Eiropadomes sanāksmes sagatavošana, iekļaujot jautājumu par pasaules finanšu sistēmas stāvokli (debašu turpināšana) José Manuel Barroso Komisijas priekšsēdētājs - (FR) Priekšsēdētājas kundze, J. P. Jouyet, dāmas un kungi, vispirms es vēlos izvērtēt Padomes Francijas prezidentūras lomu. Kā J. P. Jouyet tikko minēja, Padomes Francijas prezidentūras laikā vispirms bija Krievijas un Gruzijas krīze un tagad vēl nepieredzēta krīze - globālā finanšu krīze. Šī krīze aizsākās ārpus Eiropas, proti, Atlantijas okeāna otrā pusē, un Eiropā pagaidām, un es uzsveru vārdu "pagaidām”, vēl nav izstrādāti noteikumi, kas ļautu Eiropai atbilstoši rīkoties. Es apliecinu, ka Francijas prezidentūra un Nicolas Sarkozy ir ieguldījis milzīgu darbu, lai rastu risinājumu šai ārkārtas situācijai Eiropā. Komisijas priekšsēdētājs - Mums visiem ir skaidrs, cik nopietna ir šī finanšu krīze, un es pilnīgi piekrītu, ka tas ir galvenais jautājums, kas ir jāizskata Eiropas Padomes sēdē nākamajā nedēļā. Šī krīze ir liels pārbaudījums finanšu sektoram, dalībvalstīm, Eiropai un tās iestādēm, kā arī starptautiskajām finanšu iestādēm. Ir iesaistītas ļoti daudzas puses - bankas un citas finanšu iestādes, uzraudzības iestādes, ECB un citas centrālās bankas, valstu valdības un Komisija -, tāpēc mums ir jārīkojas saskaņoti. Notikumi attīstās ļoti strauji, tāpēc mums ir jārīkojas nekavējoties. Pagājušajā nedēļā es aicināju iesniegt saskaņotu Eiropas rīcības plānu, jo, manuprāt, pretējā gadījumā Eiropai būs daudz grūtāk pārvarēt šo krīzi. Šobrīd mani iedrošina dalībvalstu apņēmība sadarboties, ko apliecina deklarācija, ko pirmdien Eirogrupas un Ekonomikas un finanšu padomes sēdē iesniedza 27 dalībvalstu vadītāji un es to skaitā. Taču ar to nepietiek - mēs varam darīt vairāk, un mums tas ir jādara. It sevišķi es mudinu dalībvalstis ciešāk sadarboties savā starpā un ar Eiropas iestādēm. Jā, dažas valstis jau ir sākušas rīkoties, pārsvarā vietējā mērogā, jo tur ir naudas līdzekļi un kompetences. Tas apliecina to, ka esam valstu savienība, nevis atsevišķa valsts, kur zināmā mērā situācija ir atšķirīga. Vairumā gadījumu dalībvalstu īstenotie pasākumi ir bijuši veiksmīgi. Taču dalībvalstīm ir jāievēro vienoti principi, jārīkojas saskaņā ar kopīgi pieņemtu sistēmu un jāņem vērā tas, kā šo valstu rīcība ietekmē citas valstis. Izmantojot izdevību, es vēlos izteikt atzinību par pasākumiem, kurus šodien iesniedza Apvienotā Karaliste un kas atbilst principiem, kurus vakar apstiprināja Ekonomikas un finanšu padome. Protams, ir arī daudzas lietas, kuras mēs jau darām, kā arī īstermiņa, vidējā termiņa un ilgtermiņa pasākumi, kas vēl ir jāīsteno Eiropas iestāžu līmenī. Es runāju par konkrētiem, praktiskiem un reāliem priekšlikumiem. Izteikšos precīzāk: tas ir ļoti vilinoši, taču šis nav īstais laiks un īstā vieta, lai paustu savu politisko nostāju un izrādītos vai nāktu klajā ar grandiozām iniciatīvām, kuras nav iespējams īstenot. Tirgū šāda rīcība tiks nekavējoties sodīta un izmaksas segs uzņēmēji, turklāt galvenokārt uz nodokļu maksātāju rēķina. Ir vajadzīgs reāls un atbildīgs mērķis. Saistībā ar to es vēlos izteikt atzinību ECB, kas sevi ir pierādījusi kā drošu un efektīgu pasaules mēroga dalībnieku, kas spēj nodrošināt eiro stabilitāti. Komisija ir izdarījusi visu, kas ir tās spēkos. Valsts atbalsta un konkurences noteikumi izrādījās ļoti būtiski, lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus. Šie noteikumi ir būtiski gadījumā, ja kādas dalībvalsts rīcība negatīvi ietekmē kādu citu dalībvalsti. Tajā pašā laikā Komisija ir apliecinājusi elastību un spēju operatīvi rīkoties. Es atzinīgi vērtēju to, ka valsts atbalsta noteikumu izdevīgums un veids, kā Komisija šos noteikumus piemēro, ir ievēroti Ekonomikas un finanšu padomes secinājumos. Tuvākajā laikā Komisija sniegs norādījumus par sistēmu, kas ļautu ātri izvērtēt, vai rekapitalizācijas un garantiju shēmas ir saderīgas ar valsts atbalsta noteikumiem. Nākamajā nedēļā likumdošanas jomā mēs iesniegsim divus priekšlikumus. Pirmkārt, lai veicinātu noguldījumu garantiju shēmu konverģenci. Pastiprināti un vienotāki noteikumi būs būtiska krīzes risinājuma stratēģijas daļa. Mani iedrošina Ekonomikas un finanšu padome, kas pieņēma mūsu priekšlikumu vismaz dubultot kopīgo minimālo slieksni un noteica to 50 000 eiro apmērā, bet lielākā daļa dalībvalstu to noteikušas līdz pat 100 000 eiro apmērā. Otrkārt, mēs iesniegsim priekšlikumu, kas nosaka, ka saistībā ar grāmatvedības noteikumiem un to skaidrojumu Eiropas finanšu iestādes nedrīkst būt nelabvēlīgā situācijā attiecībā pret to starptautiskiem konkurentiem. Pagājušajā nedēļā es tikos ar Eiropas banku pārstāvjiem, kuri bija vienisprātis, ka tā ir nopietna problēma. Komisijas pienākums bija likt saprast, ka ir jārīkojas un ir nepieciešams politisks stimuls, un šķiet, ka šobrīd dažu dalībvalstu radītie šķēršļi beidzot ir novērsti. Ir arī vidēja termiņa un ilgtermiņa pasākumi: pasākumi, kas ir jāveic, lai atjaunotu finanšu tirgus stabilitāti un ilgtspējību. Esmu to teicis iepriekš un saku vēlreiz - ir nevis tikai jālikvidē uzņēmumi, bet arī jāvieš ticība pašreizējai ekonomiskajai situācijai. Nepietiek ar to, ka ugunsgrēks ir nodzēsts. Komisija šajā jomā darbojas jau gadu - kopš šīs krīzes sākuma. Dalībvalstīm ir jāpierāda, ka tās ir iemācījušās veidot pareizu regulatīvo sistēmu, lai mazinātu krīzes riskus. Būs stingri jāuzrauga darbs pie pagājušajā gadā apstiprinātā Ekonomikas un finanšu padomes ceļveža. Es vēlos īpaši uzsvērt trīs lietas. Pirmkārt, es vēlos, lai Padome un Parlaments kā prioritāti izvirzītu mūsu pagājušās nedēļas priekšlikumu par noteikumiem attiecībā uz kapitālu. Otrkārt, nākamajā nedēļā mēs iesniegsim paziņoto priekšlikumu par vērtēšanas aģentūrām. Un es zinu, ka es varu paļauties uz jums, ka šis priekšlikums tiks ātri izskatīts. Treškārt, mēs izskatīsim arī mūsu 2004. gada decembra ieteikumus par vadošo darbinieku atalgojumu, kuru dalībvalstis diemžēl ignorēja; pareizāk sakot, Komisijas 2004. gada decembra ieteikumus daļēji ievēroja tikai viena dalībvalsts. Tas uzskatāmi liecina par pretestību, ar kādu mēs dažus pēdējos gadus saskaramies šajā jomā. Un pēdējais ir sistemātiskākas dabas jautājums. Mums vairāk uzmanības ir jāpievērš arī Eiropas līmeņa pārraudzībai vienotajā finanšu tirgū. Eiropas Savienībā darbojas vairāk nekā 8000 banku, taču divas trešdaļas kopējo Eiropas Savienības