3. Uzbekistan
Talmannen
Nästa punkt är en debatt om sex resolutionsförslag om Uzbekistan.
Józef Pinior 
författare. - (PL) Herr talman! Mycket har sagts här i kammaren om läget i Uzbekistan. Läget förbättras inte alls. Vi bevittnar i själva verket ett ökande förtryck.
I den senaste rapporten från Human Rights Watch, offentliggjord den 3 oktober 2006, beskrivs läget ingående. Ingen har hittills ställts till ansvar för massakern i Andijan, kritik tystas fortfarande ned och religionsfriheten kränks. Det finns fortfarande inget samarbete med internationella institutioner om de mänskliga och grundläggande rättigheterna. Två journalister, Djamshid Karimov och Ulugbek Khaidarov, försvann i Uzbekistan i september. Båda var kända för sitt oberoende och för sin kritik av regimen. Djamshid Karimov återfanns slutligen på ett psykiatriskt sjukhus och Ulugbek Khaidarov i fängelse.
Men samtidigt bör Europaparlamentets strategi inriktas på att stödja Uzbekistans återinträde i samfundet av demokratiska länder som är inställda på att reformera sig själva. Vi får inte vidta några åtgärder som kan störa en sådan händelseutveckling.
Alyn Smith 
författare. - (EN) Herr talman! För ovanlighetens skull har vi nu infört sanktioner mot Uzbekistan. Sanktioner bör användas sparsamt och bara som en sista utväg, men här i kammaren ska vi inte vara rädda för att uppmana till sanktioner och även få se dem genomföras eftersom de är det enda verkliga vapen som kan främja en intern förändring i landet.
Det är viktigt att EU talar med en röst. Det här förslaget till resolution är ett försök i den riktningen. Vi måste för det första enas om att göra en verklighetskontroll. I skäl C konstaterar vi att ”den uzbekistanska regeringen har inte diskuterat de villkor som rådet fastställde då sanktionerna infördes”. Alla försök att häva de nuvarande sanktionerna skulle alltså vara ologiska och märkliga. Det skulle vara en egendomlig uppmuntran eller belöning för att landet i själva verket struntat i oss.
Samtidigt säger vi i skäl B att rådet (allmänna frågor och yttre förbindelser) den 13 november 2006 förväntas diskutera om det tänker förlänga de sanktioner som infördes i fjol. Vi inser att det förekommer konkreta försök att häva sanktionerna. Min grupp tar avstånd från detta och hoppas att kammaren följer oss. Vi anser att sanktionerna ska utvidgas och breddas, särskilt med tanke på att Uzbekistan fortfarande vägrar att tillåta att en oberoende utredning görs av händelserna i Andizjan.
Vi skulle vilja att de sanktioner som nämns i punkt 2 utvidgas med ett riktat viseringsförbud för vissa nyckelpersoner. Detta skulle betona vår växande frustration över bristen på framsteg, utan att det uzbekiska folket tar skada.
Det är viktigt att behålla pressen. Vi hoppas att kammaren inte tappar modet. Jag tvivlar inte på att kommissionsledamoten håller med oss, men vi hoppas att hon också lever upp till vårt åtagande.
Elisabeth Jeggle 
författare. - (DE) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är viktigt att vi i parlamentet i stället för att vända bort blicken från kränkningar av de mänskliga rättigheterna, var de än inträffar i världen, vidtar åtgärder som en reaktion på dem, och de fruktansvärda saker som hände i Andijan i Uzbekistan i maj 2005 var ännu ett typexempel. Vi är en demokratisk institution och som sådan får vi inte tillåta att de mänskliga rättigheterna kränks någonstans i världen. Men inte heller får vi tillåta att samarbetet mellan detta parlament och andra parlament äventyrar diplomatiska förbindelser. I bedömningen av det rådande läget i Uzbekistan måste även det som har skett där i det förflutna beaktas och det är på detta enbart som denna resolution måste grundas.
Förra månaden planerade delegationen för förbindelser med länderna i Centralasien som jag tillhör att resa till Uzbekistan. Att det inte blev något av med den planen berodde inte på bristande samarbete från de uzbekiska myndigheternas sida utan i stället på att inte tillräckligt många ledamöter av detta parlament var intresserade av en sådan resa. Därför har vi inte själva kunnat bilda oss en uppfattning om det rådande läget i Uzbekistan när det gäller de mänskliga rättigheterna, demokratisering och upprättande av ett oberoende rättsväsende, utan har varit tvungna att förlita oss på information från tredjepart.
