Genoptagelse af sessionen
Formanden
Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt torsdag den 29. januar 1998, for genoptaget.

Formanden
Mine damer og herrer, siden vores sidste møde har der været nye terroristattentater i tre EU-medlemsstater: Den 6. februar blev Ajaccio Claude Erignac, præfekt på Korsika, statens repræsentant i regionen, dræbt, den 30. januar dræbte terroristgruppen ETA i Sevilla endnu et byrådsmedlem fra Partido Popular, Alberto Jiménez Becerril, og i dette tilfælde også hans kone, Ascención García, og endvidere er fredsprocessen i Nordirland på ny blevet angrebet af gentagne attentater mod borgere i Ulster.
Selv med risiko for at gentage vores holdning mener jeg, at vores institution er forpligtet til at fordømme disse gerninger endnu en gang. Alle disse attentater bør fremkalde den samme klare og tydelige modvilje i os som repræsentanter for Europas borgere såvel som en fornyet interesse for at udvide samarbejdet om kampen mod terrorhandlinger i Unionens hjerte.
Uanset hvilke politiske formål terrorismen har, er den ikke andet end en meget alvorlig måde at krænke retten til livet på, som er den allervigtigste af menneskerettighederne.
Jeg har sendt kondolence- og solidaritetstelegrammer til de respektive regeringer, idet jeg har påtaget mig at være talsmand for denne forsamling.
Jeg beder Dem sammen med mig iagttage et minuts stilhed til ære for og minde om ofrene.
(Parlamentet iagttog et minuts stilhed)

Turisme
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger:
A4-0040/98 af De Luca for Budgetkontroludvalget om Revisionsrettens særberetning nr. 3/96 om politikken på turistområdet og om foranstaltningerne til fremme af turismen; -A4-0049/98 af Wemheuer for Budgetkontroludvalget om Kommissionens adfærd i forbindelse med påstande om svig og uregelmæssigheder inden for turisme.
De Luca
Hr. formand, ærede kolleger, en nærmere undersøgelse af de metoder, der er anvendt til forvaltning af politikken på turistområdet har sluttelig bekræftet, hvad vi igennem nogen tid havde frygtet og anet. Ofte, alt for ofte, har Den Europæiske Union anvendt de finansielle midler, den har fået stillet til rådighed, på en mildt sagt skødesløs vis; uorden i forvaltningen, en dårlig styring, korruption, ja ligefrem svindel har desværre været regelen, hvad angår politikken på turistområdet. Europa-Parlamentet har allerede igennem nogen tid med en stadig stigende bekymring haft opmærksomheden henledt på turistsektoren og har desuden slået alarm ved gentagne lejligheder.
Revisionsretten kortlægger i sin særberetning nr. 3/96 en række mangler, tilfælde af dårlig forvaltning og tilfælde af egentligt bedrageri med særlig henvisning til det europæiske turistår.
Under udøvelsen af det hverv, jeg fik betroet af Budgetkontroludvalget, har jeg med undren og bestyrtelse konstateret en sådan grad af forvaltningsmæssigt rod og ledelsesmæssige mangler inden for Generaldirektorat XXIII, der er ansvarlig for turistsektoren, at det ikke kan overraske, at der skulle være påvist ødselhed og svig i stor stil med hensyn til de midler, der er afsat til aktioner, der i realiteten tager sigte på udvikling af turismen.
Hr. formand, alt dette er meget dårligt for Den Europæiske Unions image med hensyn til den mening, borgerne vil danne sig om Unionens bureaukratiske struktur, og det er skadeligt, hvad angår politikken på turistområdet, der bør betragtes som et prioriteret område, og som derfor har brug for budgetbevillinger, der er langt større end de nuværende.
Den første passende kommentar hertil er, at Kommissionen har gjort forkert i at søge at skjule alvoren af uregelmæssighederne og af meddelagtigheden samt omfanget af den korruption, der er konstateret inden for sektoren, og det i en sådan grad at der til tider er opstået veritable gnidninger mellem Kommissionen og Europa-Parlamentet.
Kommissionens adfærd har da også været bestemt af et uacceptabelt forsøg på fortielse, der er gået ud på at forklejne sine egne embedsmænds ansvar og specielt generaldirektørens uanset dette ansvars strafferetlige eller administrative karakter. En klar bekræftelse heraf er i øvrigt, at man har undladt at iværksætte en disciplinær forfølgning inden for den frist, der er fastsat i vedtægten for tjenestemænd, .
Samtidig viser det sig, at den indsats, der er ydet af UCLAF, som på mange måder er betydningsfuld, har været lidet effektiv, fordi der er tale om et funktionsmæssigt underordnet forhold til Kommissionen, som ikke sikrer den nødvendige uafhængighed.
Ærede kolleger, jeg påstår ikke, at den betænkning, jeg tillader mig at forelægge, kan løse de problemer til bunds, der er bragt for dagens lys, men den udgør et første konkret skridt i retning af at undgå, at lignende episoder gentager sig, og især at uregelmæssigheder og svig kan foregå så længe uden at komme til Revisionsrettens, Europa-Parlamentets og retsmyndighedernes kendskab.
Der er på turistområdet påvist en række alvorlige uregelmæssigheder, som strækker sig fra misbrug af direkte tilskud til brug af uklare procedurer for udvælgelsen af projekter i forbindelse med udbud og til en mangelfuld uddannelse af personalet, både hvad angår forvaltning og finansiel kontrol. Revisionsrettens og Europa-Parlamentets gentagne opfordringer har kun ført til en sendrægtig reorganisering i form af en administrativ sanering af Generaldirektorat XXIII, og der er ikke hermed skabt sikkerhed for, at de grundlæggende problemer, der er påpeget i Revisionsrettens særberetning og i den grundige undersøgelser, der er gennemført sammen med Budgetkontroludvalget, er løst.
For Europa-Parlamentet står der kun tilbage at gøre meddelelsen af decharge for regnskabsåret 1996 betinget af en udtømmende og især overbevisende forsikring fra Kommissionen om, at der er vedtaget nye, effektive administrative foranstaltninger og om, at der er iværksat en målrettet indsats med henblik på inddrivelse af uretmæssigt udbetalte beløb.
Den foreliggende sag er med til atter en gang at sætte fokus på spørgsmålet om tjenestemændenes immunitet og den måde - som minder om et veritabelt privilegium - hvorpå Kommissionen har forvaltet sine afskedigelsesbeføjelser.
Samtidig står det klart, at Kommissionen har været sen til at meddele de kompetente retsmyndigheder - herunder EuropaParlamentet - oplysninger, og at disse har været ufuldstændige. Dette understreger nødvendigheden af for fremtiden at indføre en klar forpligtelse for Kommissionen til at udlevere alle de oplysninger, den ligger inde med, idet man således styrker EuropaParlamentets kontrol. Hvad modforanstaltningerne angår, bør man ikke nøjes med at afvente udfaldet af straffesagerne, som bør gå deres gang i et samarbejde med retsmyndighederne; man bør styrke de disciplinære procedurer ved at iværksætte sanktioner over for den adfærd, der i kraft af skødesløshed eller inkompetence har fremmet korruption eller ødselhed, uanset om sagen får et strafferetligt efterspil.
Vi er således blevet overbevist om nødvendigheden af et undersøgelsesudvalg, ikke så meget for at efterspore tilfælde af korruption inden for turistsektoren alene, men fordi vi frygter, at situationen kan være den samme på det langt større område, der udgøres af de 20 % af budgetbevillingerne, som Kommissionen forvalter direkte uden nogen form for reel institutionaliseret kontrol.
Derfor er vi - også i et fremtidigt perspektiv - positive over for den løsning, der er indeholdt i et ændringsforslag fra PSEGruppen, hvori det foreslås at tillægge Budgetkontroludvalget permanente kontrol- og undersøgelsesbeføjelser, der svarer til undersøgelsesudvalgets.
Hr. formand, jeg vil her til sidst rette en tak til de kolleger, der har ydet et bidrag til dette arbejde; med henblik på en styrkelse af Europa-Parlamentets beføjelser som kontrolorgan vil jeg da også anmode om, at man stemmer for denne betænkning.

Wemheuer
Hr. formand, kære kolleger, kære kommissærer. Indledningsvis vil jeg endnu en gang forsøge at fremføre den distinktion, som jeg forsøgte at gøre flere gange i løbet af debatten, men som åbenbart er meget svær at forstå. Min kollega De Luca talte om uregelmæssighederne på turistområdet, fordi Revisionsrettens særberetning også omhandler dem. For så vidt er hans bidrag til en vis grad også et bidrag til Kommissionens turistpolitik.
Min betænkning omhandler Kommissionens adfærd, Kommissionens fremgangsmåde, de påståede bebrejdelser, spørgsmålet om, hvorvidt Parlamentet blev tilstrækkeligt informeret, og spørgsmålet om, hvorvidt samarbejdet med medlemsstaternes justitsmyndigheder set med vores øjne var tilfredsstillende.
Der er intet, der tyder på, at Kommissionens adfærd var påvirket af, at det drejede sig om turistpolitik. For så vidt er mit bidrag ikke et bidrag til Kommissionens turistpolitik. Jeg lægger stor vægt på at slå det fast endnu en gang. Måske kan det lykkes mig her at gøre det klart, hvad forskellen er. Jeg tror heller ikke, at Kommissionen ville have handlet anderledes, hvis lignende hændelser havde udspillet sig på et hvilket som helst andet område af Kommissionspolitikken. For så vidt er mine bemærkninger af generel karakter.
Jeg vil gerne koncentrere mig om to punkter. Det ene er spørgsmålet om, hvordan Kommissionen har forholdt sig over for Parlamentet. Når man ser på listen over betænkninger, der omhandler dette problem, og antallet af undersøgelser, kunne man mene, at der i Kommissionens historie ikke tidligere har været nogen sag, som er blevet undersøgt så omfangsrigt og så omfattende, og at Parlamentet vel derfor må have beskæftiget sig meget udførligt med den. Det er ikke tilfældet. Næsten alt det, der er sket, er sket efter ønske fra, efter pres fra Parlamentet. Resultaterne af undersøgelserne er heller ikke på nogen måde omgående vendt tilbage, hvor de hører til, men ofte først indtruffet hos os efter forespørgsler, og sommetider - man kan jo kun spørge efter det, man ved eksisterer - sommetider fik vi dem slet ikke. Jeg ved ikke, om vi i dag kender til alle undersøgelserne, vi kan som sagt kun vurdere det, vi får kendskab til. Vi fik resultaterne så sent, at vi ikke kunne inkludere dem i de tilsvarende beslutninger, nemlig decharge-beslutningen. Derved blev Parlamentets tilsvarende, og vigtige, væsentlige ret overtrådt.
De skal ikke tro, at De gør os en tjeneste, når De giver os informationer. Vi har en ret, ja endog en traktatmæssigt fastlagt ret til informationerne! De skal ikke omgås den ret letsindigt! De skal ikke sige: Der kommer igen én, som spørger om det samme for 117. gang! Nu må det være slut! De ved jo allerede alt! Nej, vi har ret til at spørge, lige indtil vi accepterer og kan acceptere, at det er det endegyldige svar!
Kommissionen var måske grundig, men den mangler situationsfornemmelse. Hvis denne særkommission, som De endnu en gang har nedsat for at kontrollere samtlige retsakter på turistområdet, sorterede under en uafhængig virksomhed, ville resultatet måske blive det samme, men troværdigheden ville dog være mange gange større. Men sådan ser De ikke på det. De ser kun internt på det, og det gør sagen så vanskelig.
Afslutningsvis et par ord om omgangen med medlemsstaternes justitsmyndigheder. Jeg vil ikke vurdere det her, men det skal være tydeligt for Kommissionen, for offentligheden, for Kommissionens ansatte og parlamentsmedlemmerne og alle, som eventuelt har med det at gøre: Kommissionen og dens tjenestemænd og funktionærer er underkastet en - jeg var tæt på at kalde det en »jordisk« retfærdighed - helt normal lovgivning ligesom alle andre mennesker. Det kan godt være, at de er beskyttet af immuniteten, men lovene gælder. Det skal fremgå klart af omgangen, Deres omgang med lovene.
Kommissionen er ikke en sekstende medlemsstat i Den Europæiske Union med egen lovgivning. Den er heller ikke som Vatikanet en stat i staten, som kan fastlægge, hvornår, hvor og hvordan retfærdigheden udøves. Vær venlig at tænke på det, og det i alles interesse!

Cunningham
Hr. formand, netop dette tilfælde af bedrageri i turistsektoren har kastet mørke skygger ikke alene over turistsektoren, men over hele Den Europæiske Union. Vi må fordømme dette tilfælde af bedrageri og fordømme bedrageri, uanset hvor vi finder det.
Bedrageri skader ikke kun turistsektoren, men også selve fundamentet for mange af vores institutioner. Derfor vil jeg gerne gøre vores fordømmelse krystalklar. Jeg vil dog også gerne anerkende de fremskridt, som enheden for turisme har gjort i de sidste par år under sin nye kommissær, Christos Papoutsis. Mange af forbedringerne skyldes ham og medarbejderne i sektoren.
Derfor skal vi afveje vores fordømmelse mod de fremskridt, der er gjort, og gå videre. Vi må huske på, at turisme er en af de vigtigste brancher i hele Den Europæiske Union, og at den skaber millioner af arbejdspladser i mange, mange lande i Den Europæiske Union.
Vi skal nu fordømme fortidens synder, men samtidig gå videre. Vi må samarbejde med Kommissionen for at stimulere turistindustrien, som til en vis grad har været stedbarn i Den Europæiske Union i alt for lang tid. Derfor skal den opmuntres, så den kan skabe flere arbejdspladser, øget stabilitet og mere vækst i vores landes økonomi. Det er vigtigt, at vi sammen går videre til gavn for alle vores borgere, fordi vækst i turistsektoren skaber arbejdspladser.

Lambraki
Hr. formand, jeg vil gerne takke kollega Wemheuer for den entusiasme, hun har lagt for dagen under udarbejdelsen af den betænkning, som hun nu forelægger os. Jeg tager ordet for at understrege, at vi efter de indgående drøftelser, vi har haft i PSE-Gruppen, har måttet konstatere, at de gamle sager om svig inden for turismen, således som også ordføreren anfører det i sin betænkning, er blevet imødegået af Kommissionen såvel med administrative ændringer som gennem indbringelser for domstolene på initiativ af Kommissionen selv og den ansvarlige kommissær, hr. Papoutsis, men at der endnu ikke er truffet afgørelser i disse sager.
Vi føler os forpligtet til at tilkendegive denne holdning, fordi denne betænkning ikke kun vedrører turismen, sådan som det også fremgår af dens titel. Den vedrører generelt den nødvendige gennemskuelighed og kravene til en fornuftig forvaltning i Kommissionens tjenestegrene. Vi er alle enige i disse bemærkninger om Kommissionens arbejdsmåde og dens samarbejdsformer med Parlamentet, og det er klart, at vi alle vil medvirke til, at udviklingen bevæger sig i den retning.

Kellet-Bowman
Hr. formand, dette emne er en gammel traver, som har været alt for længe om at nå hertil, og uden fru Wemheuers indsats ville vi nok stadig fumle rundt i mørket.
Hr. McMillan-Scott afslørede i 1989 det, der foregik den gang, og i de fem følgende år blev hans betænkninger til en vis grad ignoreret og overset. Den tidligere betænkning fra Budgetkontroludvalget lod måske ikke GD XXIII slippe helt, men dog slippe let. Der er ingen grund til at genopfriske, hvad der var galt, for Kommissionen indrømmer nu alt, nemlig at selvom de fleste aktioner var afsluttet eller igangværende før det nuværende kollegium tiltrådte, anerkender Kommissionen, at den som institution er ansvarlig for sådanne aktioner med hensyn til at orientere Parlamentet og indføre foranstaltninger til at afhjælpe konstaterede mangler. Kommissionen accepterer, at flere aspekter af handlingsplanen for turisme kunne og skulle være håndteret anderledes. Kommissionen fortryder, at den ikke fulgte op på advarselssignalerne så hurtigt som det senere har vist sig, at den burde have gjort. Vi har lært noget af det.
Jeg mener, at vi nu skal lade fortiden ligge. Selvfølgelig skal vi have inddrevet nogle af de midler, som Kommissionen endnu ikke har inddrevet, og det er politimyndighederne i mindst to lande, der står for behandlingen og afslutningen af den sag. Jeg vil gerne understrege over for Kommissionen, at vores vanskeligheder med at samarbejde med dem skyldtes misforstået loyalitet over for deres forgængere. Den loyalitet var efter min mening misforstået og har forårsaget en stor del af forsinkelsen.
Hr. De Luca har ret i, at denne undersøgelses resultat har bragt Kommissionen og Parlamentets Budgetkontroludvalg tættere på hinanden i håndteringen af de forskellige problemer. GD XXIII er gået efter i sømmene, og jeg tror, at den sunde og effektive ledelse, som hr. Liikanen har indført, vil hindre noget tilsvarende i andre generaldirektorater, så der er sket fremskridt. Som to andre talere allerede har sagt, så er det gået ud over turistpolitikken, som skal have mulighed for at rejse sig igen.
Kort sagt, Wemheuers og De Lucas betænkninger har til fulde bevist to menneskers udtalelser. Først og fremmest hr. McMillanScott, hvis stædighed og udholdenhed var årsag til, at undersøgelserne fortsatte, da de ellers var i fare for at bleve skrinlagt, samt den opsøgende journalist, hvis arbejde i høj grad har bidraget konstruktivt til vores arbejde.