banku aktīvu tiek glabāti 44 pārrobežu iestādēs. Dažas no tām darbojas 15 dalībvalstīs. Mēs darbojamies vienotajā tirgū, taču pārrobežu bankām ir jāņem vērā katras dalībvalsts uzraudzības sistēma, un valsts uzraudzības iestādes nevar izvērtēt bankas darbības ārpus valsts robežām. Būtu jānovērš neatbilstības starp tirgu kontinenta mērogā un valstu uzraudzības iestādēm. Pieredze liecina, ka, ja kāda pārrobežu banka ir nokļuvusi spiedīgā situācijā, vairākas valsts uzraudzības iestādes, darbojoties paralēli, var rast ātru risinājumu, taču, godīgi sakot, tas ir sarežģīti. Es zinu, ka ar dažām dalībvalstīm šajā jautājumā būs grūti vienoties. Šobrīd Parlamentā norit debates par Maksātnespējas II direktīvu, un ir redzama liela pretestība pret mēģinājumiem uzlabot pārrobežu uzraudzību. Maksātnespējas II direktīvā un Kapitāla prasību direktīvā mēs piedāvājam ieviest stingru nepieciešamo minimumu. Es noteikti esmu pārliecināts, ka būs nepieciešami papildu pasākumi. Tāpēc ir svarīgi to uzsvērt. Ja Komisija atbalsta vienotu nostāju attiecībā uz uzraudzību Eiropā, mēs to nedarām, lai piesavinātos vairāk kompetenču. Mēs to darām tāpēc, ka to prasa pašreizējā situācija, proti, ka gandrīz divas trešdaļas Eiropas Savienības banku aktīvu tiek glabāti pārrobežu iestādēs. Tas ir Eiropā, un mums ir jārod Eiropai raksturīgs risinājums. Ir jāuzsāk pārdomu process, lai vienotos. Tāpēc es plānoju izveidot augsta līmeņa darba grupu, kas meklētu piemērotāko veidu, kā panākt to, lai finanšu tirgi atbilstu vienotā tirgus standartiem un lai uzraudzības iestādes sadarbotos, stājoties pretī pārrobežu banku izaicinājumam. Man ir tas gods paziņot, ka bijušais SVF rīkotājdirektors, Francijas bankas vadītājs un ERAB prezidents Jacques de Larosičre ir piekritis vadīt šo neatkarīgo darba grupu, kuras sastāvā darbosies augsta līmeņa eksperti attiecīgajā jomā. Esmu pārliecināts, ka šīs darba grupas idejas ietekmēs vispārējo pārdomu procesu un, cerams, piedāvās kādus ilgtermiņa risinājumus. Pašreizējā krīze liecina, ka mums ir vispusīgi jāpārdomā finanšu tirgu regulatīvie un uzraudzības noteikumi, kā arī noteikumi attiecībā uz ieguldījumu fondiem un privāto kapitālu, kā norāda Parlaments. Mēs pie šiem jautājumiem vēl atgriezīsimies. Es tikai ceru, ka visas dalībvalstis izrādīs tādu ieinteresētību kā Parlaments un Komisija. Un tātad, īsumā. Tuvākajā laikā mums it jānodrošina tas, lai glābšanas operācijas un cita veida publiska iejaukšanās Eiropas līmenī būtu koordinēta un konsekventa. Valsts atbalsta noteikumi ir jāīsteno nekavējoties, lai iedrošinātu dalībvalstis un mēs varētu ļoti ātri reaģēt. Nākamajā nedēļā mēs plānojam iesniegt priekšlikumu par noguldījumu garantiju shēmām un grāmatvedības noteikumiem. Būtu jāuzsver trīs vidēja termiņa pasākumi: pagājušās nedēļas priekšlikums par kapitāla prasībām, mūsu nākamais priekšlikums par vērtēšanas aģentūrām un mūsu pārskats par 2004. gada ieteikumu par vadošo darbinieku atalgojumu. Un ilgtermiņā manis pasludinātajai augstākā līmeņa grupai ir jāpanāk vienošanās par pārrobežu uzraudzību. Lai Eiropas Savienība atrisinātu radušās problēmas, visi šie pasākumi ir jāveic, dalībvalstīm darbojoties vienoti un saskaņoti. Pārliecība būs lielāka, ja iestādes spēs parādīt savu apņēmību rīkoties nekavējoties. Attiecībā uz Komisiju es vēlos jums darīt zināmu, ka esmu nolēmis kolēģijā izveidot pastāvīgu vadības grupu, kas risinātu ar finanšu krīzi saistītus jautājumus; šo grupu vadīšu es, un tās sastāvā darbosies komisāri J. Almunia, C. McCreevy un N. Kroes. Es vēlos turpināt sarunas ar Parlamentu par šiem jautājumiem. Es zinu, ka Parlaments jau ir apliecinājis savu atbalstu tūlītējiem priekšlikumiem, un es ceru, ka mēs varēsim šo ļoti svarīgo un delikāto jautājumu atrisināt kopīgiem spēkiem, jo finansiāla stabilitāte ir sabiedrisks labums. Mums ir jāpierāda, ka esam apņēmušies kopīgiem spēkiem rast risinājumu šai ļoti sarežģītajai un neatliekamai situācijai. Kā tikko norādīja Padomes priekšsēdētājs, šajā jautājumā ir ļoti būtiska sadarbība starptautiskā līmenī. Eiropai ir jāmeklē risinājumi, taču mums ir arī jāsadarbojas ar starptautiskām finanšu iestādēm. Es īpaši atzinīgi vērtēju prezidenta N. Sarkozy priekšlikumu organizēt starptautisku konferenci. Tā būtu pareiza rīcība. Jo vienotāk darbosies valsts iestādes, jo efektīvāka būs mūsu rīcība un mazāka iespēja, ka tiks ierobežota godīga konkurence un Eiropas integrācijas acquis. Uzsvars ir likts uz finanšu krīzi, un tas ir pamatoti. Taču būtu kļūda uzskatīt, ka eiropietis tās dēļ ir pārstājis darboties. Ir vēl divas jomas, kurās šī gada rudenī ir jāpanāk būtiski uzlabojumi. Īstenībā ir vēl vairākas būtiskas jomas, taču laika trūkuma dēļ es īsi apskatīšu tikai divas no tām - klimata pārmaiņu/enerģētikas pakete un Lisabonas līgums. Vispirms apskatīsim jautājumu par klimata pārmaiņām un enerģētikas paketi. Kļūdās tie, kas uzskata, ka šī politika nav aktuāla ekonomiskās lejupslīdes apstākļos. Šī pakete ir ļoti būtiska Eiropas turpmākajai labklājībai. Ja netiks īstenota šī politika, vēlāk pieaugs izmaksas, mūs vairāk ietekmēs enerģijas deficīts, un mēs nevarēsim izmantot dažus lielos, jaunos tirgus. Protams, nozaru pārstāvjus uztrauc tas, ka pārmaiņas nozīmē papildu izmaksas. Tas ir pilnīgi saprotami. Taču es arī esmu pārliecināts, ka mēs varam rast veidu, kā nomierināt šīs nozares, ka tām netiks piemēroti neizdevīgi konkurences nosacījumi. Es mudināšu Eiropas Padomi rīkoties ātrāk un darboties saskaņā ar grafiku, ko ievēro Parlaments un ļoti veiksmīgi izmanto Francijas prezidentūra - es atzinīgi vērtēju Padomes priekšsēdētāja tikko izteiktās piezīmes. Vakar Parlaments veica būtisku procesuālu darbību. Mēs tikko esam sākuši iestāžu sarunas. Komisija ir gatava konstruktīvi iesaistīties, lai Padomes un Parlamenta plenārsēdēs panāktu pēc iespējas lielāku atbalstu. Visbeidzot par Lisabonas līgumu. Šobrīd ir pāragri spriest par precīzu turpmāko rīcību. Taču vēlos atgādināt, ka pēdējo nedēļu un mēnešu notikumi kārtējo reizi apliecināja to, cik ļoti Eiropai ir vajadzīgs Lisabonas līgums. Sakiet godīgi, vai mēs spēsim nākotnē atrisināt tādas krīzes, kāda bija starp Krieviju un Gruziju, ja Padomes priekšsēdētājs mainās ik pēc sešiem mēnešiem? Ir nepieciešama lielāka stabilitāte. Mūsu rīcībai ir jābūt saskaņotākai. Lēmumu pieņemšanas procesam Eiropā ir jābūt efektīvākam. Eiropai ir jābūt efektīvākai, demokrātiskākai