Missförstå mig inte: Även jag anser att de mänskliga rättigheterna och demokratiseringsförsök ofta utsätts för förtryck i Uzbekistan och att det därför allvarligt bör övervägas att behålla sanktionerna, särskilt vapenembargot, men jag anser inte att en utökning av sanktionerna till att inbegripa sådant som att vägra ge Uzbekistans president Islam Karimov EU-visum skulle föra oss närmare dit vi vill komma. Att göra det vore detsamma som att bryta de diplomatiska förbindelserna och det kan inte vara vad vi tänkt oss. Inget som sker för närvarande kan berättiga en så kraftig politisk reaktion, och därför ber jag er enträget att godkänna det ändringsförslag som jag har lagt fram och rösta för att det antas. Om mitt försök till kompromiss misslyckas har jag inget annat val än att rösta mot resolutionen.
Tobias Pflüger 
författare. - (DE) Herr talman! Reportrar utan gränser rangordnar nu i sin rapport Uzbekistan som nummer 158, intressant nog längre ned än länder som Vitryssland och Ryssland. Tillståndet för de mänskliga rättigheterna i Uzbekistan har varit ett ofta förekommande debattämne i kammaren, särskilt efter det som inträffade i Andijan. Den verkligt heta frågan nu är ”Vad kommer EU:s reaktion att bli?”
Vi har sagt att om sanktioner ska förekomma måste de särskilt gälla förflyttning av vapen och militära styrkor. Det är oerhört viktigt att den tyska militärbasen i Termes i Uzbekistan stängs, för om sanktionerna i själva verket inte ska iakttas måste ett betydelsefullt undantag göras. Av den anledningen ser vi detta som ett lackmustest för vår politik för de mänskliga rättigheterna, inte minst här i kammaren.
Vi har därför lagt fram detta ändringsförslag om att den tyska militärbasen i Termes måste stängas. Basen används av alla medlemsstater i Nato, inte minst av dem som också är medlemmar i EU, och måste därför stängas.
Marios Matsakis 
författare. - (EN) Herr talman! Uzbekistan är en auktoritär republik som tidigare ingick i Sovjetunionen och kämpar för ekonomisk och politisk stabilitet samtidigt som medborgarnas mänskliga rättigheter kränks ohämmat.
Minnet av massakern i Andizjan i maj 2005 är mycket påtagligt för oss i dag, inte minst på grund av att de upprepade krav på en oberoende utredning som framförts av FN, EU och andra verkar ha gjorts för döva öron. Trots några försök nyligen att förbättra de mänskliga rättigheterna i landet är förhållandena för de medborgerliga rättigheterna dessutom fortfarande mycket otidsenliga. Enligt trovärdiga källor inom icke-statliga människorättsorganisationer som Amnesty International gäller de värsta kränkningarna av de mänskliga rättigheterna tortyr, godtyckliga anhållanden och begränsad religions- och yttrandefrihet. De främsta målen verkar vara medlemmar i religiösa sammanslutningar, journalister, människorättsaktivister och politiskt aktiva, däribland medlemmar i förbjudna oppositionspartier.
Trots de nuvarande sanktionerna är nivån på och omfattningen för de demokratiska reformerna i landet alltför låga och beklämmande begränsade. I det här förslaget till resolution uppmanar vi därför rådet att inte bara förlänga de befintliga sanktionerna i ytterligare ett år, utan också att utvidga dem till att även gälla viseringsförbud för EU och frysning av tillgångar i EU tillhörande ett antal höga tjänstemän i Uzbekistans regering. Vi beklagar att vi måste göra detta, men vi känner att vi inte har något annat alternativ än att vara hårda för att kunna vara hyggliga.
Vi har stort hopp om och önskar att Uzbekistans regering kommer att förstå vår beslutsamhet när det gäller mänskliga rättigheter och att den snabbt avhjälper de stora demokratiska brister som fortfarande finns i landet.
Adam Jerzy Bielan 
författare. - (PL) Herr talman! Föga har ändrats i Uzbekistan sedan Europaparlamentets senaste resolution om läget i landet och i de centralasiatiska republikerna. Uzbekistans regering har fortfarande inte gått med på en oberoende undersökning av de händelser som inträffade den 13 maj 2005i Andijan, då militär som skickats ut av president Karimov krossade ett folkuppror. Flera hundra personer dödades i det blodbadet, som regeringen kallade ett terroristuppror. De flesta oberoende journalister och människorättsaktivister hotas av säkerhetstjänsten och en del av dem har flytt från landet.
