alle om den grundlæggende ret til frihed, retsstatsprincipper og respekt fra andre. Det er den eneste måde, hvorpå EU kan virkeliggøre sine grundlæggeres budskab om at være forenet i mangfoldighed.
Ján Figel',
   Hr. formand, jeg vil gerne takke alle deltagerne i denne forhandling for deres meget interessante punkter og bidrag. Vi kan let blive enige om, at selv om der er bred enighed, så er der nogle gange spørgsmål vedrørende programmer eller europæisk identitet, men denne identitet er ikke desto mindre spirende. Vi ser den måske mere udefra end indefra, men den supplerer vores grundlæggende personlige, nationale, lokale og regionale dimensioner. Den er berigende. 
Det er vigtigt at huske tragedierne i Europa - specielt i en tid, hvor vi stadig søger efter krigsforbrydere på kontinentet. Det er ikke så længe siden, at mange dele af Europa fortsat havde blodige steder, grænser og massegrave, og det er vigtigt at huske på det. Jeg behøver ikke svare på konkrete punkter, fordi jeg dækkede dem i starten.
Med hensyn til finansiering befinder vi os i forhandlingsfasen. Jeg håber, at Parlamentets stærke støtte - som vi har mærket for nylig i forbindelse med statsborgerskabs-, ungdoms- og uddannelsesprogrammer - vil vise sig under trojkaens afsluttende møder eller under de igangværende forhandlinger om de finansielle overslag. Vi vil integrere spørgsmål vedrørende statsborgerskab gennem de forskellige aktioner og programmer, fordi det er vigtigt.
Det sidste punkt vedrører titlen. Jeg mener, at både Kommissionen og Parlamentet har delvist ret. Det er kun delvist korrekt at sige, at der enten er tale om Europa for borgerne eller borgere for Europa. Hvis De mindes John Fitzgerald Kennedys budskab til folket, kan Europa kun bygges på et fundament af modne borgere, og et modent Europa kan give mange svar til borgerne. Så vi har brug for begge dele: Europa for borgerne og borgere for Europa. Jeg mener, at dette program kan bidrage til et sådant modent samfund(1).
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen onsdag.
Iles Braghetto (PPE-DE ).
   - At udvikle en europæisk identitet, at forbedre den gensidige forståelse og integration og at fremme mangfoldigheden ved hjælp af dialog er en grundlæggende målsætning, når det gælder om at styrke EU.
Europæisk enhed kan ikke påtvinges fra oven, men skal snarere være resultatet af den enkeltes ansvar. Aktørerne skal være familierne, de sociale grupper, den omfattende frivillige sektor og græsrodsforeningerne.
At bringe folk tættere på hinanden og at opfordre lokalsamfundene til at mødes, så de kan udveksle erfaringer, synspunkter og værdier, er alt sammen noget, der er nødvendigt for at få unionsborgerskabet til at udvikle sig. At være borgere i Europa betyder at være en del af en kultur, hvor der sættes fokus på et rigt liv, som leves på en ansvarlig måde og elskes på en kreativ måde, og som vi modigt er vidner om i vores møde med alle andre.
Lad os bevare en aktiv erindring, hvor de rædsler, som vi europæere har været vidner til, tjener til skræk og advarsel, så vi får en anderledes fremtid. Denne erindring betyder, at der i min hjemby Padova i min region Veneto vil blive opretttet et mindemuseum i Villa Venier i Vo' Euganeo kommune. Derfor er programmet "Borgere for Europa" en god idé, som bør udvikles og formidles videre i alle europæiske lande, byer og kommuner, og det har vores overbeviste støtte. 


Kommissionen kan godkende ændringsforslag 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 10, 15, 17, 18, 19, 21, 22, 24, 25, 28, 29, 31, 34, 39, 43, 46, 50(2), 51 og 61.
Ændringsforslag 12, 14, 16, 20, 27, 30, 32, 37, 41, 42, 44, 48 og 52 kan i princippet godkendes, forudsat at der udarbejdes et nyt udkast til dem.
Forbeholder sig sin stilling med hensyn til ændringsforslag 36, 45, 49 og 50, indtil der er opnået enighed om de finansielle overslag(3).
Kommissionen kan ikke godkende ændringsforslag 8, 9, 11, 13, 23, 26, 33, 35, 38, 40, 47, 53, 54, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 62 og 63. 

Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er betænkning af Christa Prets for Kultur- og Uddannelsesudvalget om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets afgørelse om en fællesskabsaktion vedrørende "Den Europæiske Kulturhovedstad" 2007-2019 (KOM(2005)0209 - C6-0157/2005 - 2005/0102(COD)) (A6-0061/2006). 
Ján Figel',
   Hr. formand, aktionen vedrørende "Den Europæiske Kulturhovedstad" er sandsynligvis et af de mest populære europæiske initiativer. Den er blevet værdsat af både medlemsstaterne og offentligheden siden dens tilblivelse for 20 år siden i 1985 takket være Melina Mercouri. Den grundlæggende tanke er at fremhæve rigdommen og mangfoldigheden af europæiske kulturer og deres fælles træk samt at fremme et større gensidigt kendskab mellem de europæiske borgere. Dette emne er også nært beslægtet med det forrige.
Erfaringerne viser imidlertid, at nogle aspekter af det aktuelle samarbejdsprogram skal forbedres - specielt på fire områder: Konkurrence mellem byer, udvælgelsesjuryens rolle, aktionens europæiske dimension og kontrolprocessen. Derfor vedtog Kommissionen i fjor det forslag, der skal erstatte beslutningen fra 1999. Det var en parlamentarisk anmodning fra fru Prets, og jeg lovede på det tidspunkt personligt at stille et nyt forslag.
Det nye system skulle tilskynde medlemsstaterne til at skabe konkurrence på nationalt plan mellem interesserede byer. En blandet udvælgelsesjury skulle vurdere ansøgningerne som en del af den nationale konkurrence. Denne blandede jury kommer til at bestå af syv eksperter udnævnt af institutionerne samt seks eksperter nomineret af den pågældende medlemsstat. Medlemsstaten foreslår derefter én by til EU-institutionerne. I lighed med tidligere vil Rådet træffe den endelige beslutning vedrørende udpegelsen af byen.
Desuden indeholder forslaget strømlinede og tydeligere kriterier sammenlignet med den aktuelle beslutning. Efter udpegelsen af de europæiske kulturhovedstæder vil der blive indført en kontrolproces for at støtte og rådgive byerne i forbindelse med færdiggørelsen af programmet og i særdeleshed for at sikre, at den europæiske merværdi afspejles på effektiv vis.
Der vil blive uddelt en pris til de europæiske kulturhovedstæder, der opfylder initiativets kriterier og målsætninger. Samtidig vil jeg foreslå en væsentlig stigning i fællesskabsbidraget til sådanne byer, der deltager i programmet via programmet Kultur 2007.
Jeg er meget glad for, at Parlamentet, Rådet og Kommissionen har arbejdet tæt sammen om at finde kompromisændringsforslag, der passer til alle. Denne betænkning er i overensstemmelse med Kommissionens tilgang, og den forbedrer klart vores forslag, så jeg mener, at denne nye ordning skaber en god balance mellem lokale og nationale interesser, og at den forbedrer den europæiske dimension. Jeg er sikker på, at det vil øge gennemsigtigheden i udvælgelsesprocessen og aktionens synlighed.
Jeg vil gerne bekræfte, at Kommissionen hilser denne betænkning velkommen og accepterer alle kompromisændringsforslagene. Som følge deraf forventer jeg, at vores ændrede forslag vedtages under førstebehandlingen. Jeg vil gerne takke Kultur- og Uddannelsesudvalget og i særdeleshed ordføreren fru Prets for hendes duelighed og indsats.
Christa Prets (PSE ),
   Hr. formand, hr. kommissær, som De allerede har nævnt, var det nødvendigt, at vi gennemførte nogle fornyelser i en 20 år gammel aftale. Der blev fremlagt en ny beslutning i 1999. I den forbindelse glemte man dog, at vi nogle år senere ville få 10 nye medlemsstater - måske også flere - og så handlede det om at tage hensyn til disse nye medlemsstater. Vi har således et partnerskabssystem nu.
Det forslag, vi fik forelagt dengang, var ikke tilfredsstillende. Vi stillede et nyt forslag i 2004, men det blev reduceret i hast, fordi vi ikke ønskede at blokere processen med hensyn til kulturhovedstæderne i 2009 og 2010 og derfor tog manglerne med i købet. Men De holdt Deres løfte og præsenterede virkelig et udkast for os et halvt år senere.
Vores vigtigste punkt går ud på at definere juryens rolle på ny. Vi havde problemerne før i tiden, og det handler om, at vi fremover skal råde over en bedre jury. Vi har nu udformet det mere demokratisk i det nye udkast, dvs. i udvælgelsesjuryen, ved forudvælgelsen, er medlemsstaterne og kandidatlandene repræsenteret og kan således yde deres bidrag. Det er ikke kun dem fra Bruxelles, der er med vjohnson@example.org. Det er meget vigtigt.
I anden del af fasen er der et kontrol- og rådgivningsudvalg, som følger denne proces kritisk, og som i den forbindelse ikke kun konstaterer mangler, men også virker støttende. Det er meget vigtigt, fordi byerne meget ofte føler sig overladt til sig selv i forberedelserne og ikke præcist ved, hvordan de bør og skal håndtere alle disse regler.
Konkurrencen var også et meget væsentligt punkt. Vi ønsker flere konkurrencer. Man bør i forberedelsestiden i medlemsstaterne mærke, at det handler om en ny kulturaktivitet, at borgerne og også de enkelte regioner er inddraget. Jeg understreger punktet konkurrence, men vil også samtidig gerne påpege, at der helt sikkert er mindre lande, som overhovedet ikke er i stand til at gennemføre store konkurrencer. Her ville en enkelt kandidatby også være en mulighed, men denne by skal efterkomme alle udfordringer og krav for at kunne rejse krav om at blive kulturhovedstad.