Giansily
Hr. formand, kære kolleger, over for det meget store problem med svindel, der er efterhånden er yderst bekymrende inden for Unionen, tager en ny strategi nu gradvist form på foranledning af Europa-Parlamentet.
Dette har i flere år gjort en stor indsats for at få flere midler af Rådet og Kommissionen. For at kunne bekæmpe denne svøbe og gøre det muligt for Fællesskabet at beskytte sine økonomiske interesser bedre er det nødvendigt, at disse politikker ikke ledes bort fra deres formål, og at vi giver Europas borgere sikkerhed for, at de offentlige midler bliver anvendt i offentlighedens interesse.
Hr. De Lucas glimrende betænkning giver et vigtigt bidrag til forståelsen for de faktorer, der har forårsaget svindelen inden for turismesektoren, samt hvorledes disse faktorer indvirker på hinanden. Det er ikke tilstrækkeligt at beklage og fordømme. Kommissionen er ganske vist blevet grebet i en fejl i administrationen af en af sine mest betydningsfulde interne politikker, men det vigtigste må være en nøjagtig analyse af de mangler, der har muliggjort en sådan strøm af uregelmæssigheder i de operationer, der er forbundet med turismepolitikken og iværksættelsen af de konstruktive forslag, der skulle råde bod herpå.
Dette arbejde har hr. De Luca udført. Bør vi blive overraskede eller forargede, når vi får at vide, at sådan som turismepolitikken blev administreret, muliggjorde den en udbetaling af støtte til nogle organisationer, der ikke havde ret til denne; at man tog imod og accepterede underskrifter fra personer uden beføjelse til at indgå kontrakter; at det ikke var blevet klart fastlagt, hvilke udgifter der kunne godkendes; og at den reelle modtager af støtte eller finansiering ikke nødvendigvis var den samme som den modtager, der var nævnt i kontrakterne?
Sådanne funktionsforstyrrelser og mangler er uacceptable! For at komme videre må vi bestræbe os på at finde ud af, hvordan de er gået ud over den måde, hvorpå denne politik normalt fungerer, og hvordan fejlene og uregelmæssighederne har kunnet opstå og forværres for herefter at nå et sådant klimaks, at medierne er rystede over det.
At indrømme fejlene, det er nemlig at kunne skimte sandheden. Det, som på nuværende tidspunkt er vigtigt, det er at Kommissionen selv bliver i stand til at leve op til sine ambitioner og iværksætter de foranstaltninger, der foreslås i De Lucas betænkning og af Parlamentet, og som skal rette op på fejlene. Det er ikke nok at blive enige om en holdning; der skal også handles. Vi ser frem til nogle betydningsfulde handlinger, der viser Unionens lederes beslutsomhed.

Thors
Hr. formand, det, som Wemheuer siger, er rigtigt: Parlamentet stiller spørgsmål vedrørende denne sag, indtil vi får svar. Det synes jeg er et helt rigtigt udgangspunkt. Det er på denne måde, vi skal udøve vores kontrolmulighed. Som svar er SEM 2000 ikke nok, selvom det er et godt arbejde, der er i gang, men vi må have denne sag ud af verden en gang for alle. Jeg tror, det er værdifuldt, hvis vi reelt forsøger at koncentrere os mere om undersøgelse af hele proceduren med bevilling af ansvarsfrihed end at forsøge at finde enkelte skyldige i så stor udstrækning, som det er sket.
Kære kolleger, der findes alligevel ting i betænkningen, som bekymrer, nemlig at vi måske ikke tilstrækkeligt klart har set, hvad vi står for, det vil sige at fortsætte med at kræve mere kontrol, mere personale eller generelt at kræve et mere åbent og gennemskueligt forvaltningssystem. En generel åbenhed er den bedste kontrol af Fællesskabernes penge. Jeg håber, at Parlamentet vil slå ind på den vej.
I øvrigt må jeg sige, at vi ikke skal drage forkerte konklusioner og stræbe efter større centralisering af procedurerne. Det ville være en forkert vej at slå ind på. Jeg tror også, at vi skal fæste stor opmærksomhed ved hvilken rolle, vi har til hensigt at give UCLAF. Der er nemlig noget, der tyder på, at denne enhed bliver »en lille stat i staten« og at dens effektivitet måske ikke er så stor, som vi kunne ønske.
Jeg håber, at vi i denne sammenhæng også kan benytte lejligheden til at skabe tilsvarende regler generelt i Unionen for revision, mere ens regler med hensyn til regnskabslovgivningen og hvilken dokumentation, der skal bevares i fremtiden. Ligeledes har vi i andre sammenhæng berørt inddrivningsreglerne, som er for uklare, samt genkravene. Afslutningsvis håber jeg, at vi også tager ved lære af denne procedure, når vi fornyer tjenesteforskrifterne for hele Unionens personale.

Seppänen
Hr. formand, nu behandler vi sager, som har fundet sted før Finland blev medlem af Den Europæiske Union og som altså ikke vedrører os men mere sydlige medlemslande i Den Europæiske Union. Med dette mener jeg ikke et specielt land, for alle lande ligger længere sydpå end Finland.
Undersøgelserne viser, at Den Europæiske Union har et kæmpe kontrolproblem. Det er kommet frem, at administrativ uorden er typisk for Den Europæiske Union. Denne uorden i administrationen gælder ikke specielt turisme, men efter vores erfaring specielt administrationen af landbrug og f.eks. energipolitik.
Undersøgelserne har vist, at Kommissionen har været skyld i alvorlige forsømmelser. Kommissionen ser ud til at have ageret som det belgiske politi. Det er alvorligt, at Kommissionen beskyldes for at have indtaget en nægtende stilling til undersøgelser, at den hemmeligholder oplysninger fra Parlamentet og at der er sket forsømmelser, som ikke forsøges opklaret. En begrundelse for, at der ikke meddeles decharge for året 1996, er til stede, hvis Kommissionen ikke levererer dokumenterne, som Parlamentet har bedt om. Det undrer mig, at Kommissionen har ansat så meget inkompetent personale. Jeg forstår, at med de lønninger Kommissionen betaler, bør det være muligt at ansatte kompetente folk.
De, som har udarbejdet betænkningen, har udført et udmærket arbejde, men efter min mening har de lagt for lidt mærke til de nationale kontrolorganers forsømmelser. Der er sket forsømmelser i begge ender både ved uddeling og ved modtagelse af midlerne. Jeg synes, at røverne skal fanges begge steder, såfremt jagten på røvere påbegyndes. Desangående ønsker jeg, at også de nationale myndigheder vil føle deres ansvar, og at Parlamentet vil sende påbud om effektivisering af kontrollen til de nationale myndigheder.

Holm
Hr. formand, Wemheuer skriver i sin betænkning, at »Siden /.../ 1989 har Kommissionen tilbageholdt relevante oplysninger for Parlamentet og for Revisionsretten /.../ forelagt oplysninger med uberettigede forsinkelser og under tiden forelagt vildledende oplysninger«. Kan det virkelig stå så galt til i Kommissionen? Hvad er det egentlig, Kommissionen forsøger at skjule? Noget må der jo være, da den ellers ikke havde ageret på denne måde, det vil sige lukke sig inde, forsøge at beskytte sine egne tjenestemænd og forsøge at lægge låg på offentligheden. Åbenheden i EU-systemerne forekommer det nemlig at stå skidt til med. Åbenbart tør Kommissionen ikke se borgerne i øjnene og forklare, at »dette er gået skævt, her har vi begået en fejl, men dette har vi forsøgt at opnå på denne måde«. Det er meget svært at få sådanne erkendelser frem fra Kommissionen.
De medlemmer af Kommissionen, der er her nu, vil jeg gerne spørge: Ville det ikke have været bedre at have en ordentlig offentlighed i Kommissionen? Det er, som Thors sagde, nemlig at det bedste kontrolorgan, vi har, er offentlighed og åbenhed, hvilket vi burde have meget af. Denne historie har snart stået på i ti år. Det bedste ville derfor være, hvis man lagde papirerne på bordet nu, så vi ikke skal fortsætte med at tærske på denne sag om og om igen. Vi fra Parlamentet vil nemlig ikke glemme de spørgsmål, vi har stillet. Europa-Parlamentet gør blot sin pligt og opfylder sit ansvar som EU's kontrolorgan.
V-gruppen vil støtte Wemheuers betænkning til punkt og prikke. Fra Budgetkontroludvalgets side er vi dog ikke tilfredse med at kontrollere og finde fejl. Vi fremlægger også mange konstruktive forslag til, hvordan man kan agere bedre i fremtiden. Jeg håber virkelig, at Kommissionen læser vores betænkninger og forsøger at gøre det bedste i fremtiden.

Ewing
Hr. formand, jeg vil gerne begynde med at lykønske de to modige ordførere, som har fremlagt alle disse ubehagelige kendsgerninger klart og tydeligt uden at liste rundt om den varme grød. Jeg vil også gerne rose hr. McMillan-Scott, fordi jeg kan huske, at han i 1989, da alt dette begyndte, var næsten alene - men jeg har nu altid støttet ham - om at finde frem til sandheden i denne ret beskidte sag, hvor midler blev kanaliseret ned i bestemte lommer, og hvor de, der berigede sig på den måde, så vidt jeg ved endnu ikke har betalt noget tilbage, og heller ikke er blevet anmodet om det.
Vi ved alle sammen, at vi nu må se at komme videre, og at den nuværende Kommission ikke er den samme som den, der er ansvarlig for disse plyndringer.
Vi ved alle sammen, hvor vigtigt turisme er. Turismen er stadig i høj grad en sovende kæmpe i medlemsstaterne. Vi ved, at sektoren har flere arbejdspladser at byde på - et tal på 100 millioner blev nævnt - men der kan være tale om endnu flere med bedre mellemstatsligt samarbejde og markedsføring og længere sæsoner i visse medlemsstater. Dette ligger mig meget på sinde, fordi jeg jo ikke altid kan byde på det bedste vejr i den del af Fællesskabet, jeg kommer fra, men det er udmærket til visse ferieformer. Vi ønsker ikke at give vores sovende kæmpe et gok i nødden. Men det er jo noget helt andet, end at forsøge at lære af det, der gik galt før i tiden og sikre, at det aldrig sker igen. Det mener de fleste af os.
Vi mener, at der stadig er lang vej at gå i oprydningen, og de spørgsmål, der skal rejses, er hvorfor oplysningerne blev tilbageholdt eller var vildledende og hvorfor uregelmæssighederne blev tolereret i årevis, hvilket måske, som hr. Kellett-Bowman sagde, skyldtes overdreven loyalitet. Er der tale om en kriminel eller svigagtig handling, må ingen valgte parlamentsmedlemer dog overhovedet tolerere overdreven loyalitet. Vil der blive gjort forsøg på at få pengene igen ved erstatning? Er der en tidsfrist for straffesagerne i de to nævnte medlemsstater? Jeg har hørt, at det muligvis er tilfældet, så det er endnu en løsningsmodel, som ikke virker. Jeg har ikke hørt noget om suspensioner, fyringer eller bøder. Parlamentet er interesseret i at vide, om det vil ske.
Decharge er et meget stærkt våben for Parlamentet, men det er meget svært at afslutte arbejdet, så længe Budgetkontroludvalget og Parlamentet ikke har oplysningerne til rådighed. Vi må og skal sikre os, at vi har oplysningerne, før vi kan meddele decharge i 1996. Den skal være betinget, indtil vi får svar på alle de spørgsmål, der her er rejst.
Kan vi regne med Kommissionens tilslutning i fremtiden? I punkt 9 opfordrer hr. De Luca Kommissionen til inden for tre måneder at fremlægge en beretning om resultaterne af tilbagesøgningsarbejdet. Er Kommissionen enig i det? Er Kommissionen enig i, at der fra nu af skal være fuldstændig gennemsigtighed og at sådanne fremgangsmåder ikke må gentages, selv ikke når der er loyalitet med i billedet? De spørgsmål kan Kommissionen så tænke over. Jeg håber, vi får svar.

Buffetaut
Hr. formand, sagen om den formodede svindel og uregelmæssighederne inden for turistsektoren er en af de mest bekymrende sager, som Budgetkontroludvalget har skullet undersøge, for den afslører et afgjort ønske fra Kommissionen om at flygte fra sit ansvar og skjule realiteterne og alvorligheden i GD XXIII's dårlige måde at fungere på for Parlamentet - som vi dog må huske på er en institution, der repræsenterer borgerne i Den Europæiske Union.
Behøver jeg at minde om, at den første mistanke om svindel kom til udtryk i 1989? Siden da har den ene betænkning, interne høring og specialrapport efter hinanden påvist, at der er alvorlige administrative mangler og åbenlyse uregelmæssigheder.
Nu har Kommissionen dog tydeligvis ført en obstruktionspolitik for at undgå, at skandalen bliver offentlig, og at Parlamentet bliver ordentligt informeret. Hvordan skal man ellers forklare, at lederen af afdelingen for turisme først har skullet gøre rede for sine handlinger fem år efter, at Kommissionens øverste ledere var blevet alarmeret?
Desværre viser andre af de sager, som Budgetkontroludvalget har fået kendskab til, at disse kendsgerninger på ingen måde er enkeltstående tilfælde. Det er et bekymrende tegn på, at Kommissionen alt for ofte har en mangelfuld administration, der er ramt af svindel, uregelmæssigheder eller endog korruption.
Kommissionen bør ikke længere opføre sig som en stat i staten, for nu at bruge et fransk udtryk, eller som en ekstra stat i Den Europæiske Union, sådan som det blev sagt for lidt siden, men som ikke er underlagt nogen politisk kontrol, hverken internt eller fra vores Parlament.
Betænkningerne af De Luca og Wemheuer repræsenterer en modig stillingtagen. Dechargen fra 1996 er nu betinget af de svar, som Kommissionen vil give på disse to betænkninger.
Vores Parlament må minde Kommissionen om, at den holdning, der består i at flygte fra sandheden, ville gå alvorligt ud over såvel Unionens omdømme som vores Parlaments ry, da Parlamentet så ville synes ineffektivt og formålsløst.

Lukas
Hr. formand, hvis den såkaldte turismesag er blevet Kommissionens rettesnor, så skal de europæiske institutioner, først og fremmest Europa-Parlamentet, nu gøre alt for, at denne skandale ikke ødelægger den europæiske turistpolitik. Ordførerens forslag, som vil bidrage til oplysning og forbedring, bør derfor gennemføres så hurtigt som muligt. Det tilrådes absolut, at der straks nedsættes et parlamentarisk undersøgelsesudvalg.
På den ene side drejer det sig om at forbedre Kommissionens administrationskultur generelt og ikke kun turistområdet. På den anden side drejer det sig dog også om at sørge for, at turismen slipper af med sit skadelige image, ja sin negative symbolik. Turismen som sektor uden selvstændigt retsgrundlag behandles alligevel som et stedbarn af Den Europæiske Union i traktaten. En intelligent europæisk turistpolitik ville kunne skabe nye arbejdspladser som næsten ingen anden erhvervssektor. Man skal også tænke på, at Europa godt nok stadig indtager førstepladsen på turistområdet, men at man i årevis har tabt verdensmarkedsandele.
Derfor er det nødvendigt at udrydde disse negative aspekter radikalt, og derefter sætte Kommissionen personalemæssigt og budgetmæssigt i stand til at yde et godt stykke arbejde for turismen.

Bösch
Hr. formand, mine damer og herrer, hvis der nogensinde er nogen, der har fået den idé, at det ville være bedre at skjule tingene i den europæiske administration end at afdække dem, så er han blevet belært om noget andet senest ved fremlæggelsen af de to betænkninger, som skal diskuteres i dag.
Vi kan ikke i dag sætte tal på, hvor stor reel materiel skade turismen i Den Europæiske Union har lidt på grund af disse forsømmelser - for at sige det mildt. Men samtidig skal vi tage højde for, at vi parlamentarikere i vid udstrækning også pålægger os selv forpligtelser i de to betænkninger. Ikke kun fordi vi forbinder fremlæggelsen af tilfredsstillende afgørelser fra Kommissionens side med tidspunktet for dechargen for 1996, vi udelukker heller ikke eksplicit muligheden for et undersøgelsesudvalg. Men hvad der næsten er vigtigere: Vi pålægger os selv at refomere Budgetudvalgets aktiviteter tilsvarende.
Dette er vigtigt, fordi de to nærværende betænkninger i forbindelse med andre betænkninger - f.eks. min kollega Fabra Vallés' betænkning om MED eller min kollega Kjer-Hansens betænkning om PHARE - har gjort det tydeligt for os, at vi på baggrund af den hidtidige åbenlyst mangelfulde informationsstrøm ikke er i stand til fuldstændig at varetage vores opgave som politisk repræsentant for de europæiske skatteyderes interesser. Det vil sikkert ikke være muligt fremover i form af et såkaldt neutralt udvalg. Stillet over for det aspekt og de beslutninger, som vi skal tage i disse betænkninger, skal vi også spørge os selv - i vores egenskab af Parlament, ikke af Budgetkontroludvalg - hvor det f.eks. i den nærmeste fremtid vil være bedst at placere vores sekretariat. Det er alt sammen praktiske ting, som vi dog skal afklare på baggrund af dagens betænkning.
Vi har stillet tilsvarende midler til rådighed for Den Europæiske Revisionsret i dens egenskab af budgetkontrolmyndighed, for at den kan yde et bedre stykke arbejde fremover. Det kræver derfor også af os i vores egenskab af Parlament, at vi skal kunne følge arbejdet. Vi er i fuld gang med at omdefinere vores opgave som kontrolorgan for det europæiske bureaukrati. Vi skal være klar over, at Kommissionens og dens medlemmers interesser ikke nødvendigvis er lig med vores, og jeg tror, at vi på den baggrund kan give vores fulde samtykke til de to nærværende betænkninger.