Djamshid Karimovs och Ulugbek Khaidarovs försvinnande nyligen väckte stora farhågor om den framtida utvecklingen i Uzbekistan. Djamshid Karimov och Ulugbek Khaidarov sägs vara de sista kvarvarande journalisterna i landet som har vågat skriva kritiskt om regeringen och dess ledare under de senaste 17 åren. När de två männen några dagar senare återfanns, hade den ena av dem dömts till fängelse för utpressning och den andre hade tagits in på psykiatriskt sjukhus.
Civilsamhället i Uzbekistan kräver ett mer öppet samhälle där individuella friheter och mänskliga rättigheter respekteras. Folket i Uzbekistan vill också se verkliga framsteg på vägen mot demokrati. Kampen mot terrorism måste föras utan att man bryter mot internationella konventioner. Den får aldrig tjäna som förevändning för att tillintetgöra den politiska oppositionen, åsidosätta de mänskliga rättigheterna eller begränsa de medborgerliga fri- och rättigheterna.
Tadeusz Zwiefka
för PPE-DE-gruppen. - (PL) Herr talman! Femton år efter sammanbrottet av ondskans imperium, vilket Sovjetunionen alldeles definitivt var, har läget blivit ganska tydligt. Av de före detta sovjetrepublikerna är det endast de som beslöt sig för att bygga en framtid enligt den demokratiska västerländska modellen som kan garantera att de kommer att upprätta ett civilsamhälle på sitt territorium och respektera de mänskliga rättigheterna.
De länder som däremot sökte sin tillflykt under Moskvas beskyddande vingar och där regeringar ledda av förutvarande kommunistledare sitter kvar vid makten ger oss anledning till vaksamhet och stor oro. Jag vill dock framhålla att vi tenderar att diskutera enskilda fall. I dag diskuterar vi specifikt en av de många tragedier som ägt rum i Uzbekistan. Det är hög tid, verkligen hög tid att fästa uppmärksamheten på att det enda skälet till att sådana händelser inträffar är att dessa regimer kan räkna med Moskvas samtycke. De skyddas av det ryska ledarskapet och kan därför agera på detta sätt snarare än på något annat sätt. Det är verkligen hög tid att vi säger nej till allt detta.
Ana Maria Gomes
för PSE-gruppen. - (PT) Även i en region som förtrycks av autokratiska diktaturer har massakern i Andijan lyckats placera Karimovs Uzbekistan i en klass för sig. Regeringen säger att 169 personer dog medan oppositionen beräknar antalet till 745. Hur stort antalet än var måste de ansvariga identifieras och ställas inför rätta. EU har gjort detta, om än bara delvis och ett halvår för sent. I november antog rådet ett vapenembargo och andra restriktiva sanktioner. Hur har då saker och ting utvecklats ett år senare?
Förtrycket har förvärrats och icke-statliga organisationers och journalisters arbete hindras. I mars utvisades flyktingkommissarien ur landet. Än värre är att över 250 personer mellan november och juli, med ett osedvanligt hyckleri, summariskt dömdes för att ha orsakat majmassakern vid en rad absurda rättegångar som liknade en mediacirkus.
Allt detta visar att det inte enbart är viktigt att vi förlänger de gällande sanktionerna i ytterligare tolv månader utan att vi fördjupar dem genom att frysa ekonomiska transaktioner och EU-viseringar för de främsta torterarna i Tasjkent och breddar sanktionerna till att omfatta ledaren själv, president Karimov.
Daniel Strož
för GUE/NGL-gruppen. - (CS) Herr talman, fru kommissionsledamot, mina damer och herrar! Det är självklart rätt och nödvändigt att övervaka tillämpningen av de mänskliga rättigheterna oavsett om man talar om Tibet, Guatemala eller Uzbekistan, eftersom det handlar om oförytterliga rättigheter i globaliseringens tidevarv. Mot bakgrund av debatterna och de initiativ som Europaparlamentet förespråkat och föreslagit förefaller det mig dock som om parlamentet hellre tar itu med kränkningar av de mänskliga rättigheterna och liknande problem var som helst i världen utom inom EU:s eget territorium.
Det gör oss helt likgiltiga för exempelvis den upprörande situationen för de så kallade ryska medborgarna i Lettland, barnarbete och barnprostitution i vissa medlemsstater, mediernas förfärliga tillstånd och kriminaliseringen och förföljelsen av vänstern i Tjeckien och den exempellösa ökningen av fattigdom och högerextremism i Tyskland.