Et væsentligt kriterium og et diskussionspunkt er den europæiske dimension. Byerne er forpligtede til at skabe en europæisk merværdi, og spørgsmålet er: Hvad er den europæiske merværdi? Hvordan kommer den til udtryk i byerne? Hvordan kan man præcist forklare byerne, hvilken opgave de skal opfylde? Her har De ikke kunnet definere det helt præcist. Jeg kan godt forstå det, for det er meget vanskeligt. De har lovet os at præsentere bedste praksis-modellerne på et websted. Dette websted er meget vigtigt for at give instruktioner, for at få retningslinjer, for at kunne udveksle ønsker og erfaringer, hvilket er af stor betydning for kandidatbyerne. Jeg vil gerne anmode Dem om, at vi med dette projekts ikrafttræden virkelig også får de såkaldte retningslinjer og webstedet.
Et glædeligt aspekt er de finansielle midler - ikke på grund af størrelsen, for her vil vi få et problem. Med det nye finansielle overslag vil det fastsatte beløb til europæiske kulturhovedstæder sandsynligvis også blive reduceret, hvilket vi er meget kede af. Hvis jeg tager byen Linz som eksempel, som for nærværende har et investeringsvolumen på 60 millioner euro og netop får 0,86 % fra EU, spørger jeg mig, hvorfor byrderne er så tunge. Nu kan man naturligvis sige, at det er en imagesag, det hjælper regionen, det hjælper byen, man investerer i fremtiden, også i bæredygtighed, hvilket også er et vigtigt punkt.
Nu, hvor vi er ved økonomien, vil jeg gerne sige, at det er glædeligt, at denne pris nu bliver udbetalt tre måneder forud. Det hjælper helt sikkert byerne, for hidtil har det store problem været, at man altid bagefter, når alt var afsluttet, skulle bekymre sig om pengene. Jeg håber og ønsker, at det virkelig bliver gennemført på denne måde, og at vi derefter går en meget demokratisk fremtid for de europæiske kulturhovedstæder i møde.
Jeg håber, at bæredygtigheden, det gode omdømme og de gode impulser for kunsten, for Europas kultur, vil komme til udtryk i denne betænkning og derefter i aktiviteterne og i gennemførelsen. 
Doris Pack,
   Hr. formand, egentlig er det hele allerede blevet sagt, men jeg vil alligevel gerne tilføje noget mere, fordi det er en hjertesag for mig, at denne kulturhovedstad virkelig bliver til det, som den også altid har skullet være for os, nemlig en reklamesøjle for den europæiske kultur. I mellemtiden har der af dette tidligere regeringssamarbejde - det handlede jo egentlig om en regeringsaktion - udviklet sig en interinstitutionel sag. Dvs. vi har et vidunderligt samarbejde, og man har jo også, som fru Prets sagde, hørt på os.
I mange år har vi anmodet om, at juryen virkelig har noget at udvælge, at den virkelig kan bedømme noget, at byerne bestræber sig på at vise en europæisk merværdi og ikke kun det, som de har i forvejen. Netop denne aktion er noget, som gør os opmærksom på den europæiske kulturs betydning. Byerne er kulturbærere og kulturformidlere i EU. De har mulighed for at føre meget sammen i denne konkurrence. Regionale kulturer kan samarbejde på tværs af grænserne.
Jeg kan kun støtte, at det er vigtigt også at arrangere en konkurrence i den forbindelse. Jeg kan sige fra Tyskland, at konkurrencen for kulturhovedstad 2010 var et vidunderligt arrangement hos os. Her bestræbte 10 byer sig på at være de bedste. De tog initiativer, og de er ikke løbet ud i sandet, men bliver ført videre. De dannede et netværk med de ungarske byer, og jeg mener, at det bør Kommissionen lægge vægt på. Webstedet kan også anvendes til at videreføre disse ting.
Jeg er glad for, at Kommissionen nu overvinder sine administrative barrierer, og at vi har konstrueret en pris. Det er jo egentlig ikke nogen pris, men det handler om penge, som tilkommer denne by, således at den kan råde over disse penge allerede i begyndelsen af arbejdet. Alt i alt har vi en meget god sag her, som også er inden for rammerne af det, som vi drøftede i den seneste forhandling om medborgerskab, som hjælper borgerne til at opfatte Europa som den store kulturelle mangfoldighed. 
Nikolaos Sifunakis,
   Hr. formand, hr. kommissær, jeg vil gerne give min kollega, fru Pack, en forklaring angående brevet. Alle medlemmer af Parlamentet, skal jeg sige Dem, modtager breve med opfordring til at støtte ændringsforslag, som vores kolleger har stillet. Årsagen er den simple, at vi ikke alle kan kende indholdet af de flere hundrede ændringsforslag, der er stillet. Jeg modtager også disse breve, som alle andre gør.
Med hensyn til en bemærkning, der kom fra en anden kollega, vil jeg sige, at udvalgsformændene gør brug af deres ret - som alle medlemmer gør - til at stille ændringsforslag, og selv om de ikke tror, de kan blive godkendt i deres udvalg, har de også ret til at stille dem i plenum - det er ikke i strid med forretningsordenen. Jeg tror, det er noget, vi alle gør.
For nu at vende tilbage til emnet er kulturhovedstæderne i dag stadig den største og bedst organiserede politiske institution i Europa. Intet andet kulturtiltag i EU har i dag den samme rækkevidde og navnlig den samme gennemslagskraft med massiv deltagelse fra borgernes side.
Desuden er det vanskeligt at komme i tanke om mange andre nutidige europæiske kulturinitiativer, som har dannet forbillede. Som de øvrige kolleger også har nævnt, har erfaringen dog vist, at nogle af de konkrete sider af denne institution ikke kunne fortsætte.
Hovedkravet er en forbedring af metoden til at vælge kulturhovedstæderne. Dette er sket, og de medlemmer, som var med i det tidligere udvalg med den daværende formand Nichel Rocard, har arbejdet temmelig meget med dette. De nuværende rammer sikrer rent faktisk ikke konkurrencen, som det også nævnes.
Et andet vigtigt spørgsmål er, at programmerne ofte mangler den europæiske dimension. Det er noget, jeg har konstateret i forbindelse med kulturelle begivenheder, som jeg har overværet i forbindelse med tre-fire kulturhovedstæder.
Med det nye forslag, som ordføreren, fru Prets, har gjort et stort og fremragende stykke arbejde med, forsøger man at finde et kompromis mellem de forskellige synspunkter både i Parlamentet og i Rådet.
Til sidst vil jeg gerne sige et par ord om prisen. Det er vigtigt, at der er denne Melina Mercouri-ærespris, som er foreslået af Kommissionen. Det er ikke tilfældigt, at Kommissionen foreslår prisen opkaldt efter hende, og det er naturligvis heller ikke tilfældigt, at de 25 medlemmer af Rådet accepterede det. Melina Mercouri var nemlig inspiratoren, kunstneren, der igennem al sin tid som kulturminister arbejdede for at få indført denne pris. Det var således hendes idé, og jeg tror, det er vigtigt, at den bærer hendes navn fremover. Der er naturligvis også indgået et kompromis i forhold til det oprindelige forslag.
Til sidst vil jeg tilføje, at kulturhovedstæderne favnes af EU. Samtidig bør det være en retningslinje for medlemsstaterne, ud over at valget skal være uafhængigt, at de skal være bedre til at definere, hvordan de intervenerer især i infrastrukturen, hvis ikke i programmerne. 
Alfonso Andria,
   Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg sætter stor pris på Kommissionens forslag, som tager sigte på at styrke den europæiske dimension og forbedre gennemsigtigheden i Den Europæiske Kulturhovedstads udvælgelsesprocedure.
Fru Prets' betænkning er yderst velstruktureret, og det vil jeg gerne lykønske ordføreren med. Meget overbevisende og interessant er efter min mening forslaget om at opkalde den pris, som Kommissionen foreslår at give den valgte by, efter Melina Mercuri af de grunde, som hr. Sifunakis lige har mindet om, og det samme gælder forslaget om at oprette en internetportal, der skaber forbindelse mellem de udpegede byer, fremmer udvekslingen af knowhow og bedste praksis og giver kandidatbyerne information.
Personligt mener jeg, at det er nødvendigt at styrke sammenhængen mellem programmet "Den Europæiske Kulturhovedstad" og den vigtige turistindustri, så vi til fulde udnytter det meget store økonomiske og sociale potentiale, som en begivenhed af dette omfang kan skabe, og så vi også sørger for, at det sætter gang i en varig udvikling i byerne og de omkringliggende områder.
I den forbindelse vil jeg genfremsætte det forslag, som jeg stillede her i Parlamentet under forhandlingen om Queiró-betænkningen, nemlig at der indføres en europæisk turismehovedstad. Dette forslag er også vigtigt for at styrke den urbane dimension. I den nye agenda for 2007-2013 vil der således være kraftigt fokus på byernes rolle.
Som De kan konstatere, er italienerne driftige. Hvis hr. Stubb stadig var her - han spøgte med, at mine landsmænd er ude af stand til at træffe praktiske konklusioner - ville jeg på en lige så spøgefuld måde fortælle ham, at han måske er blevet påvirket af et dårligt forbillede og af sine politiske venskaber.
Til sidst vil jeg håbe, hr. formand, at Parlamentet vedtager fru Prets' betænkning i morgen, da det er en fuldstændig og indholdsrig tekst, som understreger et vigtigt fællesskabsprojekt, der tager sigte på at bringe EU tættere på borgerne ved kulturens hjælp og at fremme byernes udvikling og sætte fornyet skub i dem. 