un ar skaidru nostāju starptautiskajā arēnā. Tāpēc es uzskatu, ka Lisabonas līgums ir jāapstiprina. Šis nav ierasts laiks. Šis ir bezprecedenta laiks, kas mums visiem - Komisijai, Padomei un Parlamentam - liek rīkoties. Kopējiem spēkiem Eiropai ir jāatrisina šī finanšu krīze. Tas ir mūsu pienākums pret Eiropas pilsoņiem. (Aplausi) Joseph Daul PPE-DE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāj, Komisijas priekšsēdētāj, dāmas un kungi! Finanšu krīze, kas pēkšņi pārsteidza mūsu ekonomiku, rada nopietnas bažas. Tā liek bažīties par mūsu ekonomiku, mūsu darbu un galvenokārt par miljoniem cilvēku, kuri smagi strādāja un krāja naudu pensijai un nelielam mantojumam saviem bērniem un kuri tagad apjauš, ka viņu pūliņi ir bijuši velti. Melnā pirmdiena, ko biržas visā pasaulē atkal piedzīvo šajā nedēļā, liecina, ka tirgus var strauji mainīties un finanšu sistēma var kļūt grūti kontrolējama. Šo krīzi izraisīja vairāki faktori. Eiropas Komisija notikušajā lielā mērā pamatoti vaino ASV iestādes. Komisijai ir taisnība, ka tām ir jāsniedz paskaidrojums. Taču arī Eiropai ir jārīkojas, lai atrisinātu šo krīzi un no tās mācītos. Šajos grūtajos laikos dalībvalstis pirmām kārtām domā pašas par sevi. Taču mums kā Eiropas vadītājiem būtu jāapvieno spēki, lai šī finanšu krīze pēc iespējas mazāk ietekmētu ekonomiku. Mums ir jādara viss iespējamais, lai šī krīze pēc iespējas mazāk ietekmētu uzņēmējdarbību, īpaši mazos un vidējos uzņēmumus. Komisijas priekšsēdētāj, Padomes priekšsēdētāj, man ir aizdomas, ka šī krīze liks maziem un vidējiem uzņēmumiem pamest tirgu un visiem būs vienalga. Ir jāizstrādā atbalsta plāns maziem un vidējiem uzņēmumiem. Mums ir jānodrošina, lai mūsu līdzpilsoņi nezaudētu ticību banku sistēmai un nekristu panikā, kas šo situāciju tikai pasliktinātu. Tāpēc es aicinu dalībvalstis rīkoties saskaņoti un mērķtiecīgi, lai šī krīze neietekmētu pensijas, darbu un izaugsmi Eiropā. Tāpat kā Padomes prezidentūra, kas rīkojās mērķtiecīgi, arī mūsu darba grupa uzskata, ka mums ir jābūt vienotiem cīņā ar šo globālo krīzi. Ir skaidri redzams, ka finanšu tirgu uzraudzība nedarbojas. Tāpēc ir jāizveido Eiropas kontroles sistēma. Eiropai atkal ir jārāda piemērs visai pārējai pasaulei. Šobrīd uzraudzības trūkums ir ļoti nopietna problēma, un kredītreitingu aģentūru nespēja rīkoties kopējās interesēs un atklāt pasaules finanšu tirgu galveno dalībnieku patieso maksātspējas līmeni vairs nav pieļaujama. Vēlos arī norādīt, ka šajā laikā, kas miljoniem mūsu līdzpilsoņu vieš neskaidrību un nedrošību, manis pārstāvētā grupa uzskata, ka ir pilnīgi nepieņemami tas, ka direktori, kuri pieļāvuši, ka to organizācijas bankrotē, paliek nesodīti. Arī šajā gadījumā cilvēkiem ir jāatbild par savu rīcību. Vēlos atkārtot J. P. Jouyet sacīto, ka ir pienācis laiks rīkoties. Mums ir jārīkojas saskaņoti, mums ir nepieciešama visu divdesmit septiņu dalībvalstu drosme un solidaritāte, lai atjaunotu mūsu ekonomiku. Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi! Eiropas Padome izskatīs arī jautājumu par Lisabonas līgumu, un es vēlos aicināt visas dalībvalstis, kuras to vēl nav ratificējušas, to izdarīt pēc iespējas ātrāk, lai katra dalībvalsts varētu izteikt savu galīgo viedokli šajā jautājumā. Es zinu, ka šeit ir daži cilvēki, kuri šo līgumu neatbalsta, taču es viņiem nepiekrītu. Mēs izprotam situāciju, kādā ir Īrija, un mēs arī saprotam, ka Īrijas valdībai ir vajadzīgs laiks, lai sniegtu atbildi pēc tās iedzīvotāju balsojuma, kuru mēs cienām. Eiropas Savienība ir gatava nogaidīt un apliecināt savu sapratni, taču vidējā termiņā un ilgtermiņā status quo nav pieņemams. Tāpēc es aicinu Eiropas Padomi apliecināt savu politisko gribu, kas, izvērtējot situāciju oktobrī, ir nepieciešama saistībā ar ceļvedi, kuru jūs ierosinājāt decembrī apstiprināt kopā ar noteiktu grafiku. Es arī aicinu Eiropas Padomi uzņemties atbildību par saviem lēmumiem: piemērot Lisabonas līgumu, kas būtu saistošs visām valstīm, vai Nicas līgumu, kas būtu saistošs visām iestādēm. Protams, Eiropas Parlamentā būs mazāk deputātu un mazāk pilnvaru nekā tad, ja tiktu apstiprināts Lisabonas līgums, taču arī Eiropas Komisijai būs mazāk komisāru nekā dalībvalstu. Šobrīd ir spēkā Nicas līgums. Tā arī ir realitāte. Par visiem politiskajiem lēmumiem ir dārgi jāmaksā, un, ja Eiropa vēlas iemantot uzticību, tai ir jāuzņemas atbildība par saviem politiskajiem lēmumiem, vai tie būtu saistīti ar finanšu krīzi, vai Eiropas iestādēm. Priekšsēdētājas kundze, Komisijas priekšsēdētāj un Padomes priekšsēdētāj! Es vēlos piebilst, ka šajos grūtajos laikos darbs pie enerģijas/klimata paketes ir jāturpina piesardzīgi, lai saglabātu noteikto kursu un neaizbiedētu uzņēmumus un līdz ar to arī investīcijas. Tiem, kas nepiekrīt, es tikai norādīšu, ka es atrisināju ļoti nopietnu krīzi - govju trakumsērgu. Neskaidrība valdīja pusotru gadu. Mums ir jānodrošina, jāpieņem un jāturpina īstenot šī sistēma vides un mūsu planētas jomā, taču mums ir jāņem vērā arī tas, kas notiek finanšu jomā. Ja mēs kavēsimies vēl vienu gadu, mēs par gadu vēlāk sāksim darīt to, kas nepieciešams, lai glābtu šo planētu un nodrošinātu mūsu bērnu un mazbērnu nākotni. Martin Schulz Priekšsēdētājas kundze, es arī vēlos sākt ar jautājumu par Īrijas referendumu, tas ir, Lisabonas līgumu. Komisijas priekšsēdētāj, jums ir taisnība - mums šis līgums ir vajadzīgs vairāk nekā jebkad. Tāpēc es uzskatu, ka mums ir nepieciešams stabils pamats, lai to ieviestu, un Īrijas iedzīvotāji un balsotāji ir jāpārliecina atbalstīt šo līgumu. Ja Īrijas valdībai neizdosies to panākt pirms Eiropas vēlēšanām, tad nākamā Eiropas Parlamenta un Komisijas sastāvs tiks veidots uz Nicas līguma pamata. Taču pēc tam šis jautājums atkal būs aktuāls, jo mums ir vajadzīgas šīs reformas. Tās ir vajadzīgas saistībā ar paplašināšanos un lai risinātu krīzes situācijas, piemēram, tādas krīzes, ar kādu atkal cīnāmies šobrīd. Līdz nākamajam Īrijas referendumam mums ir pietiekami daudz laika, lai noskaidrotu, kas finansē Lisabonas līguma apturēšanas kampaņu - CIP, militārie un ražošanas spēki Amerikas Savienotajās Valstīs vai citi spēki. (Neapmierināti izsaucieni) Vai dzirdat? Cilvēki, par kuriem es runāju, jau iejaucas. Mēs zinām, kur viņi ņem naudu. Varat būt droši, ka mēs šo jautājumu izskatīsim daudz rūpīgāk. Komisijas priekšsēdētāj, jūs precīzi aprakstījāt šobrīd valdošo krīzi, taču es