Desto större skäl kanske att ta itu med Uzbekistan och Tibet, eller kanske Vitryssland och Kina och deras gelikar. Jag dristar mig dock att påstå att den konservativa majoriteten avsiktligt och beräknande förvandlar parlamentet till en beskedlig vakthund som förnöjt håller sig på sin sida om staketet och skäller på grannarna.
Vi bör alltid främst inrikta oss på de problem som berör EU:s medlemsstater.
Michał Tomasz Kamiński
för UEN-gruppen. - (PL) Herr talman! För det första måste jag säga att jag blev alldeles bestört över det uttalande som företrädaren för Europaparlamentets yttersta vänster just gjorde. Läget i Uzbekistan kan på inget vis jämföras med läget i något EU-land. Ett stort antal länder har förvisso problem, men att göra en jämförelse med läget i Uzbekistan, där människor dör och förföljs på grund av sina politiska åsikter, är ganska upprörande.
Jag är bedrövad över att finna att när frågor som försvaret av de mänskliga rättigheterna kommer upp till diskussion finns det personer i kammaren som bryter samförståndet om att försvara och främja grundläggande europeiska värden som de mänskliga rättigheterna, demokrati och yttrandefrihet. Samförstånd borde råda från vänster till höger i kammaren.
Jag stöder den resolution där vi efterlyser en förlängning av sanktionerna mot regimen i Uzbekistan, eftersom EU mer än något annan politisk organ förenas av gemensamma ekonomiska intressen. Jag tror starkt på EU som en värdegemenskap och som sådan måste unionen vara en klar förebild genom att fördöma alla kränkningar av de mänskliga rättigheterna var de än sker.
(Applåder)
Urszula Krupa
för IND/DEM-gruppen. - (PL) Herr talman! För exakt ett år sedan debatterade vi också läget i Uzbekistan, efter det blodiga kuvandet av en demonstration mot president Karimovs totalitära regim och dess kränkningar av de mänskliga rättigheterna.
Uzbekistans oberoende äventyras också ständigt av stormakternas bittra kamp om inflytande. Trots de sanktioner som införts och trots upprepade parlamentsresolutioner fängslas och torteras människorättsaktivister fortfarande i Uzbekistan. Det blir även sanningsvittnen och vi vet alla att sanningen inte kan undertryckas av beslut, lagar eller fängelsedomar av något slag.
Regimens hårdhet erfars inte bara av företrädarna för oppositionen utan även av hela nationen, när den kämpar för oberoende och demokratisk förändring. Kvinnor är särskilt drabbade. Trots att de fått rätt till skilsmässa enligt regelverket om jämställdhet måste de mycket ofta klara vardagsproblemen på egen hand och ensamma försörja sina barn och familjer. Självfallet efterlyser vi respekt för de mänskliga rättigheterna och stöd för resolutionen.
Ryszard Czarnecki
(PL) Herr talman! En enda minut är alldeles för kort tid för att diskutera kränkningarna av de mänskliga rättigheterna i Uzbekistan. Vi kan endast fästa uppmärksamhet på att en oberoende undersökning av händelserna i Andijan för 18 månader sedan ännu inte har kommit till stånd. Dessa händelser fick myndigheterna i Tasjkent att förklara krig mot oberoende reportrar och människorättsaktivister.
Enligt FN används tortyr fortfarande i Uzbekistan. Visserligen vinner islamsk extremism terräng i Uzbekistan men det får inte tas som förevändning för att kränka de mänskliga rättigheterna. Uzbekistan spelar en ledande roll i Centralasien, vilket ger desto större anledning att kräva att landet respekterar demokratiska regler, rättsstatsprincipen och de mänskliga rättigheterna.
Flera tusen kilometer från Uzbekistan ligger ett liknande land, som också bryskt kränker de mänskliga rättigheterna. Det landet är Vitryssland. Viseringssanktioner har införts mot både Uzbekistan och Vitryssland. En förlängning av dessa sanktioner förefaller vara ett klokt beslut och förtjänar vårt stöd. Kanske denna så kallade viseringsutpressning kan göra det möjligt för Uzbekistan att förstå vad de europeiska normerna handlar om.
(Applåder)
Bernd Posselt
(DE) Herr talman! Att jag alls befinner mig här är något som jag kan tacka det uzbekiska folket för, eftersom min anfader - en österrikisk soldat under första världskriget - tillfångatogs av ryssarna och endast tack vare den uzbekiska gästfriheten överlevde den kalla vintern i Tasjkentområdet.