Helga Trüpel,
   Hr. formand, først vil jeg gerne takke Christa Prets for hendes engagerede og kompetente arbejde med denne betænkning. Selv om nogle af de tidligere talere allerede har nævnt, hvilke problemer der har været i det enkelte tilfælde, vil jeg gerne understrege, at de europæiske kulturhovedstæders historie hidtil i det store og hele har været en succeshistorie. De enkelte byer, der skulle se sig selv som kulturhovedstad, har nydt godt af det, men hele Europa har også nydt godt af det, fordi man gennem disse europæiske kulturhovedstæder igen og igen har kunnet understrege, hvor mangfoldig, rig og afvekslende den europæiske kultur er.
Alligevel vil jeg gerne koncentrere mig om to aspekter, som er særligt vigtige for mig i forbindelse med den nye udformning af denne betænkning. På den ene side kræver idéen om bæredygtighed, at dette kulturhovedstadsarrangement ikke kun har eventkarakter, men virkelig også skal bidrage til at muliggøre mere social udveksling, mere støtte til kunst og kultur, men også nye arkitektoniske tilbud. Til det hører også spørgsmålet om strukturændringer, og hvilken prioritering kulturtilbud til hele Europa har. På den anden side er formålet at opnå en virkelig europæisk horisont og udveksling og at understrege den europæiske merværdi, et meget afgørende punkt i den nye udformning af dette program. For her kan der foretages endnu mere. Man kan især gøre folk begejstrede og vinde dem ved at fremhæve, hvad den europæiske udveksling virkelig er, og ved at man ikke kun henviser til det, man har i forvejen, men også mødes med mange europæiske aktører og finder frem til nye tilbud. Det vil gøre idéen om den europæiske kulturhovedstad endnu mere attraktiv i de kommende år. 
Zdzisław Zbigniew Podkański,
    Hr. formand, vi har høstet mange erfaringer fra aktionerne vedrørende Den Europæiske Kulturhovedstad. Festligholdelserne har både haft positive og negative følger.
På den positive side har vi bemærket en opblomstring af kreative aktiviteter, kulturudvekslinger med udlandet samt afholdelse af kulturelle begivenheder. Byerne er blevet fremmet, og deres borgeres kulturelle ambitioner er vakt. På den negative side kan jeg nævne koncentrationen af anstrengelser og ressourcer på specifikke kulturelle begivenheder på bekostning af sociale og kulturelle bevægelser i de pågældende byer og regioner. Jeg kan også nævne manglen på en detaljeret konsekvensanalyse af det program, man har påtaget sig, samt opstillingen af kriterier over for medlemsstater og byernes myndigheder, der ofte er uhensigtsmæssige i forhold til byernes og regionernes behov og traditioner. Jeg vil også kommentere den manglende klarhed og gennemsigtighed vedrørende finansieringen af aktiviteter med EU-midler.
På det sidste har der vist sig en tendens til at begrænse medlemsstaternes rolle ved udvælgelsen af Europæiske Kulturhovedstæder. Det er en bekymrende udvikling, og vi vil gøre klogt i at overveje, hvad der er mest ønskværdigt - et effektivt samarbejde eller en gennemtrumfning af ens vilje over for andre. Personligt går jeg ind for dialog og for, at der skabes betingelser for aktiv deltagelse i kulturen med henblik på at fremme dens skønhed og mangfoldighed.
Jeg vil takke fru Prets for hendes betænkning og hendes indsats. Jeg tror på, at vi fremover vil bestræbe os på at trække på positive erfaringer. Jeg håber også, at vi vil eliminere de aspekter, der ikke bidrager til en yderligere udvikling, men som tværtimod begrænser den kulturelle mangfoldighed, der er helt afgørende for integrationen og den nationale dialog. 
Erna Hennicot-Schoepges (PPE-DE ).
   - Hr. formand, hr. kommissær, jeg har ladet mindretallets opfattelse føre til protokols i henhold til forretningsordenens artikel 48, og jeg stemmer ikke for dette forslag. Jeg takker dog fru Prets for hendes arbejde. Jeg vil redegøre for min holdning.
Forslaget, der sigter mod hvert år at udnævne en kulturel hovedstad i Europa, har under udarbejdelsen skabt entusiasme og vilje til at skille sig ud fra andre og en bevidsthed om, at kulturen er et aktiv og en værdi. Kommissionen og Europa-Parlamentet har i løbet af de seneste 10 år forsøgt at tilføre projektet ny energi, men har brugt de samme midler, som kvæler det europæiske projekt generelt. I stedet for at genoplive entusiasmen, som var der i begyndelsen, sammen med borgerne, som skal identificere sig med projektet, nedsætter Kommissionen og Europa-Parlamentet sig som dommere.
Jeg har i mine ændringsforslag foreslået at pålægge medlemslandene opgaven med at udnævne den europæiske kulturhovedstad efter deres egne kriterier. Det ville inspirere dem til at påtage sig deres ansvar. I stedet for at styrke subsidiariteten til opbygning af den europæiske identitet, som er opbygget af vores mangfoldighed, opfører institutionerne sig nu som bygherrer, eftersom de dikterer, udvælger og bedømmer uden at påtage sig omkostningerne i forbindelse med deres beslutninger, for EU's økonomiske tilskud er meget lavt. 
Bureaukratiet vokser som et bolværk mellem initiativerne på området, og, hr. kommissær, jeg kan blot håbe, at de kommende jurymedlemmer er mere samvittighedsfulde end de, der har bedømt projektet om Luxembourg 2007, uden at alle var der, uden at have fået kendskab til den plan, der skulle gælde for Luxembourg, og uden at tage hensyn til, at det luxembourgske forslag om at vælge Sibiu i Rumænien som venskabsby ville være et banebrydende forslag. Kulturen er mere end blot reklamefremstød.
Projektet om kulturhovedstæder bør være mere end en lang række fyrværkeri af begivenheder, og for at sikre en vis kontinuitet har jeg foreslået, at der til høringerne bliver knyttet et netværk af kulturhovedstæder, som skulle oprettes med støtte fra Kommissionen. I stedet er vi nu vidner til en parodi på et netværk, der i et miskmask samler en række af dem, som på lovlig vis er blevet udvalgt, og dem, som selv har tilranet sig denne titel. Det er på tide, at titlen som europæisk kulturhovedstad beskyttes.
Marios Matsakis (ALDE ).
   - Hr. formand, det er overflødigt at sige, at jeg med al respekt er helt uenig med den forrige taler. Jeg vil gerne lykønske fru Prets med en grundig og omhyggelig betænkning. Det er almindeligt anerkendt, at programmet Den Europæiske Kulturby, som senere kom til at hedde Den Europæiske Kulturhovedstad, er et gennemprøvet og meget nyttigt koncept, og at man skal være meget taknemmelig over for dem, der indførte det i midten af 1980'erne, og specielt over for den daværende græske kulturminister Melina Mercouri. Hun var bestemt en inspirerende og talentfuld kvinde, der i sin omtumlede tilværelse kæmpede modigt for demokrati og for at fremme europæisk enhed gennem kulturen.
Programmer som det, vi diskuterer i aften, er ubestrideligt medvirkende til at bringe borgerne i EU tættere sammen og styrke deres indbyrdes bånd. De er med til at fremme forståelsen blandt vores folk og øge accepten af og respekten for vores forskellige men samlende kulturelle historie.
I årenes løb er der identificeret nogle problemområder, og dette kommissionsforslag, der i sidste ende vil blive ændret af Parlamentet, vil utvivlsomt forbedre og forstærke programmet yderligere. Forhåbentlig medvirker jeg ved at tale engelsk - der for mig er et fremmedsprog - til at samle vores europæiske ambition om at få et fælles kommunikationssprog en gang ud i fremtiden.
På baggrund af de indhøstede erfaringer fra programmets 20-årige levetid, og på grund af de nødvendige ændringer som følge af den nylige udvidelse, er der nu et presserende behov for en revision. To af de vigtigste nødvendige ændringer er forbedringer i udvælgelsesproceduren og indførelsen af et system, der vil sikre, at når først en by er udvalgt, så vil et velplanlagt program blive gennemført med held.
Jeg vil gerne fremhæve det kloge i to af forslagets innovationer: parsystemet og prisen. Jeg har ikke tid til at gå i detaljer men vil endnu en gang lykønske ordføreren med hendes udmærkede betænkning.
Ljudmila Novak (PPE-DE ).
   - I et kulturelt og etnisk forskelligartet Europa er det meget vigtigt at bygge bro mellem nationerne. Vores ledende princip skal nu og fremover være at bevare vores egen kultur og blive bekendt med andre nationers kulturelle rigdomme. Kultur er den mest stilfærdige og effektive forbindelse mellem nationer, der ønsker at leve i fred og gensidigt samarbejde.
Den Europæiske Kulturhovedstad muliggør en sådan forbindelse. Samtidig bliver det også muligt for mange værtsbyer at investere mere i kulturelle faciliteter og projekter med langsigtede positive følger for økonomien. Dette projekt tilskynder også borgerne til at blive kulturelt engagerede og sætte sig ind i kulturen i alle dens dimensioner.
Jeg glæder mig også over forslaget om at uddele en pris, hvis en by opfylder kriterierne for Den Europæiske Kulturhovedstad, da tidligere arrangører i mange tilfælde har klaget over manglende ressourcer, idet EU først uddelte disse efter indsendelsen af rapporten.
Vores samlede forpligtelse repræsenterer kun en brøkdel af bidragene sammenlignet med de beløb, som er investeret i Europæiske Kulturhovedstæder af lokalsamfund, de berørte medlemsstater eller den private sektor. Derfor må vi ikke komplicere processen med at skaffe penge gennem krævende administrative procedurer. I stedet skal vi gøre jobbet lettere for organisatorerne, da det alene vil bidrage til at skabe et bedre forhold mellem borgerne og EU-institutionerne.
Forslaget om en blandet udvælgelsesjury, der skal nominere hovedstaden, er også en god idé, fordi den tager mere hensyn til den internationale dimension, og fordi den giver større mulighed for en mere retfærdig udvælgelse, idet der på nationalt plan er større chance for en vis forudindtagethed for en bestemt by. 
Bogusław Sonik (PPE-DE ).