Theato
Hr. formand, mine damer og herrer, det forekommer næsten grotesk, hvis ikke det var fordi, at det var så alvorligt. Vi beskæftiger os med hændelser, som ligger år tilbage, og hvis finansvolumen er forholdsvis lille. Lige indtil et stykke ind i 1989 går de talrige undersøgelser på turistområdet tilbage, der er gennemført af Revisionsretten, Europa-Parlamentet, domstolene og også af Komissionen selv, som har det fulde ansvar på dette område. Har vi ikke andet at lave end at beskæftige os med gamle ting? Jeg tror ikke, at det er det, det drejer sig om.
Turismesagen er snarere symptomatisk for Kommissionens skik og brug, som også kan eller kunne formodes at gælde på andre områder. Det er Parlamentets opgave som kontrolfunktion af forfølge tegn på misforhold og påvise afslørede tilfælde af alt lige fra dårlig administration og uregelmæssigheder til bedrageri, at kræve dette udbedret og overvåge udbedringen. Men i den forbindelse har Parlamentet brug for rettidige og uforbeholdne informationer, først og fremmest fra Kommissionen, også hvis der er tale om, at dens egne ansatte kan have handlet forsømmeligt eller culpøst. Immunitetens beskyttende kappe kunne i øvrigt også forhindre deres berettigede forsvar.
I denne sag har Parlamentet - især tidligere - kun modtaget de nødvendige oplysninger forsinket og i brudstykker. Fortjenesten for, at turistområdets dunkle kroge er blevet oplyst, tilfalder Revisionsretten med immervæk to særberetninger og Parlamentets ordfører med tre betænkninger. Det kan ikke tænkes, at Kommissionen kan lide disse betænkninger. Med sit minutiøse pillearbejde har fru Wemheuer udarbejdet en kronologi for forløbet. På eget initiativ har hun opsporet hidtil ukendte kilder og gennempløjet dokumenter og, hvilket jeg beklager, ikke vægtet tingene ens og inddraget dem i sin vurdering. Dette kunne fortolkes som ikke beviste placeringer af skyld.
Selvom turismens år står i centrum i betænkningerne, gør især hr. de Luca opmærksom på yderligere tungtvejende misforhold på tværs af Generaldirektoraterne, men tilføjer også måder at opnå forbedringer på fra Kommissionens side. Disse måder, som også fremgår af de forskellige skriftlige og mundtlige fremstillinger fra de tre kommissærer, fru Gradin, hr. Liikanen og hr. Papoutsis samt generalsekretæren for Budgetudvalget, er dog ikke tilstrækkelige.
Vores krav er formuleret tydeligt: større gennemsigtighed, uforbeholden information, især når EU-ansatte lader til at være involveret, uafhængige undersøgelsesbemyndigelser fra Afdelingen for Samordning af Foranstaltningerne til Bekæmpelse af Svig, prøvning af immunitetsspørgsmålet og streng finanskontrol for blot at nævne nogle få. Vi mener det, som sagt, alvorligt med begge beslutninger. Alene truslen om at nedsætte et undersøgelsesudvalg for Europa-Parlamentet anser jeg ikke for at være særlig fornuftig, medmindre vi vil slide det instrument ned. Beføjelserne og personressourcerne her i Parlamentet, nemlig i Budgetkontroludvalget, skal snarere styrkes. Lad os håbe, hr. formand og Kommission, at vi i fællesskab kan stå for en god begyndelse.

Rosado Fernandes
Hr. formand, de herrer kommissærer, hr. De Luca og hr. Wemheuer har ud fra en ny synsvinkel behandlet det, der foregår på svindelens område, et emne, der altid, lige siden jeg blev medlem af dette Parlament, har optaget mig.
Denne gang er det ikke de erhvervsdrivende i de enkelte lande, denne gang er det ikke medlemsstaterne, denne gang er det dét, som en lidet elskværdig funktionær ved Kommissionen har kaldt »the rotten heart of Europe«, som det drejer sig om. Der er faktisk forhold, der ikke kan bagatelliseres, der er ting, der fungerer dårligt, og som ikke kan ignoreres, der er juridiske aspekter, der ikke bliver behandlet, der er det, som kaldes åbenhed - og som jeg kalder ærlighed - der ikke respekteres. Sandheden er, at det er nødvendigt at bekæmpe ondet, svindelen, ved at undgå selve ondet. Når det foregår, må man straffe det, må man sørge for at harmonisere medlemsstaternes straffelove for virkelig at finde en måde at straffe dem, der har begået svindel, strengt.
De Lucas behandling af problemet forekommer mig virkelig overordentlig positiv, og den viser os det, der er foregået i Generaldirektorat XXIII, hvad angår den vigtige kilde til rigdom, som turismen i Europa udgør. Det er derfor ud fra et juridisk synspunkt nødvendigt at skride til handling, inden svindelen foregår, det er nødvendigt at handle på et tidligt tidspunkt, og det er nødvendigt at handle på et senere tidspunkt for at finde en måde at straffe dem, der overskrider reglerne for det, som hedder »god opførsel«.
Jeg mener, at det faktisk er dér, hvor kampen skal sættes ind, jeg mener, at Budgetudvalget er på rette vej, og jeg synes, at det er en stor ære at deltage i debatten i dag, da jeg kender dets medlemmer og det fremragende arbejde, som de indtil nu har udført.

Van Dam
Hr. formand, resultatet af Revisionsrettens undersøgelse af den finansielle styring af turistsektoren i perioden 1990-1995 er bestyrtende. Ved udbud manglede der en klar definition af målsætninger og acceptable budgetter samt sikring af udvælgelsesudvalgets upartiskhed. Godkendelse af projekter fandt sted uden godkendelse af den finansielle kontrollør og subsidier udbetaltes uden bilag. Kort sagt var der tale om et miljø, hvor der var gode muligheder for uregelmæssigheder og svindel.
Vi konstaterer med tilfredshed, at den nuværende Kommission inden for rammerne af SEN-2000 arbejder på en forbedring af den finansielle styring. Også det af Kommissionen oprettede Task Force til undersøgelse af formodet svindel i turistsektoren fortjener respekt. Alligevel kan Parlamentet endnu ikke afslutte denne sag om svindel. Trods alt er en stor del af de uretmæssigt udbetalte penge endnu ikke krævet tilbagebetalt. Udvælgelsesudvalgets upartiskhed er stadigvæk ikke sikret, og der er fortsat ikke truffet disciplinære forholdsregler over for de ansvarlige embedsmænd.
Nedsættelsen af en parlamentarisk kommission er et kraftigt politisk middel. Men hvis Kommissionen ikke lytter til henstillingerne i De Luca-betænkningen, bliver Parlamentet tvunget til at tage dette instrument i anvendelse.
Jeg vil også henstille til Kommissionen, at den endnu en gang undersøger nytten af de fælles turistprogrammer. Det er en alvorlig fejl, at programmerne hidtil ikke er blevet underkastet en effektiv evaluering. Hvis Kommissionen ikke går i gang med dette med stor iver, må Parlamentet ved fastsættelsen af budgettet for 1999 tage konsekvenserne heraf. Vi kan ikke i det uendelige stille midler til disposition til projekter, hvor hensigtmæssigheden ikke kan påvises.
Ud over evaluering af hensigtmæssigheden skal det også undersøges, om EU-programmer faktisk har en merværdi i forhold til den nationale indsats. Ifølge kollega De Luca skulle betydningen af turismen inden for rammerne af de fælles politiske opgaver være ubestridt. Noget er kun ubestridt, hvis alle er enige om det. Jeg kan forsikre ham om, at det ikke er tilfældet i denne sektor. Mig er der i hvert fald ingen, der har kunnet overbevise om nødvendigheden og nytten af en europæisk turismepolitik. Og jeg er ikke den eneste, der er af den opfattelse.

Blak
Hr. formand, det er en gammel sag, vi debatterer i dag. Men selvom jeg længe har kendt til sagen, er jeg stadig væk oprørt over den måde, den er forløbet på. Sager som denne underbygger de mange myter og usandheder, der florerer om Unionens institutioner. Flere og flere mennesker rundt omkring i Europa tror, at Kommissionen er et lukket system, som nægter at rette sig efter omverdenen og borgernes krav. At det er et gigantisk bureaukrati, hvor den ene del af embedsmændene snyder og bedrager, medens den anden del skal forsøge at dække over ulovlighederne. Folk bliver mistænkelige og fremmedgjorte over for det europæiske samarbejde. Som medlem af Budgetkontroludvalget ved jeg, at disse myter ikke er sande. Jeg ved, at Kommissionen er langt bedre end sit rygte. Det er vores job at gøre borgerne opmærksomme på de mange gode sider ved det europæiske samarbejde, men vi skal altså også tage de problemer, der er, alvorligt. Vi skal være åbne med hensyn til problemerne og reagere hurtigt, når de opstår. Desværre er der folk i Kommissionen, der ikke har gjort deres arbejde ordentligt i denne sag, og her tænker jeg ikke blot på dem, der har deltaget i selve svindlen, men også på dem, der siden har undersøgt sagen, og hvis ansvar det har været at informere Parlamentet. De, der ikke har gjort deres arbejde ordentligt, bærer et stort ansvar på deres skuldre. De bidrager til at give næring til den skepsis og fremmedgjorthed over for EU, som findes i mange medlemslande.
Der er dog også ting at glæde sig over. Særlig fru Wemheuers arbejde i denne sag har været forbilledligt. Jeg vil også udtrykke tilfredshed med vores budgetkommissær Liikanen. Jeg føler, at vi taler samme sprog, når det gælder forvaltning og åbenhed i EU's institutioner. Jeg tror på, at Kommissionen har taget ved lære af denne sørgelige sag om turisme, men det får vi at se, når den næste svindelsag dukker op. Forhåbentlig vil de samme fejl ikke blive gjort igen.

Sarlis
Hr. formand, kære kolleger, den beslutning, som fru Wemheuer forelægger, er ikke i sin ændrede form et anklageskrift mod personer, men er rettet mod forældede og mistænkelige procedurer, der er resultatet af årtiers fejlforvaltning. De er årsagerne til, at gennemførelsen af retlige og disciplinære foranstaltninger forsinkes og at sagerne falder for forældelsesfrister. Ofrene for alle disse forsinkelser er den europæiske økonomis produktive sektorer, og i det konkrete tilfælde turisterhvervet, der må se sig unddraget fællesskabsstøtte på grund af den omsiggribende mistænksomhed hvad støtten til disse sektorer angår. Et klassiske eksempel på dette er FILOXENIA-programmet, hvis finansiering først sikredes i sidste øjeblik i december sidste år, fordi ingen var villig til at støtte et ellers ganske velegnet program til at fremme turismen.
Et andet punkt, jeg gerne vil fremhæve, kære kolleger, er, at Parlamentets Budgetkontroludvalg ikke på korrekt vis kan udføre sit arbejde med at tage stilling til, om Kommissionen skal gives decharge eller ej for budgettet, af den simple grund, at Kommissionen ikke fremsender oplysninger til Europa-Parlamentet. Hvordan skal vi så over for plenarforsamlingen kunne forsvare en indstilling om decharge, hvis ikke Kommissionen selv giver os de nødvendige oplysninger? Af denne grund har vi stillet et ændringsforslag, som skal give Budgetkontroludvalget status som undersøgelsesudvalg, således at vi kan få de oplysninger fra Kommissionen, som vi ønsker.
Et andet element af stor betydning, hr. formand, og hvor vores egne beslutninger her i Parlamentet også har stor betydning er, at Budgetkontroludvalgets strukturer må ændres. Dette udvalg kan ikke fortsætte med at virke med de midler, det får stillet til rådighed i dag, og heller ikke med dets nuværende struktur, og dette har andre kolleger også før nævnt. Dette bør prioriteres meget højt af Præsidiet og af os alle, hr. formand.
Jeg vil også gerne opfordre til, at der bliver foretaget en rettelse, for nogle af oversættelserne af fru Wemheuers beslutning er ikke korrekte. Jeg tænker her især på den græske oversættelse. Jeg vil derfor gerne bede om rettelser til især punkt 4 i beslutningsforslaget.

Fitzsimons
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske de to ordførere og er enig i det, der allerede er blevet sagt her i aften.
Mine få bemærkninger vedrører De Luca-betænkningen om politikken på turistområdet i Unionen. Det gældende handlingsprogram for mit eget land, Irland, tegner sig for IEP 369 millioner eller over 8 % af de samlede strukturfondsbevillinger. Ifølge midtvejsvurderingen af, hvordan strukturfondsbevillingerne er brugt i Irland, udført af Det Økonomiske og Sociale Forskningsinstitut, vil turistsektoren tegne sig for over 30.000 nye arbejdspladser i Irland mellem 1994 og 1999.
Et af de vigtigste spørgsmål, som vi skal være opmærksom på i forbindelse med turistsektoren i Irland, er, hvordan den vil reagere over for indførelsen af den fælles valuta i Den Europæiske Union. Der er flere forskellige aspekter af sagen. For det første vil indførelsen af den fælles valuta medføre lavere renter, som igen vil føre til øget forbrug, det vil sige øget forbrug af irske turistprodukter. For det andet åbner den fælles valuta for et grænseløst kapitalområde, hvor der ikke længere findes vekselkontorer.
Endelig er ophævelsen af transaktionsomkostninger gode nyheder for den irske turistindustri, da det indebærer langt mindre omkostninger til rejse og ferie.
Fremtiden tegner lyst, og den fælles valuta vil bringe mange flere turister med sig. Derved skabes der flere arbejdspladser i den irske turistsektor, som vil blomstre ind i det næste århundrede.

Tomlinson
Hr. formand, de to udmærkede betænkninger af hr. De Luca og fru Wemheuer har tydeligt vist én ting, nemlig at selve turismen godt nok har været et problem, men den er også et symptom på et meget større problem. Vi er nødt til at tackle begge to: både problemet med Det Europæiske Turistår og problemet med de utilstrækkelige systemer i Kommissionen - se bare på, hvor utilstrækkeligt Revisionsrettens beretning blev behandlet. Denne historie er næsten ti år gammel. Det skete længe før den nuværende Kommission tiltrådte. Kommissionen har dog som institution været længe om at erkende sin skyld som institution. Jeg er nødt til at sige, at hvis Kommissionen havde brugt principperne i retsbogføring korrekt, ville behandlingen af den lange historie om Det Europæiske Turistår kun have taget et par dage frem for et par uger. Og nu har historien altså fortsat i årevis, ikke kun i månedsvis. Institutionerne har også lært noget, det drejer sig ikke kun om erfaringerne fra selve Det Europæiske Turistår.
I dette forløb må jeg sige til Kommissionen som institution - og her taler jeg til den tidligere Kommission - at der var meget alvorlige mangler i dens oplysninger til både Parlamentet og Revisionsretten. I enhver anden sammenhæng end dette høflige forum ville jeg sige, at den med vilje vildledte. For nu at sige det lige ud: Den løj, og det skyldes de forsætlige løgnagtigheder fra institutionernes side, at Parlamentet kom frem til Holzfuss-betænkningen. Den nye Kommission har været længe om at anerkende dette, men det er aldrig for sent at angre sine synder. Vi erkender og anerkender derfor hr. Liikanens angren på institutionens vegne, selvom vi jo alle sammen accepterer, at han ikke var direkte ansvarlig.
Men denne historie er en klagesang over det, der slog fejl. Politikken slog fejl, kontrakterne blev ikke styret, finanskontrollen svigtede, fejlene blev ikke afsløret, manglerne blev ikke afhjulpet, ingen påtog sig skylden, og frem for alt var der ingen, der stod frem og tilstod ved først givne lejlighed. I løbet af den proces har to ting lidt alvorlig skade: Selve turistpolitikken har lidt alvorlig skade, og det samme gælder Den Europæiske Unions ry generelt og Kommissionens ry specielt. Mange har haft den holdning, at når vi har gjort så meget ud af at offentliggøre resultaterne af efterforskningen af en egentlig ganske lille sag, en forholdsvis enkel sag, der involverer et forholdsvis lille beløb, hvordan kan offentligheden så have tillid til, at den samme institution kan håndtere meget større summer inden for et meget mere kompliceret politisk område med langt mere komplicerede retsakter? Efter min opfattelse er den offentlige mening sådan noget som, at hvis en virksomhed beskyttede sine og sine aktionærers interesser med samme himmelråbende utilstrækkelighed som Kommissionen har behandlet skatteyderne med, så ville det eneste vækstområde være konkurser.
Derfor skal vi kigge nærmere på det, vi har lært. En ting står helt klart: Systemerne skal efterforskes, undersøges og forbedres. Hvis der overhovedet skal være tale om undersøgelsesudvalg, skal det være på dette område, og de skal se nærmere på systemet for Kommissionens undersøgelse af påstande om utilstrækkelighed, uærlighed og uregelmæssighed over for Kommissionen selv og dens personale.
Budgetkontroludvalget skal omorganiseres, ikke kun hvad angår personale, hjemsted og beføjelser, selvom alt dette jo også er vigtigt. Vi må igen undersøge strukturer og procedurer, så Budgetkontroludvalget går væk fra en atmosfære af en stor interinstitutionel familie og går mere i retning af et undersøgende udvalg med en skarpere profil, og udvalget skal muligvis udføre mindre arbejde, som så til gengæld skal udføres mere effektivt.
Hvis det er det, vi har lært af Wemheuers og De Lucas betænkniger, så har de to betænkninger gjort Parlamentet og de europæiske skatteborgere en stor tjeneste.

Fabra Vallés
Hr. formand, dette er en af de sager, som, blot fordi de behandles gentagne gange i Parlamentet, viser, at der er noget, der ikke fungerer. Og det på trods af, at Parlamentet opfylder sin kontrolfunktion, at Revisionsretten har udarbejdet sine beretninger, at Afdelingen for Samordning af Foranstaltningerne til Bekæmpelse af Svig har udført sine undersøgelser, og endog, mine herrer kommissærer, er jeg ikke i tvivl om den store indsats, Kommissionen gør sig for at forbedre kontrollen med de kendsgerninger, vi er i gang med at drøfte. Men det vil ikke være til megen nytte, hvis der fortsat mangler en hensigtsmæssig koordination mellem Kommissionen og de kompetente nationale myndigheder.
Det er endvidere nødvendigt, at Kommissionen giver os en garanti for, at den automatisk vil henvende sig til de relevante nationale retsmyndigheder i tilfælde af begrundet mistanke om svig, korruption eller en hvilken som helst anden kriminel handling, som omfatter tjenestemænd. Hverken Kommissionen eller Parlamentet kan være tilfredse, før dette bliver den sædvanlige fremgangsmåde.

McMillan-Scott
Hr. formand, det er vel passende, at jeg får det sidste ord i denne debat før Kommissionen. Jeg vil bare lige sige, at jeg i mine første seks år i Europa-Parlamentet prøvede at få turisme højere op på dagsordenen. I 1990 lykkedes det i form af Det Europæiske Turistår. Kommissionen kunne slet ikke organisere det ordentligt, og da vi opdagede uregelmæssigheder, kunne den heller ikke finde ud af at mørklægge sagen ordentligt. Derfor har vi nu, otte år senere, denne debat i Europa-Parlamentet om to betænkninger om uregelmæssigheder og svig.
På baggrund heraf konkluderer jeg, (a) at Kommissionens tjenestemænd ikke skal indrømmes immunitet, (b) at UCLAF bør adskilles helt fra Kommissionen og gøres til et selvstændigt organ, (c) at Revisionsretten bør skamme sig over sine to beretninger om emnet.
Jeg mener også, at Parlamentets Budgetkontroludvalg skal styrkes. Som de tilsynsførende udvalg i den amerikanske kongres bør det have beføjelser til at iværksætte sine egne undersøgelser og derefter kontakte enten Revisionsretten eller UCLAF. Endelig mener jeg ikke, at domstolene har været hurtige nok i de to nævnte medlemsstater - Frankrig og Belgien. Der er gået to år siden anklagen blev fremsat. I går talte jeg med den belgiske dommer, som bekræfter, at retssagen skrider frem i Belgien. I Frankrig indledes retssagen den 13. marts. Det er to år efter det første anklageskrift. Det går alt for langsomt. Dette er bestemt ikke Parlamentets sidste ord i denne sag.
I 1994 blev døren holdt åben i forbindelse med et ændringsforslag, jeg fremsatte. Jeg beder indtrængende Parlamentet om også at holde døren åben ved afstemningen i morgen.