vēlos piebilst vēl dažas lietas. Neņemiet ļaunā to, ko teikšu: man patika lielākā daļa jūsu runas, taču man rada bažas vadības grupa, kuru jūs plānojat izveidot, lai atrisinātu šo krīzi. Protams, ir svarīgi, ka tās sastāvā būsiet jūs un augsti kvalificētais komisārs J. Alumnia. Taču tagad jūs sakāt, ka jūs šajā vadības grupā vēlaties iekļaut arī C. McCreevy. C. McCreevy ir visneobjektīvākais maldinoša tirgus radikālisma aizstāvis Parlamentā un Komisijā. (Aplausi) Lai cik ļoti arī to gribētos, ļaunprātīgi dedzinātāji nekļūst par ugunsdzēsējiem! Tas nav iespējams. Runājot par komisāri N. Kroes, jūs minējāt, ka Eiropā ir 8000 banku. Pajautājiet N. Kroes kundzei, ko viņa domā par valsts banku sistēmu Eiropas Savienībā. Manā valstī ir valsts bankas, kurām ir mazāk valsts garantiju, nekā vairākās valstīs šobrīd tiek piešķirts privātajām bankām. Manā valstī jūsu minētā N. Kroes kundze tikko likvidēja krājbankas, turklāt ar Ziemeļreinas-Vestfālenes valdības palīdzību! Ieceļot āzi par dārznieku, mēs dārzu nenosargāsim. Vairākus gadus mums bija jāklausās neoliberāļu dogma, ka situācija tirgū nostabilizēsies. Vairākus gadus mums centās iegalvot, ka tirgus radītās sekas mazināsies un beigās ieguvēji būs visi. Taču izrādījās, ka par visu ir jāmaksā tiem, kuriem bija paredzēts gūt vislielāko labumu, proti, nodokļu maksātājiem. Šobrīd valdošās krīzes apstākļos tas noteikti jāpasaka. Māja ir liesmās, un liesmas ir jānodzēš. Pasākumi ir pareizi, un jums ir taisnība, ka tie ir jākoordinē visā Eiropā, lai iedvestu pārliecību un atgūtu uzticību un lai uzvarētu bailes. Pretējā gadījumā šīs bailes tikai paātrinās sabrukumu, kuru mēs šobrīd cenšamies apturēt. Mēs atbalstām arī šos pasākumos, taču es vēlos piebilst, ka to, kas ir sagrauts, nevar atjaunot tieši tādu, kāds tas bija iepriekš. Tas, kas būvēts no jauna, būs atšķirīgs. Tas jābūvē uz stabiliem pamatiem saskaņā ar skaidriem noteikumiem. Dennis Snower, Ķīles Pasaules ekonomikas institūta vadītājs un radikālo sociālistu kustības biedrs kādā intervijā ļoti labi pateica, ka šī sistēma nedarbojās tādēļ, ka finanšu tirgus regulējums bija nepietiekams un neatbilstošs. Jā, viņš zina, ko runā. Taču jūs, kas sēž šīs plenārsēžu zāles labajā pusē, neatbalstījāt tos, kuri gadiem ilgi lūdza iespēju izstrādāt regulas, sakot, ka viņi joprojām dzīvojot 19. gadsimtā. Nesenajās debatēs, kad es aicināju izstrādāt regulu un nodrošināt pārredzamību, un runāju par vērtēšanas aģentūrām un noteikumiem, kas nepieciešami, lai to sasniegtu, G. Watson man atbildēja: "Tā ir balss no pagātnes”. Tad nu, lūk, balsij no pagātnes ir kas sakāms - iepriekš izstrādāti noteikumi ir vajadzīgi turpmākajai izaugsmei. Tā ir mūsu skaidra atbilde neoliberāļu kustībai, kas ir izjukusi pēc klasiskā stereotipa. (Aplausi) Šīs grūtības, ar kurām šobrīd saskaramies, būs grūti atrisināt. Tas prasīs daudz laika. Un šajā laikā ir svarīgi nepieļaut, ka šāda situācija atkārtojas. Tāpēc, izstrādājot noteikumus, ir svarīgi ar likumu aizliegt atsevišķus spekulācijas veidus. Neviens nevar pateikt, vai kaut kādā mērā var morāli attaisnot spekulāciju starptautiskos finanšu forumos saistībā ar pārtikas trūkumu, cerot, ka pārtikas cenas pieaugs, jo investīcijas pārtikas uzņēmumos nodrošina lielu peļņu. Pārtikas trūkums rada izsalkumu, taču, kas vienam ir izsalkums, tas otram ir veids, kā gūt peļņu. Šī sistēma darbojas nepareizi. Ir jābūt tiesību aktiem, kas to ierobežotu. Komisijas priekšsēdētāj, varbūt jūsu veidotā finanšu tirgus uzbūves augsta līmeņa darba grupa varētu izskatīt šo jautājumu. Nobeigumā es vēlos jūs apsveikt. Tas ir pareizs lēmums. Taču es arī vēlos norādīt, ka Parlaments jums lūdza to izdarīt pirms trīs gadiem saistībā ar J. Muscat ziņojumu. Trīs gadus jūs šo lūgumu ignorējāt. Jūs rīkojaties novēloti, taču labāk vēlu, nekā nekad, un par to es jums saku lielu paldies. Graham Watson ALDE grupas vārdā. - Priekšsēdētāja kungs, es Padomes priekšsēdētājam vēlētos teikt šo: nākamnedēļ Eiropadomes sanāksmē jums ir jāturpina diskusijas par Lisabonas līgumu. Jums jābūt konstruktīvam, taču arī taktiskam pret valstīm, kurām šis līgums vēl jāratificē. Lai gan mums ir jāmeklē iespējamās shēmas kvalificētu darba ņēmēju ieplūšanai un jāpārvalda migrācija, jums ir jāpieņem Eiropas Imigrācijas un patvēruma pakts un jāapspriež sasniegtais klimata pārmaiņu apkarošanā. Taču neviens nevar atļauties kļūdīties attiecībā uz vissteidzamāko jautājumu, kas jārisina šai Padomei. Pasaules finanšu tirgos plosās vētra, un tās sekas ir jūtamas visā Eiropā - tiek zaudētas darbavietas, samazinātas pensijas, un arī iekrājumi ir apdraudēti. Mūsu pilsoņi ir uztraukušies. Problēmas, ar ko saskaramies, var mūs smagi ietekmēt vēl daudzus gadus, un tās attīstās zibens ātrumā. Tieši šādos brīžos Eiropas Savienībai ir jāparāda, ko tā spēj. Mums ir kopīgi jārīkojas. Mēs nevaram pieļaut tādu situāciju, ka dalībvalstis cita citu pārsteidz ar vienpusējiem lēmumiem, kuriem ir daudzpusējas sekas. Eiropai ir vajadzīga saskaņota un konsekventa politika, lai pretotos finanšu zaudējumu plūsmai, lai nodrošinātu pārredzamību un labāko praksi un lai novērstu problēmas nākotnē. Daži domā, ka nu viņi var dejot stepu uz kapitālisma kapa, taču risinājumus nevarēs rast slēgtos tirgos un plānveida ekonomikā. Tā Eiropas pilsoņus vienmēr tikai apkrāpusi. Ja jūs šādos apstākļos uzbūvēsiet savu māju, Martin Schulz, tad tas būs salmu namiņš. Tas, ko pašlaik piedzīvojam, nav tirgus ekonomikas neveiksme. Drīzāk tās ir neierobežotu, neefektīvi regulētu tirgu pārmērības. Pašlaik finanšu tirgi vairāk saistās ar filmu "Cincinnati Kid” nekā ar Ādamu Smitu. Šeit noteikti ir vainojama atsevišķu baņķieru, tirgotāju un īsās pārdošanas veicēju alkatība, taču tāpat arī valdību nespēja nodrošināt darījumu pārredzamību un godīgumu. Liberālie demokrāti jau ilgu laiku tika brīdinājuši par briesmām, kas Padomi un Komisiju pārsteidza nesagatavotas. Pagājušā gada maijā mans draugs Otto Graf Lambsdorff kopā ar Jacques Delors un citiem parakstīja vēstuli Padomes prezidējošajai valstij Slovēnijai. Tajā tika uzsvērti tie būtiskie ekonomikas sabrukšanas draudi, ko pēdējā laikā radīja banku prakse. Vēstulē viņi rakstīja, ka "īstam kapitālismam ir vajadzīga efektīva valsts politika. Peļņas gūšana ir tirgus ekonomikas galvenā būtība, taču tad, kad pārdots tiek pilnīgi viss, sociālā kohēzija izzūd un sistēma sabrūk”. Eiropa šādām bažām