   -  Hr. formand, sammen med otte andre europæiske byer blev min hjemby Krakow i Polen Den Europæiske Kulturhovedstad i 2000. Dengang var det min behagelige pligt at være direktør for programmet Den Europæiske Kulturhovedstad.
Jeg vil gerne sige, at programmet Den Europæiske Kulturhovedstad er det mest betydningsfulde af de programmer, der betoner vores kontinents kulturelle enhed. Det er også et program, der blev til på borgernes eget initiativ. Det skyldes ikke et initiativ fra en institution som f.eks. Kommissionen eller Parlamentet. Grækenland og fru Mercouri i særdeleshed fortjener ros for idéen om at finde en måde til at vise, hvad Europa handler om, og hvad kontinentets kulturelle enhed virkelig betyder. Det ville faktisk være rigtigt og passende at opkalde denne pris efter fru Mercouri, der var den daværende kulturminister i Grækenland, da både Grækenland og fru Mercouri fortjener dette.
Hvordan skal man definere Europa-Kommissionens rolle? Her henvender jeg mig i særdeleshed til kommissær Figel'. Kommissionen bør have som sin rolle at tilbyde støtte og rådgivning, at påpege fejl og at vejlede om hensigtsmæssige foranstaltninger. Den bør ikke involvere sig i administrative spørgsmål, sådan som den er slem til at gøre. Den bør i særdeleshed undgå en sådan tilgang i dette tilfælde, da prisen på 500.000 euro kun er 2-5 % af alle de midler, der er bevilget til gennemførelsen af programmet Den Europæiske Kulturhovedstad.
Hr. kommissær, der skal derfor findes en måde, hvorpå man kan udbrede de relevante informationer og støtte internetsider og andre publikationer. Vi er nødt til at lære af succeserne og fiaskoerne fra tidligere Europæiske Kulturhovedstæder. De er alle sammen en del af Sammenslutningen af Europæiske Kulturhovedstæder. Hr. Figel', De er ansvarlig for finansieringen af 25 netværk, og Sammenslutningen af Europæiske Kulturhovedstæder bør være ét af dem for at sikre, at tjenester er tilgængelige for de byer, der skal spille denne vigtige rolle i den nærmeste fremtid. 
Ján Figel',
   Jeg tror, at Kulturhovedstad-programmet er lige så populært på kulturområdet, som Erasmus er på uddannelsesområdet. Begge programmer er omkring 20 år gamle, og hvis vi ville, kunne vi sige meget om disse programmers fortid og fremtid. Jeg er overbevist om, at ikke kun udvalget men også Parlamentet ønsker at sikre sig, at Kulturhovedstad-programmet bliver endnu bedre og endnu mere populært, og jeg tror, at vi bevæger os i den retning.
Jeg vil blot tilføje, at det faktum, at 10 byer i Tyskland og 11 byer i Ungarn konkurrerer om titlen i 2010, afspejler en interesse, konkurrenceevne og bevægelse eller dynamik på det kulturelle og kulturarvsmæssige område, der er godt for hele Europa. Jeg vil gerne takke Dem alle og sige, at vi faktisk gør mange af de ting, som hr. Sonik har nævnt inden for information, rådgivning og bistand. Vi vil også gerne hæve værdien af prisen eller den finansielle bistand til 1,5 millioner euro. Alt dette afhænger imidlertid af morgendagens afstemning og af diskussionerne om de finansielle overslag. Når det så er sagt, er jeg overbevist om, at denne aktivitet, denne komponent af kulturelt samarbejde, fortjener en markant støtte. 
Formanden.
   - Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen onsdag.
Bogdan Golik (PSE ).
   -  Jeg vil gerne takke ordføreren for en udmærket betænkning, der fremmer kulturens værdi i EU. Når vi arbejder med nye tilgange, er det vigtigt at huske på, at de nye medlemsstater modstod mange slags pres på deres kulturer i den kommunistiske periode. Endvidere blev disse kulturers forskellighed og identitet negeret. Når man giver sådanne lande mulighed for at engagere sig yderligere i aktioner i forbindelse med Den Europæiske Kulturhovedstad, er det en enestående mulighed for at udnytte den hidtil ukendte energi, der genereres af samfund i de såkaldte unge demokratier.
Jeg kan ikke undgå at nævne en enestående kandidat blandt de byer, der håber på at kunne kalde sig Den Europæiske Kulturhovedstad i 2010. Jeg tænker på byen Goerlitz-Zgorzelec, hvor jeg voksede op og tog min uddannelse. Det er en ganske bemærkelsesværdig by, fordi befolkningen trods byens brogede historie af grusomme opdelinger har formået at holde liv i menneskelige, økonomiske og specielt kulturelle forbindelser.
Byen var mærket af historien og blev splittet af grænsen efter Anden Verdenskrig, men takket være EU's aktiviteter har den nu en mulighed for at genopstå på Europa-kortet. Den står til at blive et sted, hvor forsoning, forståelse og overstatsligt såvel som kulturelt samarbejde fungerer på alle niveauer. Den er et eksempel på, hvordan fælles interesser og dialogvilje kan overvinde splittelser og vrede, hvilket man ellers kunne have troet umuligt. Jeg anbefaler denne tilgang for alle projekter på europæisk plan og ikke kun for de kulturelle. 
Zita Gurmai (PSE ).
   - Projektet Den Europæiske Kulturby har unægteligt en vigtig rolle og mission. Det er medvirkende til at bevare den europæiske kulturarvs mangfoldighed. Det medvirker i høj grad til at udbrede kendskabet til landenes forskellige kulturelle traditioner og værdier. Gennemsigtighed, klarhed, kontrol og eksempler på bedste praksis er de grundlæggende krav til alle former for udvælgelsesprocedurer i EU, og de skal også være gældende for udvælgelsen af europæiske kulturhovedstæder. Jeg støtter varmt medtagelsen af Bulgarien og Rumænien i programmet som svar på de to potentielle nye medlemsstaters interesse i at deltage i denne aktion og i lyset af den symbolske betydning af allerede nu at lade dem føle sig som en del af Europa samt for yderligere at berige vores kulturelle værdier og mangfoldighed. Medtagelsen af "kulturmåned"-initiativet i projektet kan medvirke til at udbrede kendskabet til andre landes kulturarv og hæve projektet op på et højere internationalt plan.
Formanden.
   - Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om
betænkning af Avril Doyle for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets forordning om visse fluorholdige drivhusgasser (PE-CONS 3604/2006 - C6-0065/2006 - 2003/0189A(COD)) (A6-0087/2006) og
betænkning af Avril Doyle for Europa-Parlamentets Delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om emissioner fra luftkonditioneringsanlæg i motorkøretøjer og om ændring af Rådets direktiv 70/156/EØF (PE-CONS 3605/2006 - C6-0066/2006 - 2003/0189B(COD)) (A6-0090/2006). 
Avril Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg vil bede kommissæren om først at tage ordet. Han har vist en bemærkning, han gerne vil have ført til protokols, og jeg vil gerne have mulighed for at svare på den.
Ján Figel',
   Hr. formand, jeg skal hilse fra min kollega hr. Dimas. Jeg vil gerne have lov til at præsentere Kommissionens holdning i denne sag.
Først og fremmest vil jeg gerne takke Parlamentets delegation, der deltog i forligsmødet med Rådet den 31. januar. Jeg vil også rette en særlig tak til næstformanden hr. Takatellis og til ordføreren fru Doyle og lykønske dem med resultatet.
Diskussionerne i Forligsudvalget var konstruktive, og det endelige resultat vedrørende centrale spørgsmål - herunder standarder for indeslutning, mærkning, markedsføring, fremme af alternativer samt en række andre vigtige emner - er tilfredsstillende. Kommissionen kan derfor støtte forligsteksten, og jeg vil opfordre Parlamentet til at tilslutte sig det meget gode resultat, som dets forhandlingsdelegation har skaffet. Jeg tror, at forordningen om f-gasser samt direktivet om mobil luftkonditionering i biler bliver et vigtigt bidrag i EU's kamp imod klimaændringer og i vores bestræbelser på at opfylde Kyoto-målsætningerne om emissionsreduktioner.
Kommissionen vurderer, at den lovgivning, vi diskuterer i dag, i 2012 vil reducere emissionerne af fluorholdige gasser med omkring 20 millioner t CO2-ækvivalent årligt. Det svarer til en reduktion på 20 % sammenlignet med 1995. Uden foranstaltninger vil emissionerne af fluorholdige gasser stige med 50 % i samme periode. Fra 2020, når alle foranstaltninger er gennemført fuldt ud, vil effekten blive en reduktion på 40-50 millioner t CO2-ækvivalent. 
EU's klimapolitik bygger på et tæt samarbejde mellem Kommissionen og medlemsstaterne. Kun gennem en fælles og kombineret aktion på europæisk og nationalt plan vil EU effektivt kunne reducere sine drivhusgasemissioner. Kommissionen glæder sig derfor over medlemsstaternes foranstaltninger med henblik på at reducere de nationale emissioner og nå deres byrdefordelingsmål. I den forbindelse er det imidlertid Kommissionens ansvar at bevare enhver ret, den måtte have til at sikre sig, at alle aktioner for at reducere emissioner af f-gasser er forenelige med traktaten. Derfor vil Kommissionen gerne udsende følgende erklæring vedrørende spørgsmålet om skrappere nationale foranstaltninger:
"Kommissionen noterer sig aftalen mellem Europa-Parlamentet og Rådet om indføjelse i forordningen af en bestemmelse, der giver medlemsstaterne mulighed for frem til 2012 at bevare strengere nationale foranstaltninger sammenlignet med dem, der er indeholdt i forordningen, hvis disse foranstaltninger vedtages inden den 31. december 2005. Ifølge traktaten kan en medlemsstat efter vedtagelsen af en harmoniseret foranstaltning, hvis den finder det nødvendigt at bevare nationale foranstaltninger, der retfærdiggøres af vigtige krav, der er defineret i EF-traktatens artikel 30, eller som vedrører beskyttelse af miljøet eller arbejdsmiljøet, informere Kommissionen herom og anføre grundene til deres opretholdelse. Traktaterne indeholder også regler for Kommissionens godkendelse eller afvisning af disse foranstaltninger. Kommissionen er derfor forpligtet til at reservere sin holdning til dette spørgsmål inklusive enhver ret, den måtte have i henhold til traktaten."