Gradin
Hr. formand, bekæmpelse af uregelmæssigheder, svig og korruption har høj politisk prioritet for denne Kommission. Budskabet skal være krystalklart over for dem, der overvejer at svindle med skatteborgernes penge for personlig vindings skyld. Jeg er fuldstændig enig med de to ordførere, fru Wemheuer og hr. De Luca, med hensyn til denne overordnede målsætning. Et effektivt system til håndtering af sådanne problemer har også afgørende betydning for Kommissionen som institution og for den europæiske offentlige forvaltning.
Jeg vil med det samme tilbagevise idéen om, at Kommissionen har afgivet vildledende oplysninger i turismesagen. Den nuværende Kommission har gjort alt for at kaste lys over denne komplicerede sag. Den har bestræbt sig på den størst mulige gennemsigtighed med det formål at give et pålideligt billede af de sidste fem års begivenheder. Mine tjenestegrene har fået instruks om at samarbejde åbent og konstruktivt med Parlamentet, både om turisme og på alle andre områder. Jeg har gjort det klart, at enhver mistanke om kriminel adfærd vil blive undersøgt med største ildhu.
I turismesagen har mine tjenestegrene været involveret i efterforskningen lige fra begyndelsen. Resultatet af disse anstrengelser har dannet grundlag for retsforfølgelse af enkelte tjenestemænd. UCLAF oprettede i juli 1994 uformelle kontakter med de strafferetlige myndigheder, og anmodede i december samme år formelt om iværksættelse af efterforskning af sagen som straffesag. Parlamentet er blevet orienteret regelmæssigt.
Der er naturligvis grænser for, hvor mange oplysninger, der kan offenliggøres under efterforskningen af en straffesag. Kommissionen pålægges normalt restriktioner, hvis en igangværende sag falder inden for kravene om national fortrolighed i retssager. I lyset heraf har Parlamentet så vidt jeg ved fået tilbudt både relevante og korrekte oplysninger.
Nu vil jeg sige lidt om, hvad Kommissionen har gjort, og hvad den agter at gøre, for at være bedre udrustet til at klare svig og korruption. Da jeg tiltrådte i 1995, var bekæmpelsen af svig fordelt på mange forskellige tjenestegrene i Kommissionen. Min første handling var at sikre, at alle enheder til bekæmpelse af svig blev samlet under én hat i UCLAF. Det har gjort UCLAF til en overordnet operationel tjenestegren. I løbet af de sidste par år har UCLAF efterforsket over 150 sager i forbindelse med direkte udgifter, herunder en række sager vedrørende uregelmæssigheder inden for Kommissionen.
Siden 1995 har Finanskontrol udført over 500 revisioner af støttemodtagere og 20 revisioner af finansielle systemer i Kommissionen. Disse beretninger kan føre til finansielle afhjælpninger eller forslag til administrative forbedringer. En række nye foranstaltninger til sund og effektiv ledelse er ved at blive indført som led i SEM 2000. Foranstaltningerne omfatter en styrkelse af de forebyggende aspekter og øget fokus på revision og økonomisk opfølgning på resultater. Jeg bifalder en række forslag i De Lucas betænkning, der peger i den retning.
Kommissionen har givet en detaljeret beskrivelse af regler, praksis og procedurer i et dokument, der blev videregivet til jer i november 1997. I dette dokument blev det desuden meddelt, at en række aktioner ville blive iværksat. Lad mig forklare, hvordan jeg har fulgt op på aktionen inden for mit eget kompetenceområde. For det første er jeg ved at udarbejde en beslutning fra Kommissionen, som vil fastlægge klare og omfattende regler for UCLAF's interne efterforskning. Det vil gøre det muligt for UCLAF at handle hurtigere og uhindret. For det andet vil UCLAF's operationelle uafhængighed blive styrket. Det sker ved at give lederen af UCLAF samme status som den uafhængige finansinspektør. Det betyder bl.a., at lederen af UCLAF kan anmode mig som ansvarlig kommissær om at rejse en bestemt sag i kommissærkollegiet.
For det tredje bliver UCLAF's uafhængighed forbedret. Jeg agter at omdanne det eksisterende direktorat til en arbejdsgruppe under generalsekretariatet. Desuden vil jeg foreslå en styrkelse af samarbejdet med retsmyndighederne gennem en forbindelsesenhed inden for UCLAF bestående af strafferetseksperter fra medlemsstaterne. Det blev foreslået i Tomlinsons betænkning om transit. Men det skal klart fremgå, at enheden kun kan blive til virkelighed, hvis budgetmyndighederne støtter den.
For det fjerde agter jeg også at forbedre forbindelserne mellem UCLAF og medlemsstaterne. I praksis betyder det, at UCLAF vil være Kommissionens privilegerede samtalepartner i forbindelse med sager om svig og korruption. En række af disse spørgsmål vil også blive drøftet næste måned i forbindelse med Bösch-betænkningen. Wemheuers betænkning kræver, at Kommissionen regelmæssigt skal forelægge oplysninger om UCLAF's undersøgelser og de særlige revisioner, der udføres af Finanskontrol. Hvad angår UCLAF's efterforskning, agter jeg at se på, hvordan strømmen af oplysninger kan forbedres systematisk. Samtidig vil jeg respektere den enkeltes rettigheder og kravet om fortrolighed i efterforskningen og i forbindelse med retssager.
Hvad angår en særlig liste over revisionsberetninger fra Finanskontrol, så vil jeg sørge for, at Parlamentet får en sådan med regelmæssige mellemrum. Jeg mener, at de her skitserede foranstaltninger vil gøre os bedre rustet til at håndtere svig og uregelmæssigheder. Jeg er dog fast besluttet på at fortsætte dialogen med Parlamentet om, hvordan vi kan forbedre vores indsats i kampen mod kriminalitet.

Papoutsis
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil først gerne takke medlemmerne af Budgetkontroludvalget og især ordførerne, hr. De Luca og fru Wemheuer, for deres indgående behandling af spørgsmålet om udvidelsen af støtten til turisterhvervene.
Jeg håber, at De vil få lejlighed til at vurdere vores bestræbelser på i samarbejde med Parlamentet at bringe denne sag til afslutning, som nu alligevel har lært os en mængde og gjort os mange erfaringer rigere.
Jeg vil først nævne problemet med fortidens byrder. Som De ved besluttede vi at genbehandle alle de direkte aktioner til fordel for turismen fra 1989 til 1995, selvom Revisionsretten kun havde krævet en genbehandling af aktionerne under Det Europæiske Turistår. Jeg kan derfor nu meddele Dem, at ved slutningen af denne måned vil vi have afsluttet det særligt vanskelige arbejde med gennemgangen af de ca. 800 aktioner, der var blevet indledt frem til 1995.
Af betalinger i størrelsesordenen ECU 31, 4 millioner er der indtil nu konstateret overskridelser i størrelsesordenen ECU 4, 7 millioner. Der er allerede udstedt tilbageførselsanmodninger for ECU 2 millioner, mens anmodninger for yderligere ECU 2, 3 millioner er under forberedelse, og omkring en halv million ecu er allerede ført tilbage. Den procedure, som vi har indledt, bliver særlig vanskelig på grund af en række faktorer, såsom den forløbne tid, karakteren af målene i den pågældende sektor og vanskelighederne med at vurdere resultaterne. En stor del af disse sager kan ende ved domstolene, idet hele 40 % af modtagerne af tilbageførselsanmodningerne har draget dem i tvivl. Vi er imidlertid fast besluttet på at fortsætte og fremlægge en fuldstændig gennemgang af resultaterne snarest muligt.
Indtil nu har jeg omtalt den logistiske side af spørgsmålet. Der er imidlertid også en række aspekter af mere politisk karakter, som jeg gerne vil komme ind på. Et grundlæggende spørgsmål, som mange medlemmer af Europa-Parlamentet har stillet, er følgende: "Hvad lærte I af denne sag, hvilke foranstaltninger har I truffet og hvorledes påvirker de turisterhvervene?« Der var faktisk en hel del af talerne i dag, der kom ind på alle disse tre spørgsmål. Jeg vil derfor gerne fremlægge følgende konklusioner for Dem:
Første konklusion: Foranstaltningerne til fordel for turismen har ikke kun givet os negative reaktioner, men også positive erfaringer. Således har vi lært, og vi er ikke de eneste, at turisterhvervene er og forventes at fortsætte med at udgøre den største europæiske erhvervssektor og et af de mest lovende udklækningssteder for nye arbejdspladser i de kommende årtier.
Anden konklusion: Målsætningerne om at sikre den europæiske turistsektors kvalitative sider og konkurrencedygtighed skal søges opfyldt gennem konkrete og samordnede aktioner, der udvikles i samarbejde med medlemsstaterne og med erhvervssektoren selv. Der skal være tale om aktioner med realistiske mål, som skal underkastes stadig vurdering og være genstand for både en forudgående og en efterfølgende vurdering.
Tredje konklusion: Fællesskabsaktioner, der har indflydelse på turismen, skal systematisk samordnes. Generaldirektøren for Kommissionens GD XXIII er allerede nu blevet anmodet om at lede en arbejdsgruppe med deltagelse af alle de direktorater, der træffer afgørelser af betydning for turistsektoren.
Fjerde konklusion: Hvis vi ønsker virkelige resultater i aktionerne for turisterhvervet, er vi nødt til at have de lovgivningsmæssige rammer, der kan gøre det muligt at inddrage turistaspektet både i forbindelse med fastlæggelsen og under selve udførelsen af de øvrige politikker.
Nogle af disse konklusioner har vi anvendt i forbindelse med såvel vedtagelsesproceduren for som selve indholdet til Kommissionens forslag til et første flerårigt program for turismen, FILOXENIA-programmet, som har været sendt til høring i Europa-Parlamentet, Det Økonomiske og Sociale Udvalg, Regionsudvalget, turisterhvervet og 13 medlemsstater. Jeg synes imidlertid, at de europæiske institutioner kommer i en vanskelig situation, når der på den ene side stilles krav om gennemskuelighed og resultatorienteret anvendelse af budgetmidlerne og samarbejde fra medlemsstaternes side samt institutionel kontrol af aktionerne fra Parlamentets og Rådets side, samtidig med at der på den anden side kan være nogle medlemsstater, der forsinker vedtagelsen af et program, der netop forankrer disse målsætninger, som vi alle er enige om. Nogen kalder det dobbeltmoralsk. Jeg vil nøjes med at pege på denne politiske strid, som man snart må finde en løsning på.
Det andet vi gjorde, var at reorganisere GD XXIII fuldstændigt. Medlemmerne af Budgetkontroludvalget har allerede fået detaljerede meddelelser om alle disse ændringer. Disse ændringer, som indledtes for 18 måneder siden i snævert samarbejde med min kollega Liikanen, omfatter blandt andet oprettelse af to nye enheder, hvoraf den første skal tage sig af udgifter og kontrol, og den anden skal beskæftige sig med kontrakterne.
De strenge procedurer, som vi har indført med hensyn til valg, kontrol og vurdering af aktionerne svarer til de henstillinger, som hr. De Luca kommer med i sin betænkning. Resultatet af disse procedurer har været, at GD XXIII i dag er blandt de bedste generaldirektorater, hvad angår anvendelse af SEM 2000-programmet. Men jeg må til min beklagelse konstatere, hr. formand, at på trods af turismens betydning, som også nævnt af ordføreren, for beskæftigelsen og udviklingen, har denne sag haft klart negative følger for udsigterne til at kunne gennemføre en effektiv politik for turistsektoren.
Hr. formand, mine damer og herrer parlamentsmedlemmer, jeg vil afslutte mit indlæg på dette stade af forhandlingen. Jeg tror, at jeg har nævnt de vigtigste spørgsmål i forbindelse med mit eget ansvarsområde og de to betænkninger. Jeg er naturligvis til Parlamentets rådighed, som De alle ved, hvis De ønsker yderligere oplysninger om udviklingen i dette arbejde.

Liikanen
Jeg vil bare lige tilføje et par bemærkninger til mine kollegers indlæg.
For det første sagde De tidligere, at der ikke blev truffet disciplinære foranstaltninger i denne sag om turisme. Det er ikke rigtigt. Der blev i 1995 og 1996 taget disciplinære skridt mod tjenestemænd i Kommissionen.
For det andet er det vigtigt, at Kommissionen sidste år udarbejdede en meddelelse om de finansielle og administrative foranstaltninger. Meddelelsen blev givet til Budgetkontroludvalget. Det væsentlige er, at vi her har skabt et etableret system, hvor hver eneste mistanke bliver efterforsket. Det vil enten føre til en beslutning om, at der ikke er grundlag for at gå videre med sagen eller om, at der skal indledes disciplinære procedurer. Systemet har ikke altid fungeret korrekt, men med nye procedurer vil det fungere korrekt.
For det tredje skal vi også huske, selv i en sag af denne type, at vi skal respektere retssikkerheden. En person betragtes altid som uskyldig, indtil det modsatte er bevist, og har ret til et forsvar. Det vil jeg gerne sige her og nu, fordi der er mange tjenestemænd i Kommissionen, der i dag føler sig truet. Vi skal altid kortlægge problemerne klart og tydeligt, så vi ikke skaber usikkerhed for de tjenestemænd, der udfører deres arbejde korrekt på alle måder.
For det fjerde er det vigtigste, vi kan lære af dette, at vi skal feje for egen dør. Når vi træffer beslutning om at iværksætte programmer, skal de planlægges godt. Der skal være et begrænset antal mål, enkel administration, klare betingelser for støtteberettigelse og vigtigst er gennemsigtighed og åbenhed i alle procedurer. Jeg er enig med dem, der sagde, at åbenhed er den billigste kontrolmetode, for så kontrollerer dem, der ikke fik penge, dem, der fik. Denne form for enkelhed, klarhed og åbenhed er det bedste, vi kan få.
Naturligvis har vi brug for et godt samarbejde med alle vores kontrolinstanser. Der er jo Revisionsretten, som vi samarbejder med. Det er ikke altid lige nemt, men værd at gøre en indsats for. Så er der Parlamentets Budgetkontroludvalg, der er det europæiske folks og deres valgte repræsentanters stemme. Vi er parat til at fortsætte samarbejdet med jer i fremtiden. Jeg håber, vi kan koncentrere os om reformprogrammerne. Jeg har set udkast til betænkninger om SEM 2000-programmer. Vi står over for mange nye udfordringer med hensyn til, hvordan vi vil forvalte Fællesskabets udgifter fra år 2000. Dem skal vi fokusere på under hensyntagen til vores hidtidige erfaringer. Kommissionen er klar til dette samarbejde.

McMillan-Scott
Hr. formand, lige en oplysning. Fru Gradin sagde, at Kommissionen tilkaldte politiet i sagen om GD XXIII. Det belgiske politi bekræfter, at det ikke var Kommissionen, men mig, der tilkaldte politiet. Det er et grundlæggende punkt, og brevene er til rådighed, hvis Parlamentet ønsker at se dem. Må jeg gentage mit spørgsmål til Kommissionen fra den 23. november om, hvor mange gange Kommissionen har tilkaldt politiet i tilfælde af internt svig i sin 41-årige historie? Det er sandelig på tide, at det bliver besvaret.

De Luca
Hr. formand, jeg ønsker at få belyst et vigtigt punkt nærmere. Hr. kommissær Liikanen nævnte for et par minutter siden, at der er truffet disciplinære foranstaltninger over for visse tjenestemænd; der hersker imidlertid et modsætningsforhold mellem denne udtalelse og det, Kommissionen indtil videre gentagne gange har hævdet over for Budgetkontroludvalget. Jeg vil derfor bede kommissæren komme med præciserende oplysninger og fortælle os, hvilke tjenestemænd, der har været genstand for sanktioner, samt hvornår og af hvilke grunde. I modsat fald vil den utrolige situation fortsætte, hvor en person kommer og giver Europa-Parlamentet nogle oplysninger, hvorefter kommissæren møder op og siger det modsatte. Jeg håber ikke, der kun er tale om en lapsus fra hr. kommissær Liikanens side.

Gradin
Hr. formand, så vidt jeg ved, kontaktede Kommissionen det belgiske politi i september 1994, mens De kontaktede politiet i februar 1995.

Liikanen
Hr. formand, i teksten, som er på fransk, står der, at ansættelsesmyndigheden ved sin beslutning af 22. juni 1995, med virkning fra den 1. august 1995, har pålagt en embedsmand at tage sin afsked, uden at retten til pension fortabes. Herefter har AIPN (ansættelsesmyndigheden) ved sin beslutning af 28. juli 1995, med virkning fra den 1. august 1995, ophævet en embedsmands kontrakt som midlertidigt ansat.
Jeg kan give hr. De Luca denne tekst i detaljer.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Makrofinansiel bistand til Ukraine
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0025/98) af Erika Mann for Udvalget om Eksterne Økonomiske Forbindelser om forslag til Rådets afgørelse om supplerende makrofinansiel bistand til Ukraine (KOM(97)0588 - C4-0614/97-97/0312(CNS)).