Jag tror att vi alla känner ett djupt deltagande med det uzbekiska folket och det är just därför som vi fördömer förtrycket av de mänskliga rättigheterna i Uzbekistan och beklagar att den regim som har makten där inte på något vis lever upp till våra normer när det gäller de mänskliga rättigheterna. Jag vill se ett tämligen rättframt fördömande av dessa kränkningar av de mänskliga rättigheterna och jag vill också se en förlängning av sanktionerna.
Jag betraktar dock ytterligare förbud mot inresor av det slag som efterlyses i punkt 2 som meningslösa. Jag anser inte att vi kan lösa problem genom att krypa för Vladimir Putin vid ett toppmöte och kanske inbjuda Kinas president till nästa möte, samtidigt som vi tar ut det på miniatyrupplagor av Putin och tredjeklassens tyranner, och jag rekommenderar därför att vi antar rimliga normer. Förlänga sanktionerna? Det säger jag ja till. Fördöma kränkningarna av de mänskliga rättigheterna? Jag säger ja även till det. Men att ägna en del av torsdagseftermiddagen åt att införa reseförbud för varje statschef man kan tänka sig, nej det betraktar jag snarare som demagogi än som trovärdig politik.
Karin Scheele
(DE) Herr talman! Det är allmän bekant att vi på torsdagseftermiddagar inte föreskriver någonting alls. Allt detta parlament gör som reaktion på de olika problemen med de mänskliga rättigheterna runt om i världen är att ställa krav av det ena eller andra slaget. Genom resolutionen i dag begär vi att rådet ska förlänga sanktionspolitiken och bredda den till att även gälla vissa områden som redan har diskuterats. Regeringen i Uzbekistan vägrar fortfarande att tillåta en oberoende undersökning av dödsfallen i Andijan av det slag som internationella institutioner redan har krävt upprepade gånger och som dessa fortfarande efterlyser. Det som Uzbekistan borde göra är att arbeta för en oberoende undersökning tillsammans med OSSE och FN.
EU:s förbindelser med Uzbekistan är av stor vikt för oss men de måste grundas på respekt för demokratin, rättsstaten och de mänskliga rättigheterna.
Mariann Fischer Boel
ledamot av kommissionen. (EN) Herr talman! Även om det har gått ett och ett halvt år har vi fortfarande massmorden i Andizjan den 13 maj 2005 i färskt minne. De uzbekiska myndigheterna har avslagit internationella krav på en oberoende utredning och någon trovärdig undersökning av morden har inte gjorts. Rättegångarna mot de människor som medverkade i de demonstrationer som gav upphov till morden har bedömts som helt orättvisa av OSSE:s byrå för demokratiska institutioner och mänskliga rättigheter.
Utvecklingen därefter har inte heller gett någon större anledning till optimism. Tortyr rapporteras fortfarande vara vanligt. Inga internationella organ har kunnat få tillgång till de flyktingar som återvänt till Uzbekistan. Uzbekistan vägrar att samarbeta med FN inom ramen för dess särskilda förfaranden. Civilsamhället och människorättskämpar utsätts för ständiga trakasserier. Många människorättskämpar har till och med fängslats.
Kommissionen har med särskild oro noterat att många framträdande människorättsaktivister har dömts till flera års fängelse, medan Mukhtabar Tojibaeva fortfarande hålls inspärrad. Vi känner till många liknande fall.
Trots denna nedslående bild vinner vi inget på att kapa alla kommunikationskanaler till Uzbekistan. Som ledamöterna känner till har EU som svar på morden i Andizjan infört sanktioner mot Uzbekistan, vilket också nämnts här tidigare, nämligen ett vapenembargo, reseförbud för de personer som är skyldiga till morden i Andizjan och inställda tekniska möten med Uzbekistan. Ett beslut om huruvida dessa sanktioner ska förlängas eller utvidgas måste tas senast den 14 november.
Ett samarbetsråd hålls med Uzbekistan i början av november för att medlemsstaterna ska få en fullständig och heltäckande bild av läget i landet. Samarbetsrådet blir dessutom en möjlighet för EU att ta upp alla våra farhågor angående Andizjan och dess efterverkningar direkt med de uzbekiska myndigheterna på ministernivå.
Mot bakgrund av samarbetsrådet ska medlemsstaterna fatta beslut om en eventuell förlängning eller utvidgning av sanktionerna.
Talmannen
Debatten är härmed avslutad.
Omröstningen kommer att äga rum efter debatten, det vill säga om ett ögonblick.

{'language': 'sv'}