Jeg vil atter takke Parlamentet for dets åbne og konstruktive tilgang til pakken om f-gasser. Resultatet er en stærk og effektiv lov, der atter viser EU's evne til at lade sine ord følge af konkrete handlinger i klimapolitikken.
Avril Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, jeg takker kommissæren for at have fulgt min opfordring til at indlede aftenens forhandling, fordi jeg er bekymret over den erklæring, han netop har læst op, og jeg vil vende tilbage til den under forhandlingen, sådan som andre kolleger formentlig også vil.
Denne lovgivning er en fascinerende indgående undersøgelse for alle, der interesserer sig for Europa-Parlamentets institutionelle beslutningsproces. Først vil jeg gerne takke alle mine kolleger og specielt skyggeordføreren fru Corbey for samarbejdet under den langvarige og ind imellem ganske vanskelige forhandling.
Fluorholdige gasser blev introduceret i 1990'erne som erstatning for de ozonnedbrydende cfc-gasser og hcfc-gasser. De anvendes i alle mulige former for applikationer af større eller mindre betydning: i isoleringsskum, i aerosoler, i køle- og luftkonditioneringsanlæg, i brandbeskyttelsesudstyr og afbryderenheder og tilmed i sålerne på "air-tech" løbesko samt selvfølgelig i termoruder. Listen er meget lang.
Efterhånden som klimaændringsdebatten udviklede sig efter FN's Rammekonvention om Klimaændringer, begyndte man at erkende, at effekten af disse fluorholdige gasser på grund af deres store potentiale for global opvarmning - GWP - var en væsentlig bidragyder - op til 5 % og stigende - til drivhuseffekten. Disse gasser har ikke blot høje GWP'er, men den mest potente - svovlhexafluorid eller SF6 - har en GWP, der er næsten 24.000 gange større end CO2, der er den mest almindelige drivhusgas. De har også meget lange halveringstider.
Hvis ikke der træffes nogen foranstaltninger, vurderer Kommissionen, at emissionerne af fluorholdige gasser i 2010 vil være 50 % større end niveauet i 1995. Andre vil anføre et langt større tal. Med foranstaltningerne i denne lovgivningspakke vil emissionerne være reduceret med over 20 % i 2012 i forhold til 1995. Af de seks drivhusgasser, der er opført i bilaget til Kyoto-protokollen fra 1997, er tre fluorholdige gasser. I alt fremmer den nuværende lovgivning en reduktion i emissionerne af 25 fluorholdige gasser - hydrofluorcarbon, perfluorcarbon og svovlhexafluorid - gennem indeslutning, ansvarlig brug, nyttiggørelse og bortskaffelse. Målet med lovgivningen er at sætte medlemsstaterne i stand til at leve op til Kyoto-målsætningerne ved at begrænse udslip samt brugen af fluorholdige gasser.
Mens Kommissionens oprindelige forslag bestod af én forordning med det indre marked som retsgrundlag i form af artikel 95, så udarbejdede Rådet en fælles holdning i form af to særskilte tekster: et direktiv baseret på artikel 95 og en forordning baseret på et dobbelt retsgrundlag bestående af artikel 175 og artikel 95. Begrundelsen for at opdele Kommissionens oprindelige forslag i to forskellige tekster, som Europa-Parlamentet foreslog under førstebehandlingen, var at fjerne alle krav vedrørende emissioner fra luftkonditionering i motorkøretøjer fra den foreslåede forordning til rammedirektiv 70/156/EØF om typegodkendelse af motorkøretøjer. Den foreslåede forordning skulle derefter fokusere på de resterende lovfæstede applikationer. Efter at Rådet havde hugget den over i to og taget det meget tvivlsomme skridt at dele forordningen mellem to retsgrundlag - hvor hovedsigtet var miljø, og hvor nogle underordnede bestemmelser byggede på det indre marked som retsgrundlag - gav det depechen tilbage til Parlamentet. Under andenbehandlingen i Parlamentet var der ikke nogen endelig løsning på det afgørende og omstridte spørgsmål vedrørende forordningens dobbelte retsgrundlag, der blev bevaret.
Mit forslag som ordfører om at vedtage et enkelt miljørelateret retsgrundlag som det eneste middel til at skaffe retssikkerhed fik ikke det krævede kvalificerede flertal. Der blev imidlertid vedtaget ændringsforslag, der forsøgte at understrege det faktum, at skrappere nationale foranstaltninger er tilladt under foranstaltninger vedrørende det indre marked, hvis de er rimelige, ikke-diskriminerende og ikke kun af økonomisk art. I traktatens artikel 176 forklares denne mekanisme vedrørende miljøet eller artikel 175-lovene.
Dette resultat skabte stor usikkerhed af flere årsager. For det første var der det generelle princip om, at indførelsen af et uafbalanceret dobbelt retsgrundlag for at fremme en bedre, enklere og mere tydelig lovgivning er en farlig kurs og et farligt fortilfælde i europæisk politikskabelse. For det andet er der Domstolens konsekvente domspraksis, ifølge hvilken der skal være et enkelt retsgrundlag, der afspejler lovens fremherskende formål eller tyngdepunkt. Denne forordnings tyngdepunkt er ubestrideligt miljøbeskyttelse, hvilket vil berettige til en miljøbasis - en tilgang med minimal harmonisering. Endelig var der det ubesvarede spørgsmål om, hvorvidt de medlemsstater, der allerede har en mere ambitiøs lovgivning - specielt Østrig og Danmark - vil få lov til at bevare disse foranstaltninger, eller om EU vil tvinge dem til at sænke deres miljøstandarder for bekæmpelse af klimaændringer i en tid, hvor der allerede er problemer med at opfylde Kyoto-målsætningerne om at reducere drivhusgasemissionerne. I lyset af den uforsonlige splittelse i Rådet om dette afgørende spørgsmål om skrappere nationale foranstaltninger for visse medlemsstater var det uundgåeligt med en tredjebehandling i Forligsudvalget.
Efter mange intense uger med informativt forberedende arbejde og møder indgik Forligsudvalget en aftale om et fælles udkast til en forordning om visse fluorholdige drivhusgasser - f-gasser - den 31. januar 2006, som omfattede de vigtigste uoverensstemmelser mellem Parlamentet og Rådet, der er: medlemsstaternes mulighed for at bevare eller indføre nationale foranstaltninger, der er skrappere end dem, der er fastsat i forordningen; tekniske forskrifter vedrørende indeslutning af f-gasser; rapportering om og gennemgang af forordningen; definition på markedsføring; grænseoverskridende transport eller overførsel af f-gasser til genanvendelse; mærkning; anmeldelse af foranstaltninger, der introducerer yderligere forbud mod f-gasser, og området vedrørende uddannelse og certificering.
Det vigtigste punkt, som jeg atter vil henvise til, er imidlertid spørgsmålet om strengere nationale bestemmelser. For at fremme det miljømæssige kapløb til toppen var det vigtigt, at man enedes om det generelle princip om, at medlemsstater kan bevare eller indføre strengere nationale bestemmelser i overensstemmelse med traktatens bestemmelser. I den konkrete sag om de eksisterende nationale foranstaltninger i Danmark og Østrig, som Kommissionen har overvejet at gå til domstolen med, blev der introduceret en beskyttelsesklausul, der ville give de to medlemsstater mulighed for at beholde deres lovgivning indtil den 31. december 2012. Begge lande har allerede en streng lovgivning om f-gasser - siden 1980'erne for Danmarks tilfælde - og de ser det som en vigtig foranstaltning i deres policy-mix for opfyldelse af deres Kyoto-målsætninger vedrørende klimaændringer.
Efter min mening repræsenterer den aftalte lovgivning, der venter på en endelig sanktion fra vores kolleger her i Parlamentet i morgen, en rimelig balance mellem miljøbeskyttelse og forbehold vedrørende det indre marked. Den bekræfter EU's tilsagn om at begrænse klimaændringer, og den vil i høj grad fremme udviklingen af nye miljøteknologier og dermed bidrage til de videnbaserede økonomiske mål i Lissabon-dagsordenen. Det vil den gøre på en velovervejet, fornuftig og afpasset måde, der anerkender visse vigtige anvendelser af disse gasser, der ikke at forglemme kan være nyttige under visse omstændigheder alene af den grund, at de er fremragende isolatorer. Man vil f.eks. fortsat bruge f-gasser i et begrænset miljø i elektriske eller elektroniske afbryderenheder. Der findes ikke nogen bedre eller mere passende erstatning i det tilfælde, og det må være prøven.
Forligsudvalgets kompromisforslag blev hilst velkommen af de tre institutioner, af mig selv, af mine kolleger i Europa-Parlamentet, af hr. Pröll på vegne af Det Europæiske Råd og af kommissæren for miljø, hr. Dimas. Det var det eneste retfærdige og hæderlige resultat. Direkte citeret hilste kommissær Dimas aftalen velkommen som "et klart og positivt politisk signal", men han hentydede til det faktum, at Kommissionen senere ville beslutte, hvornår den skal få ført en erklæring til protokols, når lovgivningen endelig vedtages, hvilket formentlig bliver i morgen.