Mann, Erika
Hr. formand, kære kolleger, vi står igen over for en relativt teknisk betænkning. Men det har vi klaret flere gange før, og vi vil også denne gang få den godt igennem i Parlamentet. Det, vi skal gøre os klart, er, at vores makroøkonomiske støtteforanstaltninger til Ukraine også er integreret i en samlet strategi, som skal ledsage den vanskelige tranformationsproces i Ukraine på en positiv måde. Herunder hører både partnerskabs- og samarbejdsaftalen og interimsaftalen, men for øjeblikket er handlingsplanen, som vi har liggende foran os, og som vores kollega Titley også snart vil præsentere for Parlamentet, meget vigtigere. Han vil præsentere vigtige synergieffekter, som vil blive indledt, og som er blevet udarbejdet for ukrainerne i tilknytning til de forskellige programmer inden for rammerne af Den Europæiske Union.
Og nu til det makrofinansielle program. Kommissionen foreslår, at Fællesskabet stiller et tredje lån til rådighed for Ukraine til udligning af betalingsbalancen. Denne gang drejer det sig om ECU 150 millioner med en løbetid på 10 år. Kommissionen bekendtgjorde det allerede i december 1996, og ØKOFIN-Rådet gav principielt sit samtykke hertil allerede i januar 1997. Med de ECU 150 millioner overtager Den Europæiske Union knap en fjerdedel af det finansieringsunderskud på i alt ca. USD 765 millioner, som forventes for 1997 og 1998. Den Europæiske Unions bidrag vil således holde sig inden for den hidtidige ramme. De lån, som Kommissionen skal optage på kapitalmarkedet, videregives til Ukraine på uændrede betingelser. Lånene forbindes med de allerede nævnte økonomipolitiske krav til den samlede økonomiske stabilisering og fortsættelsen af strukturændringerne. Overholdelsen af disse krav vil i øvrigt blive kontrolleret regelmæssigt i nært samarbejde med Den Internationale Valutafond og Verdensbanken.
Tilbagebetalingen af lånet sikres med en garanti i EU-budgettet. I henhold til afgørelsen om at nedsætte en garantifond er medlemsstaterne forpligtet til at indbetale 15 % af lånebeløbet - det vil sige ECU 22, 5 millioner - til garantifonden. Kommissionen aflægger beretning for Rådet og Europa-Parlamentet mindst én gang om året om videreførelsen af denne lånemulighed. Derudover er det vigtigt at vide, at udbetalingen denne gang foregår i to trancher - det er ikke altid tilfældet - og at der er kontrolkriterier, som Den Internationale Valutafond og også Verdensbanken har fastlagt. Den Europæiske Union læner sig tæt op ad disse kontrolkriterier.
Det første kriterium er, at der opnås tilfredsstillende fremskridt i forbindelse med de makroøkonomiske programmer. Det makroøkonomiske program er blevet udarbejdet sammen med Den Internationale Valutafond som et led i standby-arrangementet. Det andet kriterium er, at der opnås fremskridt i forbindelse med strukturreformerne. Vi ved, at det er et meget kritisk punkt, og at vi fra Den Europæiske Unions side, men naturligvis også især fra Europa-Parlamentets side, altid har insisteret på, at Ukraine foretager strukturtilpasningerne hurtigere, end det hidtil har været tilfældet. Som tidligere nævnt er det tredje gang, at Fællesskabet yder makrofinansiel bistand til Ukraine til at affjedre de omfattende tilpasnings- og reformprocesser. Ukrainerne besluttede i 1996 at fremlægge et stabiliserings- og reformprogram for 1997-99 sammen med Den Internationale Valutafond, som - det vil jeg gerne minde om - skulle støttes af en udvidet fondsfacilitet. Men Parlamentet gav ikke sit samtykke til regeringens forslag, og der kunne ikke opnås enighed om de vigtigste dele af programmet. Derfor fremlagde regeringen et nyt forslag til Den Internationale Valutafond, som vi nu har liggende foran os, og ifølge hvilken der kun er behov for yderligere finansiering i et kortere tidsrum, nemlig i 1997-98.
Stabiliseringen og de makroøkonomiske reformfremskridt har sagtnet farten betydeligt. Det er vi nødt til at se i øjnene. Jeg vil gerne kort berøre to ændringsforslag, som Budgetudvalget har fremsat. Jeg har foreslået, at et af disse ændringsforslag bliver vedtaget, og det andet har jeg for mit eget vedkommende afvist. Begge forslag omhandler, at kriteriet om lukning af Tjernobyl også optages i kontrollen i forbindelse med udbetalingerne, en gang for tranchen og en gang for det samlede program. Jeg har sagt, at jeg fuldt ud kan acceptere dette. Kommissionen har for øvrigt også allerede sagt det samme. Budgetudvalget har foretaget en udvidelse. Det kan jeg acceptere inden for de generelle rammer, men jeg mener, at de nærmere omstændigheder for kontrollen af lukningen af Tjernobyl i år 2000 ikke bør indføjes endnu en gang ved kontrollen af de to trancher.

Habsburg-Lothringen
Hr. formand, jeg vil først udtrykkeligt takke fru Mann for den betænkning, som hun har udarbejdet, og for det fremragende arbejde, som hun også med sin deltagelse i delegationen generelt yder for Ukraine. I starten gjorde hun opmærksom på, at der her er tale om en teknisk betænkning. Man kan også straks mærke på antallet af tilstedeværende her i salen, hvis en virkelig teknisk betænkning står på dagsordenen. På den anden side er der i denne betænkning utvivlsomt tale om store menneskelige baggrunde, som behandles alt for lidt.
Vi skal være opmærksomme på, i hvor stor udstrækning stabiliteten i landet, i Ukraine, er afhængig af, at det også fremover støttes af Den Europæiske Union. Ukraine er uden tvivl et af de lande i det tidligere Sovjetunionen, som inden for den europæiske ramme har gjort de største fremskridt til trods for alle sine økonomiske vanskeligheder. Det er er land, som har fundet sin egen relativt stabile vej ud af dette samlede område i den tidligere Sovjetunion, og derfor er det så vigtigt, at vi i Den Europæiske Union viser, at vi støtter den selvstændige vej, og at vi støtter den, selvom der er vanskeligheder: Som fru Mann jo ikke mindst understregede, har Ukraine påtaget sig visse forpligtelser over for Verdensbanken og andre institutioner, som er villige til at yde finansiel bistand.
Efter min mening er det meget vigtigt, at begrebet Tjernobyl og kontrollen af Tjernobyl også inkluderes i den samlede kontekst. Fru Mann støttede også til en vis grad dette. Tidligere var der en tendens til at sige, at vi støtter Ukraine i bygningen af reaktorerne Rovno2 og Kmelnitski4, hvis de til gengæld lukker Tjernobyl. Jeg tror ikke, og det siger jeg også som østriger, at man mener, at denne fremgangsmåde er den rigtige. Vi skal støtte Ukraine og gøre landet i stand til at opbygge sin infrastruktur således, at det i det hele taget kan komme væk fra de russiske reaktorer, som udgør en fare for samfundet. Det er vigtigt at støtte Ukraine på dets selvstændige vej.

Kaklamanis
Hr. formand, først vil også jeg gerne takke ordføreren, fru Mann. Dernæst vil jeg gerne sige, at betænkningen naturligvis er af teknisk karakter, men at denne tekniske gennemgang både yderst og inderst er karakteriseret ved at være ledsaget af et særdeles konkret politisk indhold.
Både jeg selv og min gruppe støtter denne betænkning, og vi vil naturligvis stemme for forslaget om tildeling af et nyt lån til Ukraine, for der er to målsætninger med dette nye lån: For det første skal det bidrage til landets økonomiske udvikling, og for det andet skal det bidrage til landets politiske stabilitet, og dette mål er meget vigtigt. Begge mål bidrager til at forbedre livskvaliteten for borgerne i Ukraine.
Uanset hvad jeg selv og min gruppe stemmer, vil jeg dog gerne udtrykke min uenighed i de betingelser, som Budgetudvalget har stillet, især med hensyn til atomreaktoren i Tjernobyl. Jeg vil gerne fortælle Dem, fru Mann - og det har jeg også meddelt Budgetudvalget - at den ansvarlige kommissær, hr. Van den Broek, tre gange på spørgsmål fra mig om, hvorvidt de midler, som allerede var stillet til rådighed for Ukraine til lukning af Tjernobyl-atomreaktoren eller forbedring af den ydre indkapsling, virkelig anvendtes til dette formål, på en diplomatisk men dog ganske tydelig måde har svaret, at der var mistanke om, at de ikke anvendtes til dette formål. Af denne grund burde Budgetudvalget have været særlig streng med hensyn til forudsætningerne for tildeling af denne anden tranche af det nye lån.
Af hensyn til dette lands behov vil både jeg og min gruppe dog stemme for denne betænkning. Men det er sidste gang, at vi godkender en sådan form for lån uden at have fået konkrete svar ikke blot på de andre spørgsmål, som med rette er blevet stillet her i salen, men også på spørgsmålet om Tjernobyl-reaktoren.

Plooij-Van Gorsel
Hr. formand, fru kommissær, for det første vil jeg også gerne ønske fru Mann tillykke med hendes udmærkede betænkning. Lige siden uafhængigheden indtog Ukraine en strategisk position som bro mellem øst og vest. Det er derfor meget vigtigt, at EU, hvor det er muligt, støtter Ukraine på dets vej mod fri handel og demokrati. Desværre kommer de nødvendige økonomiske og politiske reformer kun vanskeligt i stand.
For udviklingen af en stabil situation er økonomisk vækst meget vigtigt. Dette kræver en pålidelig energisektor. På trods af et fald i efterspørgslen på energi har denne sektor i Ukraine store problemer. Derfor yder EU også betydelig støtte inden for rammerne af TACIS.
Mange af de europæiske subsidier kunne udnyttes mere effektivt. Det vedrører for det første udvælgelsen af projekterne. Særligt på energiområdet vælger man ofte udbredelse af eksisterende ældre teknologier som f.eks. atomteknologi, hvor EU netop på dette område kan spille en initierende og styrende rolle ved at fremme energieffektivitet og ved at stimulere indførelsen af miljøvenlige løsninger.
For det andet bør det ved tilkendelsen af lån undersøges, om det projekt, som pengene skal bruges til, er den økonomisk set mest rentable løsning. Min gruppe er stadigvæk ikke overbevist om, at opførelsen af to nye atomkraftværker i Ukraine til erstatning af kapacitetstabet ved lukningen af Tjernobyl, økonomisk set er "least cost option «. Investering og energieffektivitet og rene energikilder bør foretrækkes frem for opretholdelsen af atomkraftværker for enhver pris.

Schroedter
Hr. formand, kære kolleger, finansiel bistand lyder godt. Men desværre skal vi her stemme for en procedure, som holder den internationale finanskarrusel i gang. De penge er ikke beregnet til offentlige programmer. Jeg er enig med Dem i, at Ukraine har et presserende behov for gavmilde støtteprogrammer til at stabilisere den demokratiske vej. Men ved hjælp af denne finansielle bistand anvendes offentlige midler fra EU's skatteydere til at betale den gæld, som IMF og Verdensbanken har opbygget i Ukraine.
Deres såkaldte stabilitetsprogrammer tager på ingen måde hensyn til realiteterne med de sociale og økonomiske vanskeligheder i transformationsprocessen, men styrter Ukraine ud i insolvens. Den såkaldte makrofinansielle hjælp fra EU er således en overførselshjælp via det ukrainske budget til IMF og Verdensbanken.
Forslaget fra Budgetudvalget er en overvejelse, der er værd at støtte, og som vi også gerne vil støtte. Men i betragtning af den reelle internationale finansaftale, som udspiller sig her, kan den heller ikke fungere.

Cresson
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, nærværende forslag om bevillingen af en ekstra makrofinansiel støtte til Ukraine på maksimalt ECU 150 millioner ligger i forlængelse af den principielle aftale, der blev formuleret af ØKOFIN-Rådet i januar 1997.
Fremlæggelsen af Kommissionens forslag er blevet forsinket af en række årsager, der er som følger. For det første har der, på grund af juridiske problemer fra ukrainsk side, været nogle betydelige forsinkelser i udbetalingen af den anden del af det foregående makrofinansielle lån fra Fællesskabet til Ukraine. Endelig har der været nogle problemer med hensyn til iværksættelsen af det økonomiske program for 1997/1998, der blev støttet af et standby-arrangement fra IMF på USD 549 millioner. Iværksættelsen af dette program er netop blevet gennemgået og betragtes nu som tilfredsstillende.
Den ukrainske økonomi står i øjeblikket over for nogle særligt vanskelige interne og eksterne udfordringer. Forsinkelser i iværksættelsen af vigtige strukturreformer risikerer at reducere de resultater, man har opnået i de seneste år med hensyn til den makroøkonomiske stabilisering, til det rene ingenting, og navnlig hvad angår det drastiske fald i inflationen samt indførelsen af en ny stabil valuta på tilfredsstillende betingelser. Desuden er Ukraines udsigter til ekstern finansiering blevet forringet i kølvandet på finanskrisen i Sydøstasien.
Kommissionen mener, at beslutningen om at bevilge yderligere makrofinansiel støtte i denne sammenhæng ville give Ukraine et klart signal om, at Fællesskabet er klar til at yde en væsentlig ekstra støtte, hvis de ukrainske myndigheder træffer de modige økonomipolitiske foranstaltninger, der er nødvendige for at fastholde reformprocessen i dette land. Denne støtte har til formål at styrke Ukraines stilling yderligere med hensyn til valutareserverne samt at bidrage til at lette de sociale omkostninger, der er forbundet med iværksættelsen af de nødvendige strukturreformer. En supplerende finansiel støtte ventes ligeledes fra andre bilaterale giveres side, navnlig fra USA og Japan.
I lighed med Parlamentet mener Kommissionen, at det er vigtigt, at de ukrainske myndigheder forpligter sig til at iværksætte planen om at lukke atomkraftværket Tjernobyl ifølge de betingelser, der fastholdes af G7 og af Den Europæiske Union. Indledningen til forslaget om yderligere makrofinansiel bistand indeholder en passende henvisning til denne lukning. Kommissionen kan i den forbindelse godkende Europa-Parlamentets ændringsforslag.
Afslutningsvis vil jeg gøre opmærksom på, at Kommissionen i denne sammenhæng glæder sig over, at de ukrainske myndigheder har til hensigt at betragte det aktuelle økonomiske program som et midlertidigt program, og at de på højeste politiske niveau har et stærkt ønske om at tilrettelægge et detaljeret og komplet program for de økonomiske og strukturelle reformer, der på mellemlangt sigt vil kunne hjælpe landet ind i en bane med varig vækst.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Forskning og teknologisk udvikling (årsrapport 1997)
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0031/98) af Bloch von Blottnitz for Udvalget om Forskning, Teknologisk Udvikling og Energi om årsrapporten 1997 om Det Europæiske Fællesskabs indsats for forskning og teknologisk udvikling (KOM(97)0373 - C4-0435/97).

Bloch von Blottnitz
Hr. formand, når vi i dag diskuterer årsrapporten 1997 om Det Europæiske Fællesskabs indsats inden for forskning og teknologisk udvikling, bør vi også overveje nogle principielle spørgsmål. Er det virkelig nødvendigt med en årsrapport, når det, som Parlamentet krævede i den tidligere årsrapport, alligevel ikke bliver gennemført, men man i stedet uforstyrret fortsætter ad den vej, man mener er rigtig, uden at tage hensyn til kritik?
Man må dog anerkende Kommissionens anstrengelser på visse punkter med en statistisk vurdering af den uddelte projektstøtte og med en overskuelig fremstilling af det fjerde rammeprogram. Men der mangler stadig vigtige punkter som f.eks. integrationen med andre programmer og arbejdet i FFC. Der mangler et evalueringsskema om resultaterne af støtten til og arbejdet inden for forskningen og den teknologiske udvikling, som skulle fungere som grundlag for fremtidige årsrapporter. Der mangler desuden et selvstændigt evalueringskapitel om støttens rolle i enkelte programmer for store industrivirksomheder, først og fremmest en evaluering af eventuelle negative følger. Kommissionens udtalelser om personale- og administrationsomkostninger burde ligeledes beregnes mere nøjagtigt og opstilles i et skema, da man ellers kunne få den mistanke, at omkostningerne er for høje i forhold til det, der blev opnået.
Sammenfattende kan man sige: Årsrapporten 1997 forbliver på mange områder en fremstilling af fakta. Den indeholder i de færreste tilfælde en velfunderet analyse, men derimod temmelig mærkværdige vurderinger som f.eks. ved beskrivelsen af de videnskabeligt-tekniske resultater inden for det fjerde rammeprogram. Kommissionen taler her om banebrydende successer og væsentlige resultater: om satellitovervågningen af skovbrande, oplysninger om følgerne af vulkanudbruddet på Island eller udviklingen af en robot, som kan operere på vanddybder helt ned til 6.000 m.
Det er ærlig talt ikke projekter, som virkelig bidrager til opfyldelsen af de fælles mål om en forbedring af befolkningens livskvalitet og den økonomiske udvikling. Områderne globale klimaændringer, informations- og kommunikationsteknologier, videreudvikling af rene og effektive energiformer er vel snarere egnet til at bidrage til en forbedring af livskvaliteten.
I det hele taget bør vi i forbindelse med alt forskningsarbejde hele tiden spørge os selv, om det gavner mennesket? Er det etisk forsvarligt? Dette afgørende punkt går alt for let i glemmebogen, og forskningen selvstændiggør sig selv, tjener kun få personers specialviden og udgør i sig selv endda faren for at være demokratifjendtlig og at bidrage til fremmedgørelse. Det er i de færreste tilfælde, at hurtigere, højere og længere virkelig stiller mennesket tilfreds!
Lad mig afslutningsvis kort omtale de små og mellemstore virksomheder, vores smertensbarn. Det er stadig meget presserende, at der findes frem til en forenklet procedure for disse virksomheder. Ansøgnings- og forslagsprocedurerne er for komplicerede og for tidrøvende og når derfor i de færreste tilfælde målgruppen. Efter min mening vil det give meget bedre resultater, hvis man indretter en afdeling direkte i Kommissionen, som udelukkende hjælper de små virksomheder - ikke en gang de mellemstore, som jo kan have op til 500 medarbejdere - med deres ansøgninger. Industrien har deres egne afdelinger til det. Det ville medføre reel innovation, skabe arbejdspladser og forhindre negative følger.