uzmanību pievērsa ļoti lēni. Tagad tai ir jādara viss iespējamais, lai sistēma atsāktu darboties. Liberāļi un demokrāti cer, ka Ekonomikas un finanšu padomes secinājumi būs Eiropadomes vienošanās pamatā. Tās nav zāles, kas palīdzēs vienas nakts laikā, taču tās palīdzēs ārstēt galvenos slimības simptomus. Ir pareizi noguldījumu garantijas paaugstināt vismaz līdz EUR 50 000 visā Eiropas Savienībā. Ģimeņu ietaupījumi būs drošībā, un kapitāla aizplūšana būs novērsta. Mēs vēlamies dzirdēt arī Komisijas priekšlikumu par noguldījumu garantiju shēmu konverģenci un atbalstām jūsu ideju par kapitāla pietiekamības uzlabošanu ātru pieņemšanu. Kad analizējat kredītvērtējuma aģentūru darbu, tad ņemiet vērā, kas maksā to rēķinus un kā tās tiek uzraudzītas. Taču mums ir jāstiprina arī saikne starp valstu finanšu regulatoriem. Eirozonas centrālo banku pārstāvji visi kopā darbojas ECB Padomē. Tāpat mums ir vajadzīga arī Eiropas mēroga finanšu pakalpojumu regulēšanas iestāde, lai starp finanšu iestādēm uzturētu kārtību un pārredzamību. Eiropadomes sanāksmē vajadzētu uzdot jautājumu par to, vai būtu iespējams izmantot Eiropas Savienības budžetu, lai Eiropas Investīciju bankai un Eiropas Investīciju fondam ļautu izsniegt kredītu garantijas mazajiem uzņēmumiem. Galu galā tieši tie nodrošina darbavietas, no kā eiropieši ir atkarīgi. Tieši šiem cilvēkiem pašlaik ir vajadzīga ātra un konkrēta rīcība, viņiem vajag, lai visas partijas un visas dalībvalstis strādātu vienoti, viņi sagaida kopīgus risinājumus kopīgai problēmai. Pierre Jonckheer Verts/ALE grupas vārdā. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, Almunia kungs! Eiropas Zaļo grupa, kuru man lūdza šajā pēcpusdienā pārstāvēt, ir apstiprinājusi vakardienas Ekonomikas un finanšu padomes lēmumus. Manuprāt, vienīgais, par ko mums būtu jāsatraucas un kas rada bažas arī jums, ir tirgu pašreizējā reakcija, jo, šķiet, tie nav guvuši pilnīgu pārliecību par to, ka priekšlikumi ir pareizi. Es ceru, ka tirgi atkal spēs atgūties, un ceru, ka Eiropas iestādes šajā sakarībā turpinās rīkoties. Es vēlētos jums izteikt trīs komentārus vai trīs piezīmes. Pirmā piezīme attiecas uz pašu Eiropu. Patiesībā Parlaments ir daļēji sašķēlies. Daudzi cilvēki ir vēlējušies uzsvērt, ka Eiropa nepiedalījās banku nozares un finanšu krīzes pārvaldībā. Mēs, Eiropas Zaļie, vēlētos norādīt, ka krīze banku nozarē jo sevišķi parāda kopējo Eiropas noteikumu nepiemērotību un ka šajā nozarē, tāpat kā daudzās citās nozarēs, dalībvalstīm jāsadarbojas vēl vairāk, nevis mazāk. Otrā piezīme attiecas uz iesaistīto pušu atbildību. Esmu dzirdējis un saprotu, ka Barroso kungs uzskata, ka ir pienācis laiks rīkoties; protams, bet es domāju, ka ir pienācis laiks arī nosaukt tos, uz kuru pleciem gulstas atbildība. Būtu pārāk vienkārši parādīt ar pirkstu uz Padomi, uz valdībām, kas veido Padomi, vai uz Komisiju, jo daži komisāri uzskatīja, ka labāka likumdošana nozīmē pašregulējumu un nepavisam ne likumdošanu. Lai minētu konkrētu piemēru, pievērsīsimies direktīvai par noguldījumu garantiju shēmām - 2006. gada novembrī Komisija iesniedza ziņojumu, kurā bija teikts, ka šajā jomā vairs nav vajadzīgi nekādi tiesību akti. Neesmu pārliecināts, vai jūs šo nostāju atbalstītu arī šodien. Taču patiesībā es šobrīd uzrunāju Parlamentu. Pirms nedēļas mēs šajā Parlamentā balsojām par Rasmussen kunga ziņojumu. Pirmā redakcija bija lieliska, un mēs to atbalstījām. Parlamentam balsu vairākumu nācās nodrošināt, pazeminot paša referenta noteiktās prasības. Šodien mēs to pašu piedzīvojam attiecībā uz Lamfalussy ziņojumu par finanšu tirgu uzraudzības struktūru. Arī šajā gadījumā katram ir jāuzņemas sava daļa vainas. Es domāju, ka PPE grupai un Liberāļu grupai, Watson kungs, ir jāuzņemas īpaša atbildība par ziņojuma, par kuru rīt balsosim, vājināšanu. Turpinājumā es vēlētos teikt dažus vārdus par krīzi. Šī piezīme ir domāta jums, Barroso kungs, jo tieši jūs veidojat vēl vienu izvērtēšanas grupu (daudzas tādas jau ir, taču vēl viena, jauna varbūt pat ir vēlama), kas īpaši vērtēs saikni starp finanšu krīzi un ekoloģisko krīzi. Kā jūs pats esat teicis, finanšu krīzes iestāšanās dēļ ekoloģiskā krīze nemazinās. Raugoties no šī viedokļa, es domāju, ka pašreizējā banku krīze īstermiņā parāda to, ka ietaupījumu izvietošana Eiropas Savienībā patiesi ir problēma. Es un Eiropas Zaļie vēlētos, lai jūs šīs grupas darba kārtībā iekļautu to instrumentu izvērtēšanu, kas varētu būt Eiropas Savienības rīcībā. Šeit es īpaši domāju Eiropas Investīciju banku, kurai būtu jāuztic ilgtermiņa finansējuma piešķiršana, lai efektīvi varētu garantēt enerģētikas un klimata paketes īstenošanu un tajā paredzētos ieguldījumus. Manuprāt, tas ir pats svarīgākais. Brian Crowley UEN grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, vispirms es vēlētos apliecināt cieņu Padomei un īpaši apsveikt to par tās centieniem attiecībā uz Krieviju un situāciju Gruzijā. Bija vajadzīgs daudz spēka, drosmes un lieliskas diplomātijas, lai atrastu mierīgus risinājumus grūtībām, ar kurām bijām saskārušies. Ja kādam vēl bija vajadzīgi papildu pierādījumi, tad tika pierādīts, ka visi kopā un ar stingru vadību, vienkārši ar piemēru, ko sniedzam, un ar taktiku, kuru izmantojam, mēs varam panākt daudz, daudz vairāk nekā ar militāru spēku vai ekonomisko labklājību. Otrkārt, es domāju, ir svarīgi pārliecināties, ka nākamās Padomes darba kārtībā tiek iekļauta Eiropas un Vidusjūras reģiona valstu partnerības izveide. Vēl nekad mūsu vēsturē nav bijis tik ļoti vajadzīgs visu Vidusjūras reģiona valstu līmenī savest kopā mūsu partnerus, lai garantētu, ka varam nodrošināt ne tikai ekonomisko attīstību, bet arī nāciju mierīgu līdzāspastāvēšanu. Sevišķi mums būtu jāseko Ēģiptes valdības piemēram, ko tā rāda miera sarunās ar Sudānu, Čadu un citām teritorijām. Vēlos teikt vēl divas lietas. Būtu nepareizi nepieminēt situāciju saistībā ar Īriju un Lisabonas līgumu. Dalībvalstis Īrijai jau ir devušas laiku pārdomām, par ko mēs esam pateicīgi, taču tas ne ar ko neatšķiras no pārdomu laika, ko saņēma Francija un Nīderlande, kad tās noraidīja Konstitucionālo līgumu. Lai izvirzītu priekšlikumus un idejas par to, kā atrisināt šīs grūtības, ir nepieciešams laiks. Mums Parlamentā vajadzētu parūpēties, lai mēs nemēģinātu likt ieroci pie kādas valsts deniņiem saistībā ar to, vai tā ratificēs vai neratificēs Lisabonas līgumu, it īpaši tāpēc, ka šī