Jeg vil gerne kommentere den erklæring, vi netop har hørt fra kommissær Figel', der taler på vegne af kommissær Dimas. I den besværlige forhandlingsproces vedrørende denne lovgivning var det lovgivernes - Parlamentet og Rådet - klare intention at give mulighed for den bredest mulige fortolkning af beføjelserne vedrørende de miljøforanstaltninger, der skal træffes med det indre marked som retsgrundlag. Jeg vil på det kraftigste afvise ethvert forsøg fra Kommissionen på at udlægge betingelserne for dette retsgrundlag på en sådan måde, at det begrænses til artikel 95, stk. 4, der skitserer en procedure for forudgående underretning. En sådan erklæring repræsenterer en fejlfortolkning af forligsresultatet, hvor der var en tydelig, men implicit hensigt om at tillade strengere nationale foranstaltninger på baggrund af artikel 95, stk. 10. Mens enhver erklæring fra Kommissionen i denne forbindelse er ikke-bindende, kan den spille en rolle for Domstolens fortolkning af emnet, hvis denne lovgivning - der allerede har strakt sig over to lovgivende forsamlinger - får en fjerdebehandling ved Retten i Luxembourg, hvilket jeg tænkte på helt fra starten.
I aften vil jeg gøre det klart, at forordningens primære formål - at begrænse emissionerne af fluorholdige gasser - helt og holdent skal respekteres og overholdes. Jeg beklager, at Kommissionen hidtil ikke har tilbagetrukket sin formelle åbningsskrivelse til den danske regering. Jeg vil opfordre kommissær Figel' til her i aften at bekendtgøre, at Kommissionen agter at gøre dette hurtigst muligt.
Direktivet om luftkonditioneringsanlæg i motorkøretøjer var anden arm i pakken med de to forslag, der var resultatet af Rådets førstebehandling om henstillingen fra min forgænger som ordfører, hr. Goodwill. Jeg glæder mig over den banebrydende beslutning om gradvist at introducere et forbud mod fluorholdige gasser med et globalt opvarmningspotentiale, der er mere end 150 gange så stort som potentialet i bilmotorernes CO2. Dette forbud vil gælde for nye biltyper i 2011 og for alle nye køretøjer i 2017. Når foranstaltningen bringes i overensstemmelse med det gældende køretøjstypegodkendelsessystem, vil det også bevare konkurrenceevnen og sikre, at de europæiske bilproducenter overholder den. Risikotærskelen vil eliminere den nuværende luftkonditioneringsgas og muliggøre brugen af mindre skadelige gasarter. I praksis vil de fleste producenter nok introducere CO2-baserede anlæg. Men den vigtige pointe er den, at vi tillader udviklingen af disse nye systemer uden at være teknologisk præskriptive og under overholdelse af vores WTO-forpligtelser.
Richard Seeber,
   Hr. formand, kære hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke vores ordfører, fru Doyle. Hendes indlæg har vist, med hvilken begejstring hun har kæmpet både i udvalget og i plenarforsamlingen for denne sag, som er særlig vigtig for Østrig og Danmark, fordi vi er de to medlemsstater, som har strengere bestemmelser på dette område. Vi har især også vist, at strengere bestemmelser er mulige uden at anrette økonomiske skader. Derfor er jeg nødt til at spørge Kommissionen, hvorfor den med sin erklæring nu igen forsøger at trække stikket ud i forbindelse med den europæiske enhed.
Miljøpolitik og borgertilfredshed er en enhed, og vi er en enhed i Europa. Derfor undrer Kommissionens adfærd mig meget, da vi jo har afsluttet en vellykket forligsprocedure mellem Rådet og Parlamentet. I det fælles udkast fra Parlamentet og Rådet, som blev godkendt i Forligsudvalget den 31. januar 2006, fastsættes det, at medlemsstaterne indtil slutningen af 2012 må opretholde strengere nationale foranstaltninger end de i forordningen fastsatte. I medfør af det nye stk. 3 i artikel 9 får medlemsstaterne, især Østrig og Danmark, mulighed for at opretholde deres eksisterende mere vidtrækkende forbud mod markedsføring af fluorholdige drivhusgasser. Uden indførelsen af en sådan beskyttelsesklausul skulle medlemsstaterne ophæve deres eksisterende forbud, som går videre end forbuddene i bilag II til forordningen, eller lade Kommissionen godkende dem. I henhold til artikel 95, stk. 10, i EF-traktaten kan harmoniseringsforanstaltninger som forordningen om disse fluorholdige drivhusgasser indeholde en beskyttelsesklausul, der bemyndiger medlemsstaterne til at træffe foreløbige afvigende foranstaltninger. Bemyndigelsen skal ske i henhold til den i forordningen fastsatte procedure og i den deri foreskrevne form. Uanset dette henviser Kommissionen i den nævnte erklæring om artikel 9, stk. 3, imidlertid ikke til den i forordningen fastlagte procedure, men gentager ordlyden i artikel 95, stk. 4, ifølge hvilken opretholdelsen af nationale bestemmelser, som desuden er begrundet i nyere videnskabelig viden, skal meddeles Kommissionen med henblik på en godkendelse. Jeg mener, at det helt tydeligt går for vidt og ikke svarer til det, som Rådet og Parlamentet har aftalt. 
Dorette Corbey,
   Hr. formand, indledningsvis vil jeg gerne rette en hjertelig tak til Avril Doyle. Hun har som ordfører taget en række vigtige initiativer for at bevare miljøkvaliteten i disse forslag. Jeg tænker med glæde tilbage på den vedholdenhed, hun lagde for dagen under trilogerne.
Vi kan være stolte af resultatet. I morgen kan vi cementere to milepæle. Det mente jeg i alt fald, indtil vi hørte kommissærens redegørelse.
Den første milepæl er nået på det klimapolitiske område. Der er i Europa-Parlamentet bred konsensus om, at vi bør tage klimaændringerne alvorligt. Det er tvingende nødvendigt, at der træffes foranstaltninger for at nedbringe mængden af drivhusgasser. Ved at sætte grænser for fluorholdige drivhusgasser tager vi et vigtigt skridt. Fluorholdige drivhusgasser er gasser, som har et højt potentiale for global opvarmning, og som anvendes i alle mulige produkter, såsom luftkonditionerings- og kølesystemer, ildslukningsapparater, skum til byggeriet og sågar skosåler. Det er positivt, at Europa-Parlamentet og Rådet har trukket en klar grænse. Drivhusgasserne bør reduceres mest muligt. Innovation er vigtigt, og dermed reduceres den globale opvarmning.
Den anden milepæl er af stor politisk betydning og vedrører det indre marked. Vi tog under førstebehandlingen et markant initiativ. I stedet for at vælge det indre marked som retsgrundlag valgte vi miljøet. Flertallet af PSE-Gruppens medlemmer støttede dette fuldt og helt. Begrundelsen herfor er, at en række lande selv allerede havde truffet yderligere foranstaltninger. Med det indre marked som retsgrundlag var der en risiko for, at bl.a. Østrig og Danmark måtte trække deres mere vidtrækkende foranstaltninger tilbage. Det er helt uacceptabelt. Det indre marked bør bero på en høj grad af miljøbeskyttelse. Er det ikke tilfældet, bør medlemsstaterne selv have mulighed for at træffe mere vidtrækkende foranstaltninger.
EU må ikke pålægge medlemsstaterne forringelser eller fratage medlemsstaterne muligheden for at føre en anstændig miljøpolitik. Det er i alt fald lykkedes at gøre dette klart. Parlamentet og Rådet ønsker, at medlemsstaterne skal kunne træffe mere vidtrækkende foranstaltninger. Kommissionen bør naturligvis omhyggeligt sikre, at begrænsningerne af adgangen til markedet er forholdsmæssige.
Hr. kommissær, jeg erkender, at jeg finder Deres redegørelse bedrøveligt blodfattig. Jeg havde som minimum ventet, at De ville vise politisk vilje til at give de medlemsstater, som måtte ønske at træffe mere vidtrækkende foranstaltninger, fri bane hertil. Det havde ikke været nødvendigt at oplæse artikel 95, som vi alle kender, og vi forventer faktisk af Dem, at De har politisk vilje til at sikre medlemsstaterne et sådant råderum. Det er hårdt tiltrængt, for innovation er væsentlig for klimapolitikken, men i sidste instans også for vores økonomi og for Lissabon-dagsordenen. Hvad dette angår, beder jeg Dem således trække den redegørelse tilbage, De netop har oplæst. Det sidste ord er næppe sagt herom. 
Niels Busk,
   . - Hr. formand Jeg vil starte med at takke Parlamentets ordfører, fru Doyle, som har udført et eminent stykke arbejde i denne sag. Det har været en sand fornøjelse at være medlem af Forligsdelegationen. På ALDE-Gruppens vegne vil jeg gerne sige en varm tak for det gode samarbejde. Forligsudvalgets resultat er en sejr for Europas miljø og for Europas borgere. Lande som Danmark og Østrig, som er gået længere med forbud mod F-gasser, er blevet tilgodeset, og andre lande kan følge efter. Det beviser, at EU sætter miljøet i allerførste række.
Når Europa-Parlamentet i morgen vedtager Forligsudvalgets tekst med et forhåbentligt meget stort flertal, går jeg ud fra, at miljøkommissær Dimas benytter lejligheden til at trække Kommissionens åbningsskrivelse mod Danmark tilbage. Det bør være en naturlig konsekvens af denne nye lovtekst. Nu hvor fællesskabslovgivningen er ændret, vil der ikke være noget belæg for at føre en sag mod Danmark ved EF-Domstolen.
Det har været forstemmende at høre i korridorerne, at Kommissionens juridiske tjeneste har vægret sig ved at acceptere forligsresultatet eller har forsøgt at fejlfortolke det. Lad mig minde Kommissionen om, at det er helt uhørt og ganske uacceptabelt og i øvrigt ødelæggende for samarbejdet og tilliden til Kommissionen, hvis den nye fællesskabslovgivning ikke administreres af Kommissionen. Aftalen og indholdet af forligsteksten har Rådet og Europa-Parlamentet aftalt. Kommissionen har deltaget og er derfor medansvarlig for aftalen af 31. januar 2006. Derfor, hr. kommissær, træk åbningsskrivelsen mod Danmark tilbage efter afstemningen i morgen, når et stort flertal i Parlamentet har sagt ja til teksten. Alt andet vil være uacceptabelt for samarbejdet i fremtiden. 