Lange
Hr. formand, fru kommissær, den uerfarne læser af denne rapport kunne stille sig selv spørgsmålet: Hvorfor skal vi egentlig have denne rapport? Man vil hurtigt sige, fordi det jo står i traktaten! Men det er egentlig ikke forklaring nok for mig. Jeg ville nøje overveje, om det kun er en beskrivende rapport, eller om det er en vurderende rapport. Hvis det kun er en beskrivende rapport, er det let at se, hvad resultatet af den vil blive. Der behøver man bare at have fulgt undervisningen på første semester i organisationssociologi: Hvis man spørger en organisation, hvordan det går, lyder svaret: Det går godt!
Nej, det kan ikke være formålet med denne rapport, at man kun beskriver. Jeg vil have en vurdering, en analyse af forskningspolitikken i Den Europæiske Union. Jeg vil have et kompas, et kort over den europæiske forskningspolitiks Bermudatrekant. Hvis jeg sammenligner denne forskningsrapport med den foregående, kan man ane en svag udvikling. Der er blevet udarbejdet en masse nye oversigter. Den regionale opdeling af forskningsmidlerne er også blevet inddelt efter adressater.
Efter min mening står tre centrale spørgsmål dog stadig åbne. For det første: Når man taler med ansøgere inden for den europæiske forskning, er der mere frustration end glæde, fordi mange godkendelsesprocedurer ikke er gennemsigtige, afslag er ikke gennemsigtige. Der kan ikke konstateres nogen understregning af europæisk forskning. Jeg vil gerne have analyseret årsagen til det. Jeg vil ikke kun forsikres om, at man vil skabe større gennemsigtighed og forenkle procedurerne.
For det andet: EU's forskningspolitik er jo en ret broget lyskæde med 20 specifikke programmer. Jeg vil også gerne vide, hvilket program der lyser bedst op, hvor de bedste effekter ses, hvor man kan fylde mere på. Og ikke bare en beskrivelse, ja, der eksisterer det og det program, og vi giver så og så mange penge til det. Nej, vi skal vurdere, hvad de enkelte programmer formår, og det helst i et standardiseret skema, så det er christopher20@example.org.
Et tredje punkt: Det drejer sig om de ekspertgrupper for forskningen, som blev nedsat, og det med væsentlige økonomiske udgifter, hvad angår arbejdskraft i Kommissionen, men også hvad angår offentlige publikationer, det innovative element i EU's forskningspolitik. Når jeg ser på denne forskningsrapport, står der kun meget lidt om disse ekspertgruppers eksistens. Jeg tror, at man ikke engang begraver ekspertgrupperne på første klasse, men på tredje klasse.
Jeg mener, at man burde analysere netop denne fremgangsmåde, som Parlamentet jo støtter. Det er jo ikke negativt, hvis forskellige generaldirektioner og afdelinger i Kommissionen taler sammen, tværtimod, det og et samarbejde mellem førnævnte burde da støttes! Man kan sikkert også kritisere ekspertgrupperne. Men fremgangsmåden burde virkelig analyseres, for at man kan finde nogle punkter at orientere sig efter.
Endnu en gang: Hvorfor formulerer vi denne rapport? Hvorfor ofrer vi uskyldige træer på denne rapport? Jeg mener ikke, at det kan være meningen, at vi udvikler en Titanic-mentalitet: Det hele går godt, skodderne holder tæt, nitterne er i orden, og vi er glade for, at det hele går så godt! Nej, jeg vil netop have vanskelighederne, de mulige risici, for at kunne analysere og udvikle, hvad vi kan gøre bedre, og hvilke nye ting vi kan gøre. For som man siger: Intet er så godt, at man ikke kan gøre det endnu bedre.

Estevan Bolea
Hr. formand, fru kommissær, vi mener også, ligesom de to parlamentsmedlemmer, der har haft ordet tidligere, at denne betænkning burde have været fokuseret helt anderledes for at være brugbar for Kommissionen, for medlemsstaterne, for forskningscentrene, for Parlamentet og generelt for alle.
Vi vil støtte fru Bloch von Blottnitz' betænkning i sin helhed, bortset fra henvisning A, fordi den ikke er i overensstemmelse med virkeligheden - det er en subjektiv vurdering - og afsnit 16, fordi det ikke er realistisk. Det bliver svært for Dem at fremlægge betænkningen den 31. marts, fordi mange sager ikke er afsluttet.
Vi synes, at det ville være godt, hvis De i betænkningen indfører eller inkorporerer en benchmark , en sammenligning, af de resultater, vi opnår, i forhold til hvad Japan eller USA laver. Jeg vil også gerne nævne afsnit 10 i fru Bloch von Blottnitz' betænkning: Hvilke overlapninger er der mellem de forskellige landes programmer og Unionens program, og hvordan kan de blive mere effektive. Der findes hundreder eller tusinder af projekter, hundreder og tusinder af administrative sager med en meget høj administrativ omkostning, som vi forstår skal være sådan, fordi der findes mange projekter, men det bør reduceres.
Vi har tillid til, at det 5. rammeinstrument vil koncentrere sig om vigtigere, større, mindre spredte projekter. Vi er ikke særlig glade - ingen er - for budgettildelingen, og i morgen og de følgende dage skal vi tale om finansieringen af det 5. rammeinstrument. Men det vil forpligte os alle til at være meget mere effektive og at anvende ressourcerne meget bedre.
Fællesforskningcenteret med sine syv centre kræver ligeledes nogle andre direktiver, fru kommissær. For det første tror jeg, at vi skal give forskerne frihed, men ikke så meget, at alle kan gøre, hvad de vil, og der bør også findes et program, der indikerer, hvad Instituto de Prospectiva de Sevilla måske kan gøre.
Det 5. rammeinstrument giver os mange muligheder, og jeg håber, at vi alle udnytter dem. I hvert tilfælde vil vi støtte denne betænkning.

Chichester
Hr. formand, jeg vil gerne lykønske fru Bloch von Blottnitz med betænkningen og kommentere nogle af punkterne. I punkt G er der en vis uoverensstemmelse med hensyn til bemærkningerne om profit og konkurrrenceevne. Desværre går ordføreren tilsyneladende ikke ind for, at private virksomheder skal øge deres profit, men samtidig vil hun have, at de skal forbedre deres konkurrenceevne. Så vidt jeg kan se, er profit det bedste udtryk for konkurrenceevne.
Jeg bifalder hendes udsagn i punkt I om, at SMV'er er de vigtigste innovationsfaktorer på det teknologiske område, men vi må huske på, som andre kolleger har nævnt, at det er sværere for SMV'er at deltage, og at vi ikke skal forvente for meget af dem. Jeg deler ordførerens synspunkt i punkt 6 om manglende evaluering af de berømte arbejdsgrupper, som vi bruger så meget tid på i udvalgene. Kommissæren vil måske kommentere dette en gang i den nærmeste fremtid.
I punkt 12 angiver ordføreren en lang liste over ekstra administrative opgaver for Kommissionens udarbejdelse af årsrapporter. Må jeg foreslå, at vi afholder os fra at kritisere procedurer for at være komplicerede og bureaukratiske for derefter i samme åndedrag selv at kræve mere af samme skuffe.
Afslutningsvis vil jeg gerne kommentere et punkt i begrundelsen. Jeg kan ikke se noget til hinder for, at forskning og udvikling skal dreje sig om økonomisk vækst, for det er på den måde, vi kan forbedre livskvaliteten for vores borgere.

Vaz da Silva
Hr. formand, fru kommissær, for Europa er konkurrencedygtighed inden for videnskab og forskning fundamental. Unionen må bevare sin position på de områder, hvor den er i spidsen, og den skal genvinde den på de områder, hvor den med rasende hast er ved at miste terræn i forhold til sine samhandelspartnere på verdensplan. Men dette mål om at gøre forsknings- og teknologiområdet konkurrencedygtigt må ikke betyde, at man glemmer tre andre mål, der udgør selve grundlaget for dens politik; at fremskynde den økonomiske og sociale samhørighed mellem dens medlemsstater og mellem de europæiske regioner på dette område, at sørge for at rette forskningen og den særlige indsats inden for denne mod at skabe en bedre livskvalitet, at åbne sig over for et samarbejde med udviklingslande med strategier afpasset efter de forhold, der gælder dér.
I Kommissionens årsrapport omtaler man optimistisk mål 1 medlemsstaternes stigende procentuelle deltagelse i de europæiske projekter, men man forbigår i tavshed kvaliteten af denne deltagelse og evalueringen af resultaterne. Af de 25.000 forskningsdeltagere og af de tre tusind publikationer og patenter, der var resultatet af Fællesskabets forskning i 1996, hvor mange er egentlig blevet omsat til faktiske resultater for Unionens svageste?
Den store vanskelighed for de små og mellemstore virksomheder består i at omsætte forskningsresultaterne til anvendt innovation. I de mindre udviklede lande er den vanskelighed endnu større. Arbejdet i de seks task-forcer, der vedrører de store projekter, som udvikles af virksomheder og institutioner i teknologisk stærke medlemsstater, vil kun give de forventede resultater for Unionen, hvis Unionens svage led samtidig styrkes. På den anden side så jeg gerne, at Kommissionen i sin næste årsrapport fremlagde en veritabel Unionens tilstand, hvad angår den samlede politik for forskning og teknologisk udvikling, i stedet for som indtil nu at begrænse sig til de projekter, der støttes af midler fra Fællesskabet. Dette portræt af Europas videnskabelige og teknologiske kapacitet er påtrængende nødvendigt som grundlag for den fremtidige planlægning.
Og jeg slutter med at takke ordføreren for hendes betænkning og med at udpege to strategiske prioriteringer for fremtiden: en omformulering af strukturpolitikkerne, så de indeholder en prioritering af SMV'ernes forskning og en indsats for at støtte medlemsstaterne i at forbedre effektiviteten i styringen af deres forskningspolitikker.

Cresson
Hr. formand, de damer og herrer parlamentsmedlemmer, først vil jeg gerne takke fru Bloch von Blottnitz for den opmærksomhed, hun har givet årsrapporten 1997 om Unionens indsats inden for forskning og teknologisk udvikling, og for den omhyggelighed, med hvilken hun har foretaget sin undersøgelse af dette dokument.
Hendes betænkning indeholder nogle forslag, der vil vise sig at være meget nyttige i fremtiden. Men før jeg går mere i detaljer med denne betænkning, vil jeg gerne fortælle Dem om den udvikling, der er sket for nylig med hensyn til det femte rammeprogram, der i øjeblikket behandles i Europa-Parlamentet og Rådet. Dette giver anledning til nogle synspunkter, som man må sige er delte.
Det positive aspekt er at Rådet, under sit møde om forskning torsdag den 12. februar, nåede frem til en politisk enighed om en fælles holdning til det femte rammeprogram. Det gav ikke sig selv på forhånd, tværtimod. Risikoen for at Unionens fortsatte forskningsindsats bliver afbrudt, hvis denne da stadig eksisterer, lader til at være under kontrol, når blot det vil lykkes os at bevare vores tydelige iver. Desværre - og det er det punkt, som giver anledning til bekymring - ligger den pågældende fælles holdning meget fjernt fra det, der blev foreslået af Europa-Parlamentet og Kommissionen. Reglen om enstemmighed har endnu en gang - for sidste gang, håber jeg - vist sine negative virkninger, eftersom hovedsageligt to medlemsstater har tvunget de andre til at gå længere ned med hensyn til budgetspørgsmålet. Den vedtagne beslutning vanskeliggør Kommissionens formelle stillingtagen. Kommissionen har været nødt til at tage afstand fra de holdninger, der blev vedtaget under Rådets møde, og til at udtrykke sin uenighed og sin bekymring med hensyn til flere punkter. Det første punkt drejer sig om det samlede beløb. Rådet blev enige om et beløb på ECU 14 milliarder, hvilket er meget under det beløb på ECU 16, 3 milliarder, der blev foreslået af Kommissionen, som stadig er overbevist om dette beløbs berettigelse, og endnu lavere end de ECU 16, 7 milliarder, som Parlamentet gik ind for i sin udtalelse ved førstebehandlingen. Et sådant beløb er ECU 500 millioner lavere end det, som den simple videreførelse af det fjerde rammeprogram reelt ville have kostet. Hvis det bliver vedtaget til sidst, vil vi for første gang i Unionens historie opleve en nedgang i forskningsindsatsen.
På et tidspunkt, hvor præsidenten for De Forenede Stater i sin tale om Unionens tilstand bekendtgør en forøgelse uden fortilfælde af den offentlige forskningsindsats i Amerika, vil de europæiske borgere have svært ved at forstå, hvorfor Unionen tøver med at mobilisere en af sine stærkeste sider fuldt ud, nemlig sit intellektuelle potentiale og sine menneskelige ressourcer, med henblik på at styrke sin konkurrenceevne og skabe nye arbejdspladser. Den nedskæring af midlerne, der ville finde sted i et sådant scenario, ville få følgevirkninger for alle aktiviteterne. Den ville dog i ganske særlig grad gå ud over Det Fælles Forskningscenter, der så ville blive frataget midlerne til at udføre sin opgave i unionspolitikkernes tjeneste. Der er dog opstået enighed om denne opgave. Kommissionen ville så blive nødt til alvorligt at overveje at standse af visse aktiviteter, der trods alt betragtes som væsentlige.
Rådets fælles holdning indeholder i øvrigt nogle unødigt forpligtende bestemmelser med hensyn til komitologi. Visse af Dem understregede for lidt siden, at procedurerne er komplicerede. Det, som Rådet har fundet på, vil forværre denne komplicerede karakter, hvis vi slutter os til dette. Ved at oprette nogle særskilte udvalg for energi og miljø samt for socioøkonomisk forskning vil der ske det, at der næsten med sikkerhed vil blive skabt nogle særprogrammer på disse områder.
Endelig indfører Rådet, mellem vedtagelsen af det femte rammeprogram og af dets særprogrammer, dels Unionens fremtidige finansielle perspektiver og dels nogle betingelser, der sætter spørgsmålstegn ved princippet om flerårighed og forudberegning af midlerne, som er selve essensen i og fordelen ved rammeprogrammet. Parlamentet og Kommissionen befinder sig endnu en gang på samme side, idet de deler ønsket om at opbygge Fællesskabets forskning og give den de nødvendige midler. Kommissionen ved, at Parlamentet vil kæmpe for i tide at stille et rammeprogram på benene, der svarer til Unionens behov. Kommissionen regner med Parlamentets hjælp til at rette roret op og sørge for den endelige indførelse af et femte rammeprogram, der svarer mere til det, som vores to institutioner havde foreslået.
Jeg kommer nu til det, som optager os i dag, nemlig udkastet til betænkning og forslaget til beslutning om årsrapporten 1997 om Unionens indsats inden for forskning. Deres ordfører fremhæver denne betænknings meget informative karakter på mange punkter. Hun gør opmærksom på de forbedringer, der er sket i forhold til de tidligere udgaver, idet hun særligt konstaterer, at en række henstillinger fra Europa-Parlamentet er blevet taget til efterretning. Kommissionen glæder sig over, at indsatsen for at gøre dette dokument til et nyttigt instrument og for til stadighed at forbedre det er blevet taget i betragtning.
Forslaget til beslutning indeholder dog en række kritikpunkter og henstillinger, der vidner om en misforståelse med hensyn til selve årsrapportens karakter. Denne hverken kan eller skal opfattes som en vurderingsrapport. Det drejer sig grundlæggende om et informationsdokument. Det har til formål, ved hjælp af så mange og så præcise facts som muligt, at give et samlet overblik over Unionens aktiviteter inden for forskning og teknologisk udvikling i den periode, rapporten dækker: påbegyndte projekter, opnåede resultater og forberedte udviklinger.
Årsrapporten 1997 giver således efter min mening et ret detaljeret og fuldstændigt billede af forskningspolitikken i løbet af 1996, med iværksættelsen af det fjerde rammeprograms særprogrammer og de første etaper af forberedelsen til det femte rammeprogram. Man skal holde sig følgende punkt for øje: Denne rapport er en del af en større ordning, som ligeledes indbefatter alle de opfølgningsrapporter, der udarbejdes for hvert særprogram og for rammeprogrammet i sin helhed samt de femårige vurderingsrapporter. To rækker af opfølgningsrapporter for 1996 og 1997 er således blevet udfærdiget og offentliggjort. Man er gået i gang med forberedelserne til rapporterne for 1997. I forbindelse med tilrettelæggelsen af det femte rammeprogram er de femårige vurderingsrapporter for rammeprogrammet og alle særprogrammerne ligeledes blevet udfærdiget. Den sidste vurderingsrapport blev redigeret af et panel under ledelse af en virkelig fagmand inden for fællesskabsforskningen, nemlig den tidligere kommissær Étienne Davignon. Jeg er enig med ordføreren i, at det er absolut nødvendigt med en streng vurdering af programmernes indhold og af den måde, hvorpå disse har bidraget til virkeliggørelsen af Unionens store politiske mål. Denne vurdering vil man dog finde i vurderingsrapporterne.
Selvom det forholder sig sådan, vil Kommissionen dog notere sig de talrige forslag, der er nævnt i forslaget til beslutning. Kommissionen vil kunne tage højde for disse ved iværksættelsen af hele ordningen. Denne kan uden tvivl forbedres. Man skal styrke den måde, hvorpå de tre dele, årsrapporten, opfølgningsrapporten og vurderingsrapporten, supplerer hinanden. De informationer, der er indeholdt i alle disse dokumenter, samt konklusionerne på disse forskellige opgaver skal i øvrigt udbredes på en måde, der gør det muligt for alle potentielle brugere, først og fremmest Europa-Parlamentet, at få kendskab til disse i rette tid og på de bedste betingelser.
Kommissionen agter at bestræbe sig på at forbedre systemet i denne retning, og den modtager gerne ethvert forslag, der kan hjælpe den med dette. Målsætningen er den samme som med det femte rammeprogram. Unionens forskningspolitik føres pr. definition i de europæiske borgeres tjeneste. Den skal iværksættes såvel i deres interesse som i al gennemsigtighed både for dem og for den institution, som repræsenterer dem, nemlig Europa-Parlamentet. Da Kommissionen og Parlamentet ofte deler de samme synspunkter, må de kæmpe sammen for at give denne politik midlerne til at virkeliggøre sine ambitioner. Jeg er sikker på, at jeg kan regne med Dem i den forbindelse, og jeg vil gerne takke Dem for Deres indsats.
De har med rette henledt vores opmærksomhed på flere punkter; f.eks. på procedurens indviklethed. Det femte rammeprogram er blevet tilrettelagt for at koncentrere antallet af aktioner. For at forbedre administrationen er det vigtigt med en koncentration. Vi er gået fra 22 programmer til 4 programmer; 4 vigtige programmer, som herefter bliver til nøgleaktioner. Men der er en tydelig koncentrationsindsats, der peger i den retning, som De ønsker.
Med hensyn til de etiske problemer, som De med rette understregede, så er de i sandhed bekymrende. Man har påbegyndt nogle foranstaltninger for at mobilisere de nationale etiske udvalg - når sådanne ellers eksisterer, for som De ved, findes de ikke i alle medlemsstaterne - med henblik på at få disse udvalg til at forlange, at de grundlæggende etiske principper bliver overholdt. I Kommissionens forslag med hensyn til indførelsen af det femte rammeprogram gentages dette krav.
Flere af Dem har fremhævet betydningen af de små og mellemstore virksomheder, og det er et problem, som jeg er meget lydhør over for. Som De ved, er de små og mellemstore virksomheders i starten meget ringe deltagelse i Unionens forskningsprogrammer hele tiden blevet større. En vigtig etape var medtagelsen i det fjerde rammeprogram af det, man kalder foranstaltninger til teknologistimulering specielt beregnet på små og mellemstore virksomheder. Disse aktioner vil naturligvis fortsættes og styrkes væsentligt i forbindelse med programmet "Innovation og SMV-deltagelse«, der navnlig tager højde for et hjælpesystem med hensyn til ophavsret og finansiering af innovationen; mekanismer, der skal virke stimulerende for oprettelsen og udviklingen af innoverende virksomheder; nye indfaldsvinkler på området for teknologioverførsel; og endelig informationsnet og -tjenester.
Med henblik på at lette SMV'ernes deltagelse i rammeprogrammet, højne effektiviteten af de aktioner, der vedrører dem, samt gøre fristerne kortere, vil man udvikle nogle betydningsfulde hjælpe- og informationsnet, der dog ikke vil være de eneste, ved at styrke og rationalisere de eksisterede strukturer. Som De kan se, har vi allerede gjort fremskridt med hensyn til de små og mellemstore virksomheder, men det er naturligvis stadig ikke nok, og der vil blive iværksat nogle strukturelle og administrative foranstaltninger inden for det femte rammeprogram for bedre at kunne opfylde de små og mellemstore virksomheders forventninger.