Līguma ratifikācijas garantēšanai ir nepieciešams demokrātisks tautas balsojums. Otrkārt, kas attiecas uz pašreizējo finanšu krīzi, es nevainoju un nerādu ar pirkstu ne uz vienu konkrētu personu. Es apsveicu Padomi par to, ka tai izdevās saņemt sevi rokās un izlēmīgi rīkoties. Es vēlreiz apsveicu Komisiju par to, ka tā piecēlās un pateica to, kas bija jāsaka vēl pirms Padomes veiktajiem pasākumiem, un par to, ka tā nodrošināja, ka tiek atgūta uzticība tirgum, sakot, ka mēs spējam, varam un vēlamies rīkoties vai nu ar ECB, Ekonomikas un finanšu padomes, atsevišķu dalībvalstu, vai jebkādu citu palīdzību. Taču nepieļausim kļūdu, sakot, ka viss pēdējo divu nedēļu laikā notikušais ir nepareizs un ka viss, kas sagaidāms nākotnē, būs pareizs. Mums jāmācās no vēstures, ka laika periodā, kad dzīvojam šajā pasaulē, ir notikušas pārmaiņas un reformas. Šīs pārmaiņas un reformas cilvēkos izraisa bailes no grūtībām. Pirmām kārtām mums ir jāgarantē vienkāršo cilvēku aizsardzība. Bankām ir galvojums. Bankām ir garantija. Līdz ar šo garantiju bankām ir jāuzņemas atbildība un jāsāk izsniegt aizdevumus uzņēmumiem un privātpersonām, lai ļautu ekonomikai atkal atgūties. Svarīgi ir ne tikai samazināt vadošo darbinieku algas; svarīgi ir arī nodrošināt, lai ekonomikas cikls varētu atgriezties tur, kur tam vajadzētu būt. Noguldījumu garantija ir tikai neliels aspekts visā šajā procesā. Francis Wurtz Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, Komisijas priekšsēdētāja kungs, jau vairākas nedēļas mēs esam vērojuši vispārēju paniku un neciešamus zaudējumus, kas reibinošā ātrumā pieauga līdz miljardiem eiro un dolāru. To izraisīja sistēma, kuras vārdā Eiropas līderi gadiem ilgi ieteica ievērot mērenību attiecībā uz algām un sociālajiem izdevumiem un ļāva nevienlīdzībai aizvien palielināties. Šie paši līderi tagad ķeras pie banku glābšanas, lai pirms to nodošanas atpakaļ privātajam sektoram tās noturētu virs ūdens, vienlaikus izziņojot ilgu recesijas periodu, kura laikā iedzīvotājiem būs jānes upuri. Daudzi cilvēki, kas seko līdzi šiem notikumiem, ir pilnībā apmulsuši un nevar darīt neko citu, kā vien mācīties no šiem notikumiem, taču nevis par pārmērībām, Watson kungs, bet gan par kapitālisma būtību visā tā netaisnīgumā un brutalitātē, neskatoties uz to, kādas būtiskas pārmaiņas tas ir piedzīvojis dažās pēdējās desmitgadēs. Es domāju, ka Eiropas līderiem būs jāsniedz mūsu līdzpilsoņiem daži paskaidrojumi. Domājiet par savu atbildību, nevis par to, kā panākt Īrijas vai kādas citas valsts piekrišanu. Šodien es vēlētos izteikt trīs steidzamus, saprātīgus priekšlikumus par to, kā risināt steidzamākos jautājumus, tajā pašā laikā paverot ceļu patiesām izmaiņām politiskajā orientācijā. Vispirms, es domāju, mums nevajadzētu skopoties ar nomierinošiem vārdiem mazo un vidējo ietaupījumu īpašniekiem, kas pašlaik pamatoti ir nobažījušies par saviem pieticīgajiem ietaupījumiem. Es uzskatu, ka paziņojums par šo jautājumu nāca par vēlu un bija bikls un neskaidrs. 15. oktobrī visai Eiropadomei ir svinīgi jāpaziņo par pilnīgu noguldījumu garantiju sniegšanu visā Eiropas Savienības teritorijā. Otrkārt, elementārai ētikas pārzināšanai un tikpat lielā mērā arī vienkāršām bažām par efektivitāti būtu jānovērš dažu tirgus dalībnieku iespējas patlaban un nākotnē gūt peļņu no valsts iejaukšanās, kas vajadzīga viņu neracionālo pārmērību izraisītā sabrukuma dēļ. Tādēļ katrai valdībai, ilgstoši nacionalizējot finanšu iestāžu veselīgos aktīvus, vajadzētu kompensēt vai vismaz mēģināt kompensēt to palīdzības apjomu, kas sniegts apdraudētajām finanšu iestādēm. Tā mērķis varētu būt nākotnē izveidot valsts finanšu sektoru, kas būtu paredzēts tikai un vienīgi sociāli noderīgu ieguldījumu finansēšanai, it īpaši tādu ieguldījumu, kas rada darbavietas. Treškārt, vispārīgi runājot, reālajai ekonomikai ir jāpalīdz ar vērienīgu, jaunu kredītpolitiku. Tas attiecas uz EIB tikpat lielā mērā kā uz ECB. Iesākumā EIB ir jāuzliek atbildība un jāpiešķir resursi, lai garantētu MVU piekļuvi visiem kredītiem, kas tiem nepieciešami ražošanas attīstīšanai, ar noteikumu, ka tiek radītas reālas, atbilstoši apmaksātas darbavietas un ka tiek ievērotas darba ņēmēju tiesības. Šajā sakarībā pieņemtais lēmums palīdzēt MVU, trīs gadu laikā sniedzot tiem 30 miljardus EUR, ir ļoti svarīgs, taču man šķiet, ka summa ir pārāk maza un noteiktais laiks - pārāk ilgs. Francijā vien MVU ir vajadzīgi EUR 60 miljardi gadā, un ES ir divdesmit septiņas dalībvalstis. Turklāt daudzos gadījumos tiem skābeklis ir nepieciešams tieši šobrīd. Vēlāk jau var būt par vēlu. Kas attiecas uz ECB, ir skaidrs, ka mums tai jāprasa, lai tā savu darbu pielāgo ekonomikas un mūsu uzņēmumu ļoti svarīgajām vajadzībām un novirza naudu nevis uz finanšu tirgiem, bet gan uz reālo ekonomiku, un tas ir jāprasa tieši tagad vai arī nekad. ECB rīcībā ir instruments, lai to izdarītu, un mēs nesaprotam, kādēļ tā neparko negrib to izmantot. Šis instruments ir selektīvs kredīts, kas ir ļoti dārgs, ja to izmanto finanšu operācijām, taču ir ļoti viegli pieejams situācijās, kad tas veicina darbavietu radīšanu, apmācības un visus noderīgos ieguldījumus. Es zinu, ka daži no šiem priekšlikumiem nav pārāk tradicionāli. Un kas par to? Brūkošajā ES es tradicionālas politikas vietā dodu priekšroku radošai politikai, tādai politikai, kas spēj pretdarboties un kalpo Eiropas atjaunošanai un cieņpilnas dzīves nodrošināšanai eiropiešiem. Nigel Farage IND/DEM grupas vārdā. - Priekšsēdētājas kundze, cik gan Eiropas Savienība var būt dīvaina, vai ne? Pagājušās sestdienas pēcpusdienā, pēc jaukām un labām pusdienām Elizejas laukos, Eiropas līderi stāvēja uz kāpnēm un ar vārgiem smaidiem sejās runāja par solidaritāti. Protams, ka smaidi bija samocīti, jo prezidenta Sarkozy ASV stilā ieturētais glābšanas plāns jau bija pārvērties putekļos. Tomēr tika teikts, ka "mēs esam vienoti”. Un tomēr Vācijas kanclere ar gandrīz komisku liekulību izlēma, ka Vācijas intereses ir svarīgākas un tikai tad tām seko Eiropas intereses, un viņa rīkojās un, iespējams, pirmo reizi daudzu gadu laikā saņēma aplausus no saviem vēlētājiem. Protams, īri bija pirmie, kas nedēļu iepriekš aizsāka šādu tendenci, izvēloties paši savu ceļu, un es Īriju apbrīnoju ar katru dienu vairāk. Taču es domāju, ka pagājusī nedēļa izrādīsies kā pavērsiena punkts visā Eiropas projektā. Redziet, vienīgais veids, kā atturēt valstis