Caroline Lucas,
   Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Doyle for det udmærkede samarbejde og for hendes velvilje til at finde kompromiser, som vi alle kunne tilslutte os. Når det er sagt, så kan min gruppe godt leve med direktivet om mobil luftkonditionering - selv om det efter vores mening fortsat er for vagt - men vi kan ikke acceptere resultaterne af forligsproceduren vedrørende forordningen om f-gasser trods fru Doyles gode forsøg på at få en bedre aftale, som i sidste ende faldt til jorden.
EU-institutionerne ynder at bryste sig af deres internationale lederrolle med hensyn til klimaændringspolitik, der er den største trussel, vi står over for, og alligevel er denne forordning en tragedie af mistede muligheder, der sætter potentialet for vores klimapolitik årtier tilbage. Vi taler om gasser, der har et enormt potentiale for global opvarmning. De omfatter svovlhexafluorid, der er over 23.000 gange stærkere som drivhusgas end CO2, og alligevel vil de være tilladt i nogle applikationer.
Alligevel har vi foran os en forordning med et retsgrundlag, der sår tvivl om Østrigs og Danmarks fortsatte ret til at bevare deres strengere nationale love i mere end seks år, og det vil aktivt hæmme andre medlemsstaters muligheder for at vedtage dem. Vi har en forordning, der ikke anerkender det faktum, at der allerede findes alternativer for de fleste f-gas-applikationer, der ikke fremmer substitution, og som vil udskyde introduktionen af sikre og innovative alternativer i årevis - ikke kun i EU men også i udviklingslandene, hvor f-gas-emissionerne forventes at vokse enormt i de næste årtier. Vi har en forordning, der repræsenterer en skammelig kapitulation til f-gas-industrien.
Derfor gentager jeg det spørgsmål, som andre har stillet: Vil Kommissionen én gang for alle præcisere, om den vil droppe retssagerne mod Østrig og Danmark? I starten af februar skrev mine kolleger og jeg til kommissær Dimas for at stille ham dette spørgsmål. Vi har endnu ikke fået et svar. Det er uacceptabelt, og retssagerne bør straks droppes.
Jonas Sjöstedt,
   Hr. formand, vores gruppe stemte ikke for dette kompromis i Forligsudvalget, og vi stemmer heller ikke for det på plenarmødet i morgen. Vi er ikke tilfredse med indholdet, og vi er bestemt ikke tilfredse med retsgrundlaget. Det er ikke nogen kritik af ordføreren. Vi mener, at fru Doyle har gjort sit yderste i en vanskelig situation, hvor hun har forsøgt at gå så langt som menneskeligt muligt med hensyn til at gøre krav på retten til at bevare og indføre bedre miljøkrav. Men i lyset af hendes meget svage position efter Parlamentets andenbehandling var hun imidlertid ikke i stand til at opnå det eneste fornuftige mål om at få miljøartikel 175 vedtaget som det eneste retsgrundlag. For os er det eneste acceptable resultat, at miljølovgivning skal kunne have dette retsgrundlag.
Vi har to problemer med dette kompromis. For det første skulle der efter vores mening have været taget større skridt med hensyn til de forskellige dele. Der kan gøres hastigere fremskridt ved at afskaffe de meget farlige drivhusgasser. Den alvorligste overvejelse af alle er imidlertid den, at der nu er en reel risiko for, at der lægges hindringer i vejen for lande, der ønsker at stramme deres nationale lovgivning på dette område. Denne situation krænker ånden i Kyoto-protokollen, og den kan være en hindring for lande, der ønsker at bekæmpe klimaændringer, der - som vi alle ved - er den alvorligste miljøtrussel, vi står over for. 
Med hensyn til Danmark og Østrig får de en garanti frem til 2012, hvorefter garantien ophører. Derefter ved vi ikke, hvad der sker, og der vil atter være en fare for, at disse lande aktivt tvinges til at svække deres eksisterende lovgivning. Med hensyn til andre lande gøres der faktisk en ende på reformen, hvis ikke Kommissionen træffer en anden beslutning. Situationen er fuldstændig uacceptabel.
Det betyder også, at lande i EU vil få vanskeligt ved at fremstille ny teknologi - hvilket er præcist, hvad dette dokument siger, at de skal gøre - med henblik på at gå i spidsen ved at forbyde farlige gasser og gennemtvinge en fremstilling af alternativer ved kun at anvende disse nye teknologier. Med deres handling forhindrer Rådet og Kommissionen fremstillingen af nye teknologier. Under vores forhandlinger er vi normalt enige om alvoren af klimaspørgsmål, og vi er normalt enige i de forskningsrapporter, vi ser, hvoraf det fremgår, at situationen er mere alvorlig, end vi troede for få år siden. Her kommer så denne redegørelse fra Kommissionen, der viser, at den intet har lært om klimaspørgsmål. Det, De siger, er, at markedet fortsat er vigtigere end miljøet. Virksomhedernes ret til at sælge farlige gasser er vigtigere end politiske muligheder for at bekæmpe drivhuseffekter og klimaændringer. Det er bemærkelsesværdigt, at man kan sige noget sådant i 2006.
Jens-Peter Bonde,
   . - Hr. formand Jeg har en virkelig god nyhed: Formanden for Kommissionen, José Manuel Barroso, og næstformand, Günter Verheugen, har i dag lovet, at de vil trække de tre igangværende åbningsskrivelser vedrørende F-gasser tilbage. Dermed kommer Kommissionen med i det kompromis, som blev indgået mellem Rådet og Parlamentet i forligsproceduren. Tilsagnet er særligt glædeligt, fordi Kommissionen havde vedtaget en erklæring, hvori de forbeholdt sig ret til at erklære det østrigske og danske forbud mod F-gasser ulovligt. Erklæringen var en provokation, som vi nu kan lægge til side.
Jeg vil gerne takke hr. Barroso og hr. Verheugen for deres personlige støtte i denne sag. Og jeg vil gerne takke formanden for Det Europæiske Råd, Wolfgang Schüssel, som har givet sin personlige støtte i en sag, som i første omgang var tabt på gulvet i Ministerrådet, da Østrig overtog formandskabet. Og så er der faktisk grund til at takke os selv her i salen, fordi vi stemte for den meget omtalte ændring nr. 45, som muliggjorde sejren. Med ændringsforslag vil vi gøre F-gasbeslutningen til en minimumsregel, hvor landene får lov til at gå længere i beskyttelsen af vores fælles klima. Der skal 367 stemmer til reel indflydelse for os folkevalgte - vi fik 370 stemmer! Og vi skylder derfor formanden for miljøudvalget, Karl-Heinz Florenz, og ordføreren, Avril Doyle, en stor tak, fordi de stod fast på deres støtte til minimumsregler, selv om de blev udsat for stærkt pres - herunder i deres egen gruppe.
Og jeg vil særligt sige tillykke, fordi der nu er skabt en klar præcedens for, at vi kan indføre minimumsregler, også når hjemlen er det indre markeds bestemmelser. Vi får flere muligheder for at tage hensyn til sikkerhed, sundhed, miljø, arbejdsmiljø, forbrugerbeskyttelse og dyrevelfærd. Vi går et skridt væk fra ensretning og såkaldt totalharmonisering. Jeg håber ikke, det bliver en enlig svale men derimod en ny retning for det europæiske samarbejde. Borgerne vil takke os, hvis vi med flertalsbeslutninger sikrer et fælles beskyttelsesniveau og samtidig giver lande lov til at være foregangslande. På den måde oplever alle borgere fremskridt. Ingen danskere eller østrigere vil kunne forstå, hvis Kommissionen gør sin indsats mod klimaændringer til en politisk prioritet og samtidig vil straffe Danmark og Østrig for at gøre en særlig indsats.
Det kunne hr. Verheugen, hr. Dimas og hr. Barroso heller ikke. Eurokraterne i Kommissionens tjenestegrene bliver nu forhåbentlig sat på plads. Vi folkevalgte har gjort en forskel. Vi kan være stolte over vores fælles indsats. Og næste opgave må jo så være at overbevise alle lande om, at der findes tekniske alternativer, så vi kan få et fælles EU-forbud mod F-gasserne og helst inden 2012, hvor Kyoto-aftalen skal fornys med et håndslag til kommende generationer. Jeg håber, at hr. Barroso og hr. Verheugen står fast mod dem, der prøver at trække dem ned i skidtet. 
Eija-Riitta Korhola (PPE-DE ).
   - Hr. formand, jeg må takke min kollega fru Doyle for hendes rolle som Parlamentets mægler i denne krævende forordnings- og direktivpakke. Nærværende forordning og direktiv er vigtige skridt hen imod målet om at reducere drivhusgasemissionerne. Af erfaring ved jeg, at det er en krævende opgave at stå i spidsen for forligsproceduren, og at den stiller store krav til ordføreren.
Fluorholdige drivhusgasser er ét eksempel på, hvor vanskeligt det er at løse miljøproblemer. Man løser ét problem, men der kan let komme nye i dets sted.
Da vi på et tidspunkt gik over til at anvende fluorholdige kulbrinter i kølesystemer, aerosoler og andre anordninger, lykkedes det os i høj grad at reducere brugen af klorfluorkulbrinter, der gør ozonlaget tyndere. Montreal-protokollen var et forsøg på at udfase cfc-gasser, da de er skadelige for stratosfærisk ozon. Det var en god ting, men de midler, der gør ozonlaget tyndere, blev erstattet af kraftige drivhusgasser. Deres globale opvarmningspotentiale er mellem 100 og 1.000 gange større end CO2, og der kan gå meget lang tid, før gasserne spredes i atmosfæren. Fluorholdige gasser tegner sig for mindst 5 % af drivhusfænomenet. Derfor betyder truslen om klimaændringer, at vi er nødt til at skære ned på brugen af fluorholdige kulbrinter.