Lange
Fru kommissær, tillad mig at komme med en forespørgsel. Min kollega Chichester og jeg talte jo om taskforcerne, som ikke optræder i rapporten respektive kun omtales få steder. I sin udtalelse nævner Kommissionen heller ikke noget om vurderingen af task-forcernes arbejde. I svaret på udtalelsen om forskningsrapporten fra sidste gang udtaler Kommissionen, at årsrapporten tjener til at forelægge de aspekter for Parlamentet, som anses for at være de vigtigste. Har jeg mon ret i at antage, at task-forcerne ikke hører til blandt de aspekter, som anses for at være de vigtigste?

Cresson
Jeg minder Dem om, at task-forcerne ikke var planlagt i forbindelse med det fjerde rammeprogram, eftersom det fjerde rammeprogram allerede var blevet vedtaget, da jeg begyndte i Kommissionen, og det var mig, der indførte dem sammen med nogle af mine kolleger fra Kommissionen, særligt Martin Bangemann og Neil Kinnock.
Disse task-forcer har taget sig af en række problemer, der forekommer os væsentlige, navnlig for de europæiske virksomheders konkurreceevne inden for nogle sektorer, hvor Europa er særligt konkurrencedygtig, men hvor der samtidig er skarp konkurrence; og vi fastlagde en række temaer. Det var vores ønske at samle forskerne, fabrikanterne og brugerne omkring disse temaer, så vi fik et samlet overblik. Dette førte os i øvrigt til det flerdisciplinære tiltag med hensyn til det femte rammeprogram, hvis filosofi er en smule forskellig fra det fjerde rammeprograms.
Det arbejde, som er blevet udført i task-forcerne, er således ikke spildt. Det har tværtimod været yderst nyttigt, og det har gjort det muligt for partnere med forskellige horisonter fra alle medlemsstaterne at samles og drøfte de forskellige aspekter af et tema. Det var det, som vejledte os med hensyn til det fjerde rammeprogram.
Hvad angår det femte rammeprogram, så har vi ikke længere nogen task-forcer, men derimod nogle nøgleaktioner. Disse nøgleaktioner vil fungere på samme måde og efter den samme flerdisciplinære indfaldsvinkel. Som eksempel kan jeg nævne en nøgleaktion inden for det femte rammeprogram, der hedder "fremtidens by«. I "fremtidens by« finder man f.eks. problemerne med transport, forurening, boliger og distancearbejde, men også med byplanlægningen, det vil sige med de socioøkonomiske problemer, og navnlig med dem, der opstår i bymidterne eller i forstæderne. Vi har således valgt en indfaldsvinkel omkring nogle temaer, der vil få nogle forskellige discipliner til at mødes. Task-forcerne bliver med andre ord til nøgleaktioner, og indfaldsvinklen er multidisciplinær. Indfaldsvinklen er inspireret af erfaringen med task-forcerne, og den vil blive udviklet inden for det femte rammeprogram.

Formanden
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.

Risici forbundet med kemiske agenser
Formanden
Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0051/98) af Blak for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender om Rådets fælles holdning fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse med kemiske agenser (fjortende særdirektiv i henhold til direktiv 89/391/EØF, artikel 16, stk. 1) (C4-0531/97-00/0459(SYN)).

Blak
Hr. formand, jeg er glad og stolt over at kunne stå her i dag som ordfører ved andenbehandlingen af direktivforslaget om kemiske agenser. Jeg er glad for, at vi har fået brudt tre års blokade i Rådet. Jeg er glad for, at vi nu kan komme videre med at skabe større sikkerhed og bedre arbejdsforhold for arbejdstagerne i Europa. Og jeg er stolt over, at vi i Socialudvalget er blevet enige om en række ændringsforslag, der på vigtige områder vil gøre Rådets udspil endnu bedre. Næsten fire år er gået, siden vi sidst havde dette forslag til debat. Det er sørgeligt, at vi har måttet vente så længe, for direktivet om kemiske agenser er en vigtig brik i et stort lovkompleks. Det er en del af den proces, der startede i 1989 med rammedirektivet om forbedringer af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet. Det puslespil af direktiver, der her er tale om, vil gøre Europa til et endnu bedre sted at være, især for de ansatte. Først og fremmest bliver det sikrere og sundere at arbejde i EU's medlemslande, og både virksomheder og arbejdstagere kan glæde sig over gennemskuelige og ensartede regler på arbejdsmiljøområdet i hele EU. Men derudover opnår man også en meget vigtig sidegevinst ved at skabe fælles regler på området. Det er nemlig en effektiv måde at bekæmpe social dumping på. Det er det, der sker, når virksomhederne flytter over landegrænser for at slippe for at give medarbejderne ordentlige arbejdsforhold. Ikke mindst set i lyset af den forestående udvidelse er det vigtigt at tage problemet med social dumping alvorligt.
Direktivforslaget har for mig at se to vigtige bestanddele. På den ene side indeholder det en klar fastsættelse af, hvilke forpligtelser der påhviler arbejdsgiverne i forbindelse med kemiske stoffer, der kan være skadelige for arbejdernes sikkerhed og sundhed. På den anden side fastlægger direktivforslaget procedurer for fællesskabsinitiativer med det formål at begrænse kemiske stoffer i arbejdsmiljøet. Et af de vigtigste instrumenter på dette område er muligheden for at fastsætte grænseværdier. Lad mig være ærlig og sige, at jeg slet ikke bryder mig om grænseværdier. Principielt bør man bestræbe sig på at gøre et arbejdsmiljø så rent, at det slet ikke er nødvendigt med grænseværdier. Desværre er virkeligheden noget anderledes. Det er ofte meget vanskeligt at bestemme præcist, hvor farligt et givet stof er, og der kan være brug for at lægge pres på folk, der ikke ønsker at lade tvivlen komme arbejdstagerne til gode. Der er derfor tilfælde, hvor fastsættelse af grænseværdier kan være nødvendig.
Den største mangel i Rådets fælles holdning er for mig at se, at der ikke er tilstrækkelig kontrol med implementeringen af vejledende grænseværdier. Der mangler en mekanisme, der kan sikre, at denne implementering evalueres, og at der eventuelt stilles forslag om at fastsætte bindende grænseværdier. Vores ændringsforslag 4 tager netop sigte på at løse dette problem. Det vil være et stort fremskridt, hvis det bliver vedtaget her i salen i morgen og senere accepteret i Rådet.
Jeg vil ikke gennemgå alle ændringsforslagene i min indstilling i detaljer. De forklares alligevel i begrundelsen til indstillingen. Vi har jo allerede diskuteret dem grundigt i udvalget. Der er dog to emner, jeg bliver nødt til at komme ind på. Der er nemlig to ændringsforslag i min indstilling, som jeg bliver nødt til at ændre her under debatten. For det første er der ændringsforslag 10, som har til hensigt at styrke uddannelsen som et middel til minimere risici på arbejdspladsen. Ændringsforslaget er et kompromis, hvor vi ved en fejltagelse er kommet til at slette en sætning, selvom den faktisk styrker kravet om uddannelse og information. Derfor vil jeg gerne opfordre alle til at stemme for vores ændringsforslag fra PSE-gruppen, der genindsætter denne bestemmelse.
For det andet er der problemer med ændringsforslag 11. I den engelske oversættelse hedder det, at helbredskontrol skal aftales med The workforce . Dette betyder faktisk, at alle arbejdstagerne på en given arbejdsplads skal sige god for det, før en enkelt af dem kan underkaste sig helbredskontrol. Det er vi naturligvis ikke interesseret i, og vi vil derfor gerne stille et mundtligt ændringsforslag, som erstatter ordet workforce med workers' concern .
Jeg vil til sidst gerne benytte lejligheden til at udtrykke min store glæde over det britiske formandskabs arbejde med denne sag. Det har været meget glædeligt at se, hvordan man aktivt og konstruktivt har arbejdet med at få direktivet igennem. Det er, som om man nu tør vedkende sig et socialt og et internationalt ansvar. Jeg ved ikke hvorfor, men man kan jo prøve at gætte. Hvis direktivet om de kemiske agenser bliver vedtaget i Rådet på det kommende rådsmøde, vil det ikke kun være en sejr for det britiske formandskab, men det vil være en sejr, som alle kan glæde sig over. På langt sigt er der ingen tabere, når det gælder om at skabe et mere humant og et mere socialt Europa, der vil kun være vindere.

Hughes
Hr. formand, jeg vil gerne give Freddy Blak mine varmeste lykønskninger med det enorme arbejde med at udarbejde denne betænkning for Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender. Han har anerkendt, at den fælles holdning, som det tog meget lang tid at nå frem til i Rådet, kan være skrøbelig, og frem for at ændre alt, hvad han kunne få øje på, har han gjort det fornuftige og koncentreret sig om en liste over forhold, der virkelig betyder noget.
Efter min mening er et af de vigtigste forhold ændringsforslag 4. Jeg forstår logikken i, at Fællesskabet skal fastlægge vejledende grænseværdier og kræve, at medlemsstaterne desuden tager hensyn til disse, når de fastlægger de tilsvarende nationale grænseværdier for erhvervsmæssig eksponering. Men det er ikke det samme som at kræve samordning af medlemsstaternes værdier med de vejledende værdier fastsat på fællesskabsplan, eller at medlemsstaterne skal justere deres værdier i retning af dem. Jeg er derfor betænkelig ved, om dette kan føre til fortsat uoverenstemmelse, og det glæder mig, at det kan afhjælpes gennem ændringsforslag 4, som giver mulighed for regelmæssig evaluering, baseret på rapporter, der forelægges af medlemsstaterne i henhold til artikel 15, så Kommissionen om nødvendigt kan træffe passende foranstaltninger med henblik på en snævrere samordning. Så vidt jeg forstår, er Kommissionen parat til at acceptere ændringsforslaget eller en lignende formulering.
Endnu et vigtigt punkt på baggrund af sager, jeg for nylig har beskæftiget mig med omkring trichlorethylen og vores nylige drøftelser i udvalget med Kommissionens repræsentanter, er ændringsforslag 7 om erstatningsstoffer. Det er efter min opfattelse ret tydeligt, at nogle af de problemer, vi står over for, skyldes at bestemmelserne om risikovurdering og andre beslægtede bestemmelser i rammedirektivet ikke er blevet gennemført korrekt. Resultatet er f.eks., at trichlorethylen, et farligt opløsningsmiddel, er forbudt i visse medlemsstater, mens andre medlemsstater har eksponeringsgrænser for stoffet, der går langt ud over atter andre medlemsstaters. Vi må arbejde for fuldstændig og korrekt gennemførelse af rammedirektivet, men i mellemtiden skal vigtigheden af erstatningsstoffer understreges i direktivet, og det har Freddy Blak ganske rigtigt gjort i ændringsforslag 7.
Det glæder mig meget at se, at dette direktiv er blevet genoplivet efter så lang tid. Hvordan mon det går med en række andre direktiver, der stadig er blokeret i Rådet, f.eks. direktivet om forskellige transportformer og direktivet om fysiske agenser, der omfatter støj, optisk stråling og felter og bølger.
Mine betænkeligheder går især på støjproblemet. Eksponerings- og aktionsniveauerne i det oprindelige direktiv fra 1986 om beskyttelse af arbejdstagere mod risici ved at være udsat for støj under arbejdet er håbløst forældede. Den daværende britiske regering var meget stolt over at have presset en grænseværdi på 90 dB igennem for påbud af høreværn på arbejdspladsen. Regeringen fremhævede det som en besparelsesforanstaltning. Men mange tusinde arbejdstagere har betalt prisen i form af nedsat hørelse og høretab som følge af arbejdsskade.
Det var meningen, at direktivet fra 1986 skulle revideres i Rådet på grundlag af Kommissionens forslag før januar 1994. Nu skriver vi februar 1998, og medmindre direktivet om fysiske agenser kan blive genoplivet, skal vi under alle omstændigheder revidere det tidligere direktiv om støj. Jeg håber, at Kommissionen kan bekræfte det. Det er ikke fair at forvente, at fru Cresson skal besvare det, men jeg håber, at spørgsmålet bliver fremført over for kommissær Flynn.
Jeg ser frem til Kommissionens deltagelse i udvalgsarbejde under en høring, der vil finde sted inden for de næste par uger, om nye sundhedsrisici. Vi har nu klaret nogle af de udestående risici - de gamle - og så er der nogle nye tilbage, som vi sammen skal tackle.

Mendonça
Hr. formand, ærede medlemmer, den betænkning, som vi har til forhandling, om den fælles holdning fastlagt af Rådet med henblik på vedtagelse af et direktiv, der kan udgøre en lovramme for beskyttelsen af arbejdstagernes sundhed og sikkerhed, er af største vigtighed og anvendelighed for de arbejdstagere, der i en hvilken som helst medlemsstat måtte blive udsat for kemiske agenser. Dette direktiv hverken bør eller kan udskydes længere. Dets målsætning fortjener den hurtigst mulige behandling og interesse hos alle parter, medlemsstaterne, arbejdsmarkedets parter og Den Europæiske Unions institutioner.
Den tekst til Rådets fælles holdning, der nu er til diskussion, er klarere, mere eksplicit, mindre fortolkningskrævende og med mindre risiko for at lægge op til ansvarsforflygtigelse. Dokumentets struktur er mere i overensstemmelse med en bedre afgrænsning og systematisering af direktivets mål og gyldighedsområde.
Det indførte begreb farlig kemisk agens, mekanismen til fastsættelse af grænseværdier, såvel grænseværdien for erhvervsmæssig eksponering som den biologiske grænseværdi, har i denne tekst fået en bedre definition og en mere fremtrædende position. Arbejdsgivernes pligter, den nødvendige overvågning af arbejdstagernes sundhed og disses høring, oplysning og deltagelse er blevet defineret bedre.
Der er blevet lagt vægt på den forpligtelse, som medlemsstaterne har til at indføre love, bekendtgørelser og cirkulærer, der kan udfylde direktivet. Betænkningen udtrykker nogle bekymringer, som den fælles holdning stadig giver anledning til og formodentlig vil blive ved med at give anledning til. Men de ændringsforslag, der nu lægges frem af Europa-Parlamentet, kompletterer, forbedrer og klargør dokumentet. Mange af de ændringsforslag, der blev foreslået af Parlamentet under førstebehandlingen, er blevet indført i den tekst, der nu er til forhandling, og har bidraget til en klar forbedring af den.
Jeg har kun to bemærkninger til de foreslåede ændringer. Ændringsforslag 1 lægger vægt på de særlige forholdsregler, som skal gælde for gravide og unge. I dette som i andre tilfælde er det afgørende at beskytte arbejdstagerne nu, men vi må stadig også tænke på fremtiden. Ændringsforslag 10 fremhæver vigtigheden af arbejdstagernes uddannelse, der ikke kun består i oplysning. Af disse og andre grunde, der ikke kan rummes i disse bemærkninger, er den her diskuterede betænkning god og fortjener vores støtte.

Boogerd-Quaak
Hr. formand, fru kommissær, kolleger, det har faktisk taget lang tid inden Rådets fælles holdning kom frem. Men i øjeblikket er den bedre end Kommissionens forslag. Jeg er også meget tilfreds med det samarbejde, der kunne finde sted med ordføreren, hr. Blak. Derfor har jeg ikke haft brug for at fremsætte ændringsforslag, selvom jeg har til hensigt at støtte de kristne demokraters ændringsforslag 16.
Hvilken betydning har dette direktiv? Forskellige normer er skadelige for lovgivningen i medlemsstaterne. I så fald vil konkurrenceargumenterne altid spille en dominerende rolle. Det er skidt for arbejdstagerne, og det er dårligt for ofrene. Og disse ofre har det ofte meget dårligt. En fælles EU-politik med bindende normer er derfor det bedste, og Kommissionen og Parlamentet henstiller herom i ændringsforslag 4.
Faktisk burde vi også være villige til at forbyde en række opløsningsmidler som f.eks. xylen, toluen, trichlorethylen, og her angiver ændringsforslag 7 den retning, vi bør vælge. Det er jo sådan, at industrien skal stimuleres til at finde erstatningsprodukter, og erstatning finder man blandt andet ved at anvende reaktive opløsningsmidler. Jeg vil i den forbindelse nævne et eksempel på opløsningsmidler, der kan findes i morgenfrue. Hermed er der gennemført et eksperiment, der er finansieret af Kommissionen, og som har meget gode chancer.
Derfor, hr. formand, fru kommissær, vil jeg foreslå, at Parlamentet modtager en periodisk rapport om fremskridtene. For jeg er ikke helt rolig med hensyn til implementeringen.
Til sidst vil jeg sige et par ord om uddannelse, efteruddannelse og bevidstgørelse af arbejdstagerne. Også herom har vi fremsat et ændringsforslag. Det drejer sig således ikke kun om at forbyde stofferne, men også om omgangen med stofferne. Hvis vi har en god pakke med forslag herom, så tror jeg, at vi med dette direktiv kan gøre et stort skridt fremad for at bekæmpe det store problem, der ligger bag dette for blandt andet malere og andre arbejdstagere.