no rīkošanās to nacionālajās interesēs, ir atņemt viņām šīs tiesības, Frankfurtē izveidojot Valsts kases departamentu, kuram būtu dotas pilnvaras kontrolēt nodokļus un valdību izdevumus. Es šajā pēcpusdienā tiešām esmu dzirdējis, ka daži ES ekstrēmisti dedzīgi uz to aicina. Tomēr, jūs to nevarat darīt, jo tas negūs sabiedrības atbalstu. Patiesībā šāda rīcība būtu vēl nepopulārāka par jūsu nīsto Lisabonas līgumu. Nē! Drīzāk ir iespējams, ka pagājušajā nedēļā notikušais iezīmē beigu sākumu. Tirgi to jau parāda. Itālijas valdības obligācijas pašlaik dod par 1 % vairāk peļņas nekā Vācijas vai Francijas valdību izlaistās obligācijas. Tirgi saka, ka ekonomiskā un monetārā savienība vairs ilgi neturpināsies. Un es par to nejūtos pārsteigts, jo tā nekad nav bijusi optimāla valūtas zona. Viena procentu likme nekad nevar būt piemērota visām šīm dažādajām valstīm, un jums nekad nav bijis atbilstoša sabiedrības atbalsta. Taču ir jāizvēlas viens vai otrs. Vai nu pilnīga ES, kas kontrolē visu, vai arī sadalīšanās un atgriešanās pie kontroles valstu līmenī. Kredītu krīze sāpīgi skar mūs visus, taču es redzu mazu gaismiņu tuneļa galā. Es redzu dividendes - iespējams, visa šī pārsteidzīgā un negribētā projekta beigu sākumu. Jana Bobošíková (CS) Dāmas un kungi, Komisijas un Eiropas Savienības dalībvalstu pārstāvjiem nākamnedēļ vajadzētu izvairīties no diviem kārdinājumiem. Pirmkārt, viņiem būtu jāpieņem fakts, ka Lisabonas līgums ir pagalam un ka jebkāda spiediena izdarīšana uz Īrijas pilsoņiem, lai tos piespiestu mainīt viedokli, ir nepieņemama, un viņiem būtu jāaptur ratifikācijas process. Otrkārt, visiem vecākajiem politiķiem vajadzētu saprast, ka nepastāv tāda lieta kā brīvpusdienas. Tieši tagad viņiem būtu jābeidz uzvesties kā mesijām, kas glābs Eiropas Savienības ekonomiku, tajā pašā laikā spēlējot ruleti ar tirgus brīvību un nodokļu maksātāju naudu. Akcionāriem un banku vadītājiem ir jāmaksā par baņķieru slikto pārvaldību. Dāmas un kungi, patlaban visi politiķi piedāvā garantijas, lai tādējādi glābtu bezatbildīgos baņķierus. To darot, viņi rada morālu kaitējumu. Piedāvājot valsts garantijas, viņi smejas tieši sejā nodokļu maksātājiem un daudz slavētajiem mazajiem un vidējiem uzņēmumiem. Galvenajiem ieguldītājiem viņi raida tikai viena veida ziņu: jums ir tiesības sagaidīt lielu peļņu, un, to darot, jūs neuzņematies nekādu risku un, galvenais, arī nekādu atbildību. Taču apmaiņā pret šo palīdzību politiķi prasa maksāt augstu cenu, un tā būs tirgus regulēšana. Tā krīzi nenovērsīs. Tā tikai uz laiku to atliks. Turklāt, atsakoties no godīgas konkurences noteikumiem, mēs radīsim džungļu apstākļus. Dāmas un kungi, mēs saskaramies ar recesiju un pieaugošu bezdarbu. Tajā pašā laikā politiskajai elitei priekšā stāv sarežģīts pārbaudījums: padoties vai nepadoties populisma kārdinājumam, kas vienmēr piedāvā vienkāršus risinājumus. Pagājušā gadsimta 30. gados Eiropa neizturēja vētru un cieta neveiksmi. Es noteikti ticu, ka šodien mēs vētru izturēsim. Jean-Pierre Jouyet Padomes priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, Komisijas priekšsēdētāja kungs, dāmas un kungi! Izteikšos īsi. Noklausoties visu teikto, es tikai vēlējos jums pastāstīt, ka mācība, ko esmu guvis no Francijas prezidentūras laika pirmās puses, ir, ka viena krīze citām krīzēm atkāpties neliek. Finanšu krīze neliek atkāpties krīzei ārlietās saistībā ar Krieviju un Gruziju un citām pasaules vietām; krīzes finanšu un ārlietu jomās neliek atkāpties pārtikas krīzēm un ekoloģiskajām krīzēm. Visas šīs problēmas ir jārisina, pat ja mums ir jāpielāgojas, lai saglabātu savas prioritātes. Ir trīs veidu prioritātes. Pirmo jūs uzsvērāt savās runās; kā teica Komisijas priekšsēdētājs, tā ir uzticības atgūšana, lai mūsu līdzpilsoņi varētu justies aizsargātāki attiecībās ar Eiropu un lai novērstu bezdibeņa veidošanos starp Eiropas Savienību, kas ir mūsu visu kopējā ideja par Eiropu, un mūsu līdzpilsoņiem. Otrā prioritāte ir pielāgot mūsu institucionālo sistēmu tā, lai mums būtu Eiropa, kas vairāk iesaistās visos procesos, lai mums būtu labāk organizēta Eiropa, kas spēj lemt labāk un ātrāk, jo mēs apzināmies, ka nevienu no šīm problēmām nav iespējams atrisināt katram atsevišķi vai valstu līmenī. Trešā prioritāte ir virzīties uz tādu attīstības modeli, kas būtu ilgtspējīgāks, koncentrēts uz ilgtermiņa jautājumiem un resursu taisnīgu pārvaldīšanu, tajā pašā laikā ņemot vērā ļoti pēkšņo mūsu ekonomikas izaugsmes palēnināšanos, ar kuru, kā mums visiem zināms, mums nāksies saskarties. Es pilnībā atbalstu Eiropas Komisijas priekšsēdētāja teikto. Mums ir jābūt godīgiem, mums ir jākompensē zaudētais laiks un jāpārskata zināmas dogmas. Es domāju, ka Komisijas priekšsēdētājs to ir sapratis un ka viņa izteiktie priekšlikumi ir vērsti pareizajā virzienā. Mums noteikti ir jāveicina lielāka integrācija un labāka finanšu uzraudzība Eiropas līmenī. Es neatgriezīšos pie dažādajiem uzskaitītajiem pasākumiem, taču ir acīmredzams, ka Padomei un dalībvalstīm jāuzņemas atbildība un arī šim Parlamentam jāuzņemas atbildība par apspriežamajiem, ļoti vajadzīgajiem priekšlikumiem attiecībā uz standartiem, kredītvērtējuma aģentūrām, ar kredītreitingiem saistīto kapitālu, vadītāju atalgojumu un citu banku nozarē strādājošo atalgojumu (ir vēl arī tirgotāju atalgojums, par kuru bieži netiek runāts, taču man šķiet, ka arī tas rada būtiskas problēmas). No šī viedokļa skatoties, es uzskatu, ka augsta līmeņa grupas izveide ir lieliska iniciatīva. Tomēr es prezidējošās valsts vārdā vēlētos teikt, ka šo grupu es vērtētu augstāk, ja tās sastāvs būtu dažādāks un tā būtu pēc iespējas plašāka, tajā pašā laikā nezaudējot efektivitāti. Kā teica Komisijas priekšsēdētājs, šodienas likviditātes krīzei rīt nevajadzētu pārvērsties par uzticības krīzi. Daul kungs lieliski uzsvēra, kādas izmaiņas būtu veicamas attiecībā uz atlikušajiem mērķiem, it īpaši uz enerģētikas un klimata paketi. Kā viņš norādīja, ļoti svarīgi ir, lai mums būtu iespēja atbalstīt MVU un lai Eiropas Investīciju banka tiešām stingri rīkotos. Līdz ar to finanšu pakete, par ko esam vienojušies, ir svarīga un ir strauji jāīsteno attiecībā uz mazo un vidējo uzņēmumu atbalstu. Es piekrītu Schulz kunga teiktajam. Mums ir vajadzīga daudz pamatīgāka saskaņošana. Mums ir vajadzīgs rīcības plāns. Mums ir vajadzīgs arī rīcības plāns uzņēmējdarbības atbalstam. Tas ir Schulz kunga