Den tekst til en forordning, som nu er vedtaget af Forligsudvalget, vil fremme den fortsatte udvikling af alternative teknologier og optagelsen af eksisterende teknologier, samtidig med at det bliver muligt at finde bæredygtige og funktionelle modeller til at nå målet. Forhåbentlig er vi nu klogere end tidligere, og forhåbentlig vil vi fortsat være i stand til at forudsige de mulige farer ved alternative løsninger.
Et af de største problemer ved den aktuelle forordning var dens retsgrundlag. Jeg håber, at de to retsgrundlag, der nu er valgt, trods alt vil være et brugbart kompromis, der ikke vil give overlapningsproblemer. Dengang stemte jeg for et retsgrundlag - artikel 95 - men med de højeste standarder. Jeg har altid undret mig over, hvorfor miljøgrundlag altid automatisk opfattes som værende mere miljøvenlige, mens grundlagene for det indre marked stemples som værende i industriens interesser. Det ville være i miljøets bedste interesse at kombinere et harmoniseret marked med ambitiøse mål. Først da ville der være et ordentligt incitament for vores industri til at konkurrere på lige konkurrencevilkår på en miljøvenlig måde. 
Eva Lichtenberger (Verts/ALE ).
   - Hr. formand, i diskussionen før Østrigs tiltrædelse af EU var et af hovedargumenterne fra tiltrædelsesmodstandernes side risikoen for de reducerede miljøstandarder. Nu står vi foran et af disse triste eksempler. Klimaskadelige gasser diskuteres for nærværende, og virkningerne af klimaændringerne ser man for øjeblikket i nyhederne: oversvømmelser i Tyskland og Østrig.
Klimabeskyttelse burde egentlig have allerhøjeste prioritet i dag og netop nu. Hvad tror De interesserede borgere af i dag tænker om Dem, hvis De åbner vejen for klimaskadelige stoffer med argumentet om det indre marked? Østrig og Danmark har handlet konsekvent. Erhvervslivet i disse lande var fleksibelt nok til at tilpasse sig og levere produkter. Ønsker De dinosaurerne på markedet nu, som ikke vil bevæge sig, beskytter sig mod alle, der var friske nok til at forny sig?
Jeg appellerer til Dem om at gøre denne fejl god igen. At straffe pionerer på miljøbeskyttelsesområdet er i betragtning af truslerne for verdensklimaet fuldstændigt absurd. 
Karin Scheele (PSE ).
   - Hr. formand, De får her i slutningen af diskussionen et ordentligt skud østrigske indlæg. Østrig er ganske vist desværre ikke mønsterelev i forbindelse med alle miljøpolitiske foranstaltninger, men hvad angår de fluorholdige drivhusgasser, råder vi over strengere foranstaltninger end dem, der bliver foreslået i harmnoniseringslovgivningspakken. Efter min mening er der to muligheder for EU: Enten at vi harmoniserer på højt, ambitiøst niveau, eller at vi gør det muligt for medlemsstaterne fortsat at bevare deres strengere og mere ambitiøse mål og foranstaltninger.
Østrig og Danmark - det er blevet nævnt meget ofte, heldigvis også af ordføreren, som altid har forsvaret denne holdning - har udstedt generelle forbud mod anvendelse af fluorholdige drivhusgasser. Erfaringen fra disse lande viser, at der er alternativer til disse gasser. I det udkast, som blev godkendt af Forligsudvalget i slutningen af januar, fastsættes det, at medlemsstaterne må opretholde strengere nationale foranstaltninger indtil 2012. Dette skridt er i medfør af artikel 95, stk. 10, i traktaten - den såkaldte beskyttelsesklausul, som bemyndiger til at opretholde midlertidige strengere foranstaltninger.
Parlamentet og Rådet er blevet enige om en sådan beskyttelsesklausul. Dermed kan det - i det mindste midlertidigt - sikres, at Østrig og Danmark kan opretholde deres strengere bestemmelser. Det betyder også, at det videnskabelige bevis i henhold til artikel 95, stk. 4, ikke skal tilvejebringes. Det glæder mig, at hr. Bonde åbenbart har modtaget nyere informationer om, at der er en bedre erklæring fra Kommissionen.
Den erklæring, som vi fik fra kommissæren i dag i begyndelsen af forhandlingen, er ikke tilfredsstillende. Også det blev understreget i mange indlæg. Jeg anmoder også Kommissionen om at lade sig overbevise af Parlamentets og Rådets holdning og indrømme medlemsstaterne det nødvendige spillerum til at handle i. 
Margrete Auken (Verts/ALE ).
   - Hr. formand Jeg havde egentlig tænkt mig at holde en anden tale, men efter at have hørt debatten her må jeg sige tak til fru Doyle for en flot indsats Jeg kan dog overhovedet ikke se, at hendes bestræbelser skulle have båret frugt. For når man hører Kommissionen, så bliver der udtrykkeligt sagt, at kun de lande, der har strengere regler nu, kan få lov til at holde fast ved de regler. Der er intet om, at man kan gå videre. Der er ingen sikkerhed for, at Danmark kan gå videre. Når jeg tænker på den iver, hvormed man bekæmpede fru Doyles forslag i forbindelse med andenbehandlingen, forstår jeg ikke, hvor hr. Bonde, hr. Busk og de andre har deres optimisme fra. Der er ingen gode signaler. Vi står her over for et forslag, som er en hån mod alle gode miljøkræfter. Der er substitution. Der er alternativer. Vi har effektive køleskabe i Danmark og i Østrig, og ikke desto mindre har man valgt at tilgodese F-gas-industrien i stedet for at tilgodese miljøet. Jeg kan ikke se, hvad der skulle være i Kommissionens tilkendegivelse, der giver noget som helst løfte om noget andet. Derfor vil jeg ikke takke nogen som helst andre end fru Doyle for hendes flotte, men jo ret forgæves indsats. 
Carl Schlyter (Verts/ALE ).
   - Hr. ordfører, jeg ønsker også at takke fru Doyle for at have indtaget et så heroisk standpunkt i denne forsamling. Rådet og Kommissionen har forsvaret gamle og forældede teknologier på det indre marked i stedet for at forsvare klimaet. Historien vil ikke være venlig i bedømmelsen af en sådan handling.
Hvorfor forbyder vi f.eks. ikke fluorholdige drivhusgasser i de køleskabe, der sælges til kunderne? 90 % af markedet er allerede fri for fluorholdige drivhusgasser. Det er ekstremt enkelt simpelthen at forbyde dem. Hvorfor tillader vi svovlhexachlorid, der gør 23.000 gange så megen skade på klimaet som CO2? Den eneste måde at finde et alternativ på er naturligvis ved at indføre en tidsfrist, hvorefter forskningen vil finde frem til de rette alternativer. Endvidere findes der allerede nu en række alternativer.
Der må være en slåfejl i Kommissionens tale, for jeg ville have troet, at De så meget frem til, at landene indfører en strengere lovgivning for at gennemføre Kyoto-målsætningerne. Jeg kan kun antage, at der er en slåfejl i talen, for Kommissionen kan da vel ikke være ansvarlig for en så forældet og gammeldags politik. 
Avril Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, vil det være i orden, hvis kommissæren nu kommenterer nogle af de fremsatte synspunkter? Jeg ved, at det er meget sent, og at vi stiller Deres tålmodighed på prøve. Hvis ikke, vil det blive bragt op i morgen inden afstemningen.
Jeg vil også gerne have en anmodning ført til protokols, så budskabet trænger igennem om, at vi opfordrer det østrigske formandskab til specifikt at kommentere dette i morgen. Vil de relevante instanser venligst videregive budskabet, så der ikke sker nogen misforståelse: Vi ser gerne, at de er til stede i morgen. Ud over at have formandskabet er det en særlig vigtig sag for Østrig. Der var mange vigtige synspunkter, der var adresseret direkte til kommissær Figel'. Jeg bliver henrykt, hvis han vil kommentere dem. Der er stor utilfredshed her i Europa-Parlamentet med Kommissionens erklæring.
Formanden.
   - Rådet er til stede i morgen. Kommissæren kan sige noget i dag. I morgen er, så vidt jeg ved, hr. Dimas til stede. Hr. Figel', vil De sige mere? 
Ján Figel',
   Hr. formand, jeg kan forsikre Dem om, at vi ikke blot betragter bæredygtighed som et traktatfæstet princip, men også som det vigtigste princip - individuelt og socialt - for at skabe økonomisk fremgang med et socialt og miljømæssigt ansvar. Det siger jeg som medlem af Kommissionen og som far og politiker, og ikke kun fordi jeg erstatter min kollega hr. Dimas. Ting, der ikke er miljøvenlige, er ikke økonomisk forsvarlige. De kan stole på, at vi mener det.
Med hensyn til spørgsmålet om erklæringen, så kan jeg ikke tilbagetrække den erklæring, som jeg afgav på Kommissionens vegne, men jeg kan forsikre Dem om, at vedtagelsen af et nyt retsgrundlag - afstemningen om forligsteksten - vil have en effekt på de verserende sager, hvilket er nævnt flere gange. Vi vil genbehandle eller genoverveje disse sager i lyset af denne nye situation - resultatet af forligsproceduren - specielt da vi får en ny fællesskabslovgivning på dette område. Det er alt, hvad jeg kan sige i øjeblikket.
Avril Doyle (PPE-DE ),
   Hr. formand, der var en særlig anklage, som skal besvares. Det handler om, at Kommissionens Juridiske Tjeneste skulle arbejde bag scenen for at underminere forligsbeslutningen. Er det sandt? Er der en forskel mellem Generaldirektoratet for Erhvervspolitik og Generaldirektoratet for Miljø på dette område, og har Generaldirektoratet for Erhvervspolitik vundet slaget?
Ján Figel',
   Jeg kender ikke til nogen forskel. Jeg kender kun Kommissionens holdning, som jeg har forsvaret eller præsenteret her. Det er vigtigt, at De tager hensyn til Kommissionens holdning og ikke til korridorsnak, meddelelser eller signaler. Jeg kender ikke noget til dem.
Formanden.
   - Forhandlingen under ét er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen. 


{'language': 'da'}