Ojala
Hr. formand, først vil jeg takke hr. Blak for det arbejde han har udført omkring denne vigtige, men meget svære og komplicerede sag. Arbejderbeskyttelse er ét af de spørgsmål, hvor Den Europæiske Unions lovgivning kommer virkelig tæt på menneskers hverdag. I arbejderbeskyttelse er der tale om det menneskelige liv, helbred og arbejdsevne. Det findes knap noget mere vigtigt end dette.
Den Europæiske Union skal kunne sætte et højt minimumsniveau for arbejderbeskyttelsen, så at en dårlig arbejderbeskyttelse ikke kan benyttes som konkurrencemiddel. Ved arbejderbeskyttelse er der ikke kun tale om fordele for medarbejdere men også for arbejdsgivere og hele samfundet. Derfor er det uhyre forkasteligt, at anliggender om arbejderbeskyttelse så længe har siddet fuldstændig fast i Rådet, som det ofte er konstateret også her. Dette direktiv var til førstebehandling hos Parlamentet allerede for fire år siden. Forhåbentlig vil opnåelsen af en fælles holdning i Rådet betyde, at papirstoppet ved arbejderbeskyttelse nu endelig er ved at løsne sig og måske netop under den britiske periode.
Hr. Blak har stillet nogle forslag til ændringer af Rådets fælles holdning, og jeg er enig med ham i de fleste punkter. Jeg spekulerer dog over den negative indstilling til at sætte biologiske grænseværdier. Dog konstateres det også i betænkningen, at biologiske grænseværdier udelukkende kan bestemmes under afvigende forhold, da andre midler ikke er tilstrækkelige. Hos os i Finland forholder vi ikke os så forbeholdent til biomonitering af kemiske stoffer. Tværtimod ser vi, at det på mange måder er et effektivt middel, hvorved det er muligt at registrere, hvor meget medarbejderne bliver udsat, og dermed beskytte deres helbred. Det er naturligt, at der i forvejen bør laves aftaler med medarbejdernes repræsentanter om den biologiske monitering.

Wolf
Hr. formand, fru kommissær, kære kolleger, jeg synes, at argumentet skal indskærpes endnu en gang. Stephen Hughes brugte det her. Der tales meget om reduktion af omkostninger i forbindelse med arbejdsbeskyttelse og -sikkerhed. Der tales dog ikke om, hvilke omkostninger de pågældende kunne reducere, og hvilke omkostninger vores erhvervsliv kunne reducere, hvis man virkelig reelt beskytter. Det vil sige, at vi endnu en gang har med en vedvarende skandale at gøre. Arbejdsbeskyttelse og -sikkerhed i Unionen holder ikke trit med det indre markeds udvikling og med det teknologiske fremskridts udvikling.
Stephen Hughes har allerede gjort opmærksom på to udestående direktiver. I forbindelse med dette direktiv skal det diskuteres, hvilke fordele og ulemper der er forbundet med den strategi, som Kommissionen har valgt for at håndtere problemet: en vis elegance i formuleringen af principperne, fremskridt uden princippet om ledsagende beskyttelse. Man kan have et efterslæb med hensyn til de enkelte direktiver og komme videre med et direktiv, men prisen er også høj. Det vanskelige består i, hvad der står i rammedirektivet. Man skal passe på, at man i de enkelte direktiver ikke kommer bagud i forhold til rammedirektivet, og vi har problemet med den samordnede procedure mellem de enkelte rammedirektiver, eksplosive atmosfærer - det dukker jo op her konkret - som kompliceres i alle enkelttilfælde, og som hele tiden gør fremskridtene vanskelige.
Jeg vil blot endnu en gang understrege, at min kollega Blak har ydet et fremragende stykke arbejde. Jeg kan ikke se, at ændringsforslag 16 er bedre end ændringsforslag 3, og i forbindelse med ændringsforslag 18 vil jeg gerne spørge Freddy Blak, hvorfor man dog skal gøre risikovurderingen til udgangspunkt for meddelelsesformen. Det er da til en vis grad i modstrid med det, som han siger i sit ændringsforslag 6.

Skinner
Hr. formand, jeg vil gerne rose Freddy Blak for hans arbejde med denne betænkning. Han har måttet kæmpe hårdt for betænkningen, og hele bestyrelsen i udvalget sætter stor pris på hans indsats. Godt nok er den teknisk, men den er også i kontakt med virkeligheden. Faktisk er der ti millioner arbejdstagere over hele Den Europæiske Union, som kommer ud for en ulykke eller sygdom på arbejdspladsen. Det er en udbredt kendsgerning, og desværre dør 8.000 af disse mennesker hvert år inden for Den Europæiske Union. Naturligvis får bestyrelsen kendskab til mange andre uregistrerede ulykker.
Mange af disse dødsfald og sygdomstilfælde skyldes uvidenhed og at der tages uacceptable risici. Så længe disse risici er dårligt defineret, er det kun en god ting, at Kommissionen indfører lovgivning for at definere disse risici hensigtsmæssigt.
Hvorfor tager mennesker unødvendige risici? Det gør vi alle en gang i mellem. Vi går alle sammen over gaden uden at se os for, og vi passer ikke nok på. Det er en dårlig holdning til livet, og bestemt en dårlig holdning på arbejdspladsen, men disse holdninger kan blive pillet fra hinanden og sat sammen igen på en progressiv og positiv måde, for at gøre en ende på de problemer, vi har på arbejdspladsen.
Således sigter betænkningen, der som Freddy sagde blev frigjort på det britiske formandskabs initiativ, mod at sætte en stopper for den uhensigtsmæssige brug af farlige kemiske agenser, som er nogle af de værste kemiske agenser, man kan bruge på arbejdspladsen. Faren ved at bruge kemiske agenser skal vurderes i forhold til risikoen for arbejdstagerne, ikke kun i forbindelse med de umiddelbare virkninger, men også virkningerne på længere sigt. Underretning i uddannelsesøjemed skal have en betydelig gennemslagskraft, og det gælder også selve uddannelsen. Derfor er der i betænkningen lagt så stor vægt på uddannelse, hvilket måske endda går videre end fortolkningen af uddannelse i rammedirektivet, og det er et skridt i den rigtige retning.. I små virksomheder er der f.eks. 50 % større risiko for, at de ansatte kommer ud for en arbejdsulykke. Hvorfor er det sådan? Det er fordi de ansatte i større virksomheder har gennemgået mere uddannelse og er bedre underrettet, hvilket ikke er givet i mindre virksomheder. I de større virksomheder tager man også risikoen alvorligt, fordi sundhed og sikkerhed betragtes som et produktivt og lønsomt element for enhver virksomhedsstrukturs fremtid. Derfor ville projektet »Safe Action for Europe«, der desværre aldrig er kommet videre end spørgsmålet om retsgrundlag, have været hensigtsmæssigt for små virksomheder.
Freddy nævnte også flytning af kemisk produktion og kemiske virksomheder. Det minder mig om sagen i Bhopal, Indien. Den blev begrundet med lave sociale omkostninger. Det har betydet, at Bhopal huskes som en stor katastrofe og som et tilfælde af total udnyttelse af arbejdstagerne i landet. Vi må ikke glemme, at dette direktiv giver de europæiske arbejdstagere endnu flere rettigheder, måske kan vi eksportere denne model til andre dele af verden. Vi må i hvert fald ikke lade kapitalen slippe afsted med bare at eksportere de farer og katastrofer, som vi ved lurer overalt i dette minefelt i Europa. Det er progressivt nok til at vi føler, at det kan spille en væsentlig rolle for beskyttelse af arbejdstagerne og samtidig realistisk nok til at give resultater.

Schiedermeier
Hr. formand, kære kolleger, fagligt set er min kollega Mendonça allerede kommet med en fremragende redegørelse om emnet for min gruppe. Lad mig derfor berøre nogle generelle forhold. Tre år og seks måneder lod Rådet gå, inden det fremlagde en fælles holdning for Parlamentet efter førstebehandlingen. Det viser, hvem der forsinker lovgivningen på europæisk plan.
Ordføreren bestræbte sig på ikke at lade resultatet i Parlamentet drive for langt væk fra den fælles holdning, så direktivet om beskyttelse af arbejdstagernes sikkerhed og sundhed under arbejdet mod risici i forbindelse med kemiske agenser ikke skulle forsinkes yderligere eller bringes i fare. Min kollega Blak er helt uden skyld i denne situation. Han har gjort et godt stykke arbejde. Jeg forventer dog, at han her i Parlamentet accepterer det ændringsforslag, som jeg har fremsat igen.
Lad mig komme ind på en vigtig sag. Sådanne tekniske direktiver er virkelig meget vigtige for arbejdstagerne og deres sundhed, men der mangler stadig en række langt vigtigere direktiver såsom distancearbejde og store dele af området for deltidsarbejde. Hvornår har Kommissionen tænkt sig endelig at gøre noget, eller vil den bortlede vores opmærksomhed fra de virkelig vigtige emner med tekniske spørgsmål? Vil Rådet blive ved med at ruge over de direktiver, som min kollega Hughes nævnte? Alle disse forsinkelser går ud over vores arbejdstagere i Europa, og som ansvarlige politikere i Europa-Parlamentet vil vi ikke længere finde os i det. Vi forventer, at der endelig bliver gjort nogle fremskridt i den retning, og at Kommissionen og Rådet også virkelig tager de nødvendige skridt hertil.

Lindqvist
Hr. formand, målsætningen må være, at ingen mennesker skal komme til skade i erhvervslivet. Spørgsmålet i denne indstilling ved andenbehandling blev taget op for første gang for fire år siden. Minimumsregler er et krav for at man skal kunne opnå nogenlunde lige vilkår i EU på dette område.
Jeg vil særlig lægge vægt på forsigtighedsprincippet, det vil side, at der skal være en god margen til at arbejdstagerne udsættes for risici. Det er bedre at forebygge end at opdage risici bagefter. Der er en stærk politisk opinion bag denne betænkning; det så man ved førstebehandlingen, og det ser man nu. Der er et enigt udvalg bag disse omkring femten ændringer. Det er altså forbedringer af Rådets standpunkt, vi foreslår. De tre vigtigste, jeg vil fremhæve, er evaluering af medlemsstaternes implementeringer, information til arbejdstagerne om risici og stoffers farlighed, og uddannelse i sikkerhedsaktiviteter. Desuden må man sørge for, at der sker en samordning af disse aktiviteter.
Den liberale gruppe står bag denne indstilling ved andenbehandling fra Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender.

Papakyriazis
Hr. formand, antikkens filosoffer har sagt, at man altid starter med en definition for så at give den et indhold i praksis. Jeg tror, at det er dette, som vi i dag er vidner til for et særligt vigtigt problem, der nu ser ud til at finde en slags midlertidig og god løsning. Men der er altså videre udviklinger forude.
Nogen har talt om sabotage, i hvert fald er der tale om en forsinkelse, der nu har medført, at der er gået nogle år fra førstebehandlingen til denne andenbehandling. Det var således under det foregående Parlament, at førstebehandlingen fandt sted, og vi skal nu i dag tage stilling til andenbehandlingen.
Jeg forklarer dette, fordi netop denne omstændighed viser, at det var nødvendigt at foretage gennemgående ændringer. Direktivet selv og dets ledsagende, begrundende tekst og erklæringer er af så stor betydning, at jeg vil tillade mig at betegne det som et historisk dokument. Det interessante er den måde, hvorpå de konkrete artikler afspejler denne hensigt. Jeg mener, at der med hele denne procedure omkring den fælles holdning er forekommet sådanne tilnærmelser mellem parterne, at der er håb forude og virkelige fremtidsperspektiver for dette direktiv.
Jeg deler ordførerens, hr. Blaks, tilbageholdte tilfredshed. Jeg mener, at vi med de ændringsforslag, som vi stædigt og beslutsomt har forelagt helt frem til behandlingen på plenarmødet ud fra en forventning om, at de nu vil blive vedtaget, har taget et betydeligt og væsentligt skridt i form af en mærkbar ændring i forhold til den situation og de opfattelser, der var fremherskende her i Parlamentet for fire år siden.
Jeg tilslutter mig opfordringen til det britiske formandskab om beslutsomt at fremskynde, fremme og færdiggøre denne fælles holdning, for på denne måde kan vi indhente forsinkelserne. Det er blevet sagt og understreget, og det skal jeg ikke undlade at gentage, at de værdier, der indføres, er fornuftige, for så vidt som de ikke er fuldstændigt bindende. Jeg tror faktisk ikke, at vi i dag er i stand til at sige hvilke stoffer, der er farlige, for der vil vise sig nogle nye, som vi ikke kendte til, eller der vil være nogle kendte, som viser sig at være farligere end først antaget. Denne dynamiske holdning til udviklingen, der indebærer, at der ikke i direktivet tages stilling til fremtidens problemer med nutidens kriterier, er efter min mening et af dets stærkeste sider. Det er derfor et rammedirektiv, der skal gennemføre bestemmelser i det store direktiv 391, men det har som alle rammer flere sider, og er et godt udgangspunkt for at komme videre til næste fase.

Cresson
Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil gerne takke hr. Blak for kvaliteten af det arbejde, han har udført om dette forslag, ligesom jeg gerne vil takke hele Udvalget om Beskæftigelse og Sociale Anliggender for sin vedvarende indsats for at forbedre arbejdstagernes sundhed og sikkerhed. Kommissionen er meget glad for den konstruktive indfaldsvinkel, man har vedtaget med hensyn til den fælles holdning.
Først vil jeg gerne understrege den politiske betydning af Rådets fælles holdning. Kommissionen er overbevist om, at principperne for beskyttelsen af sundheden og sikkerheden fortsat bør uddybes på fællesskabsplan. Det har Rådet erkendt i denne fælles holdning, og selvom teksten uden tvivl ikke er perfekt, så udgør den dog et betydeligt fremskridt på det sundheds- og sikkerhedsmæssige område. Størstedelen af Europa-Parlamentets ændringsforslag til teksten for den fælles holdning medfører nogle faktiske forbedringer og kan således godkendes af Kommissionen. Jeg taler her om ændringsforslag 1, 2, 3, 4 og første del af 5, samt ændringsforslag 6, 9, 11, 12, 13 og 18.
Jeg vil nu gerne kommentere de få ændringsforslag, der giver visse problemer for Kommissionen, og som derfor ikke kan godtages. Anden del af ændringsforslag 5 pålægger arbejdsgiverne at registrere risikovurderingen på passende måde under hensyntagen til national lovgivning og praksis. Denne bestemmelse ville uden tvivl svække den fælles holdning, i hvilken der står, at dokumenterne skal udfærdiges i overensstemmelse med national lovgivning og praksis. Jeg er overbevist om, at det ikke er Europa-Parlamentets hensigt at tillade en skønsmæssig vurdering af overholdelsen af loven. Vi kan derfor ikke gå ind for denne idé.
I ændringsforslag 7 lægges der vægt på substitutionsprincippet med henblik på at fjerne risikoen. Kommissionen er naturligvis enig i dette princip, der tager sigte på at erstatte farlige kemiske agenser med andre agenser, der ikke er farlige, eller som er mindre farlige for arbejdstagerne. For at opfordre arbejdsgiverne til en optimal forebyggelse bør den mere praktiske forpligtelse til at reducere risikoen til et minimum dog fastholdes, når det er umuligt at fjerne enhver risiko totalt.
Ændringsforslag 8 er politisk ømtåleligt. Det var først efter nogle vanskelige forhandlinger, at medlemsstaterne og Kommissionen blev enige om denne tekst. Eftersom den foreslåede tilføjelse går ud over kompromiset, og selvom Kommissionen forstår EuropaParlamentets holdning, så foretrækker den at beholde den eksisterende tekst, idet den mener, at vi på grundlag af ændringsforslag 4, der godt kan godkendes, kan komme tilbage til dette spørgsmål i forbindelse med den femårige evaluering.
Med hensyn til ændringsforslag 10 mener Kommissionen, at udeladelsen af afsnittet om underrretningens karakter ikke ville lette arbejdsgiverens opgave på dette meget vigtige punkt.
Lige en sidste bemærkning med hensyn til ændringsforslag 14. Kommissionen kan ikke acceptere udeladelsen af ordene "og ny viden« blandt de tilfælde, der kræver, at tilføjelserne tilpasses de tekniske fremskridt. Ny viden er nemlig hovedårsagen til tekniske ændringer. Dette princip er i øvrigt blevet godkendt af Rådet i dets fælles holdning samt talrige andre gange. Jeg håber, at Europa-Parlamentet ikke på denne måde forsøger at begrænse Kommissionens initiativret. Der er ikke tale om, at Kommissionen benytter tilpasningerne til de tekniske fremskridt som påskud for at kortslutte Parlamentet, sådan som ordføreren christopher20@example.org.
Med hensyn til ændringsforslag 16 og 17 er Kommissionen ikke i stand til at godkende disse, da den er af den opfattelse, at ændringsforslag 3, som den godkender, er bedre end ændringsforslag 16, og at ændringsforslag 17 ikke tilføjer nogen yderligere oplysninger til den fælles holdnings artikel 8.

Blak
Hr. formand, jeg hørte, at fru kommissær Cresson ikke havde medtaget ændringsforslag 11 blandt de ændringsforslag, Kommissionen kunne godtage. Men jeg har jo stillet et mundtligt ændringsforslag, faktisk i samarbejde med Kommissionen, så jeg håber da, at Kommissionen nu ikke springer fra i sidste øjeblik. Denne ændring kom noget sent, så jeg håber, at det bare er en forglemmelse. Jeg er meget enig med Dem i - dette er egentlig også et lille hip til mine kolleger - at der ikke er nogen grund til at stemme om ændringsforslag 16, når Kommissionen og Rådet accepterer ændringsforslag 3. Vi skal passe på, at vi ikke holder fanen så højt, at vi mister jordforbindelsen, så jeg er faktisk meget glad for de kommentarer, De kom med. Men jeg håber alligevel, fru Cresson, at De i nat drømmer om, at De gerne vil være med til endnu en gang at kigge på disse ting, for så kan vi nemlig få et direktiv igennem, der har ligget stille i fire år. Jeg har bøjet mig langt, Rådet har bøjet sig langt, og så mener jeg også, at Kommissionen kan komme os lidt i møde. Jeg er helt sikker på, at det vil De drømme om i nat, så vi kan nå et godt resultat i morgen.

Cresson
Hr. parlamentsmedlem, jeg skal gøre det kort. Kommissionen godkender ændringsforslag 11, og det mener jeg i øvrigt også, at jeg sagde for lidt siden. Men måske har der blot været et problem med oversættelsen.

Formanden
Mange tak, fru kommissær.
Forhandlingen er afsluttet.
Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00.
(Mødet hævet kl. 20.00)


{'language': 'da'}