teiktais, un es tam pilnībā piekrītu. Viņš zina, ka mēs viņu šajā jautājumā atbalstīsim. Tā kā Schulz kungam jau ir labas attiecības ar Steinbruck kungu, es domāju, ka viņš spēs pārliecināt arī viņu. Kas attiecas uz Watson kunga teikto, es viņam piekrītu, ka mums vajadzīgs nevis stingrāks regulējums, bet gan situācijai labāk piemērots regulējums. Tieši tas ir svarīgi. Mēs arī neesam dogmatiķi attiecībā uz regulējumu. Kā daudzi no jums jau ir teikuši, ir skaidrs, ka, lai atgūtu uzticību, mums minētajās jomās ir vajadzīgs regulējums un tam ir jābūt labāk pielāgotam un aktīvam regulējumam. Arī šajā jomā dalībvalstīm ir jāuzņemas atbildība. Visbeidzot, kā norādīja Wurtz kungs, mums ir jānodrošina, lai Eiropas Investīciju banka pašreizējā situācijā darbotos aktīvi. Arī Eiropadomes sanāksmē par to tiks runāts, un mums ir jāveic vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu, ka mums ir institucionāla sistēma, kas piemērota finanšu grupām un finanšu tirgus dalībniekiem, kuri aizvien vairāk strādā aiz valstu robežām. Šajā krīzē mums ir jāsaskaras ar īstu trūkumu: ar to, ka mūsu darba organizācijas veids saglabājas pilnībā nacionāls, savukārt problēmas ir Eiropas mēroga problēmas. Kopā mums ir jāatrod tādi pasākumi, kas mums dotu iespēju nevis padarīt regulējumu stingrāku, bet gan mainīt regulējuma metodes, un mums ir jāpārliecinās, ka Eiropa apvienojas, lai nākamajās starptautiskajās sanāksmēs tās balss būtu dzirdama, lai, pretēji iepriekš notikušajam, mums netiktu uzspiesti citu noteikumi un nekārtība, kuras sekas mums pēc tam būs jāuzņemas, un lai mēs varētu virzīties uz stabilāku starptautisko kārtību, kas būtu atbilstošāka problēmām, ar kurām mums jāsaskaras globālā līmenī. José Manuel Barroso Komisijas priekšsēdētājs. - (FR) Priekšsēdētājas kundze, es vēlētos uzsvērt divas vai trīs lietas, kas šajā debašu posmā šķiet būtiskas. Vispārīgi runājot, esmu konstatējis, ka tomēr pastāv vienprātība attiecībā uz vispārējiem pasākumiem, kas mums jāveic. Ir jāsaprot, ka šī situācija, kādā esam, ir ļoti neparasta, un ka mūsu rīcībā ir galvenokārt nacionāla līmeņa sistēma, ar kuras palīdzību jārisina starptautiska krīze. Patiesība ir tāda, ka uzraudzības iestādes ir valsts iestādes. Komisijai un Eiropas Centrālajai bankai nav finanšu uzraudzības pilnvaru. Kas attiecas uz Komisijas pilnvarām, it īpaši attiecībā uz valsts atbalstu, mēs šai sakarā esam strādājuši, un es varu jums apliecināt, ka starp mūsu dienestiem un valdībām, kuras jau no paša sākuma vēlējās ar mums sadarboties, notiek lieliska sadarbība. Varu jums arī izstāstīt, ka sadarbība ar Eiropas Centrālo banku ir bijusi lieliska un ka es vēlreiz esmu bijis liecinieks milzīgajām pūlēm, ko Francijas prezidentūrai nācās ieguldīt, lai šajā sarežģītajā sadrumstaloto uzraudzības sistēmu situācijā, kurā tomēr bija jūtama arī Eiropas dimensija, panāktu Eiropas līmeņa pieeju. Katrā ziņā es šajā sakarā vēlētos atzinīgi novērtēt Eiropas Centrālās bankas šodien pieņemto lēmumu samazināt procentu likmes, lēmumu, kas tika saskaņots ar citām centrālajām bankām. Attiecībā uz jautājumiem, ko uzsvērāt savās runās, es vēlētos uzsvērt divas lietas. Viena, ko minēja arī Daul kungs, attiecas uz jautājumu par reālo ekonomiku un MVU. Tagad jau ir droši zināms, un tas ir vispāratzīts, ka krīze jau ir atstājusi sekas uz reālo ekonomiku un ka mums priekšā ir vēl grūtāki laiki. Es uzskatu, ka mums starp visām Eiropas īstenotajām reformām ir jāatrod mērķtiecīgi pasākumi, ar kuriem varētu pielāgoties daudz sarežģītākiem konkurences apstākļiem un atrast veidus, kā konkrētā veidā palīdzēt MVU. Tas arī ir iemesls, kādēļ ar šo iniciatīvu palīdzību Eiropas Investīciju banka tika mudināta izveidot pasākumus MVU atbalstam. Dažu nākamo mēnešu laikā ir ļoti stingri jāseko šiem pasākumiem - to ietekmei attiecībā uz reālo ekonomiku. Vēl viens Schulz kunga ierosinātais jautājums attiecas uz problēmu, kas skar cilvēkus ārpus Eiropas, problēmu, kas skar pašus nabadzīgākos. Uzskatu, ka arī mans pienākums ir vērst jūsu uzmanību uz šo būtisko problēmu. Mēs patlaban runājam par "finanšu glābšanu”, taču mēs nedrīkstam aizmirst par "cilvēku glābšanu”. Pēc Pasaules Bankas datiem, šogad vēl 75 miljoni cilvēku kļūs par bada upuriem. Tiek paredzēts, ka nākamgad to būs vēl par 100 miljoniem vairāk. Tādēļ, atzīstot, ka mūsu problēmas Eiropā ir vairojušās, mēs tomēr nedrīkstam aizmirst problēmas jaunattīstības valstīs. Mēs nedrīkstam aizmirst traģēdiju Āfrikā. Mums ir jācenšas pozitīvi reaģēt uz lūgumu, ko visu valstu vadītājiem un valdībām un, manuprāt, arī Eiropas Parlamenta priekšsēdētājam adresētā vēstulē nesen izteica Apvienoto Nāciju Organizācijas ģenerālsekretārs un Pasaules Bankas priekšsēdētājs, proti, ka Eiropas Savienības iestādēm, t.i., Parlamentam un Padomei, vajadzētu apstiprināt Komisijas iniciatīvu par ārkārtas situāciju plānu īstenošanu, lai jaunattīstības valstīs atbalstītu lauksaimniecību. Kā Jouyet kungs pareizi teica, mēs nedrīkstam aizmirst, ka visas krīzes ir savā starpā saistītas: finanšu krīze, pasaules pārtikas krīze, krīze enerģētikas jomā un svarīgie aspekti, kas saistīti ar ģeopolitisko krīzi. Es ļoti vēlētos redzēt Eiropu iesaistāmies konstruktīvā pieejā šiem jautājumiem ne tikai mūsu, eiropiešu labā, bet arī pārējās pasaules labā. Mēs veicinām jaunu globalizācijas kārtību, kuru vēlamies padarīt godīgu, nevis izslēdzot sevi no spēles, nevis apšaubot tirgus ekonomikas koncepciju, bet gan cenšoties tirgus ekonomikā izmantot godīgākus principus un noteikumus. Kā jau tika teikts, pašreizējā problēma ir arī nespējas problēma, taču tā drīzāk ir nevis tirgus nespējas problēma, lai gan daudzi tirgus dalībnieki izturas pilnīgi nepieņemami, bet gan kompetences trūkums no konkrētu politisko vai valsts iestāžu puses, kuras nav atradušas piemērotus risinājumus pašreizējai tirgus situācijai saistībā ar regulējumu. Nobeigumā varu jums pateikt, ka mūsu ikdienas kontaktos ar valdībām es redzu, ka tiek atzīta šīs Eiropas dimensijas nepieciešamība. Piemēram, kā jums neapšaubāmi ir zināms, līdz šim starptautiskajām finanšu iestādēm Eiropa un arī eirozona kā tāda patiesībā nemaz nepastāvēja. Tikai pirms dažiem mēnešiem Eiropas Komisija pēc gadiem ilgas uzstājības beidzot ieguva tiesības piedalīties un būt klāt Finansiālās stabilitātes forumā. Tas ir nenoliedzams fakts, ka līdz šim, lai gan mums ir Stabilitātes un izaugsmes pakts un Eiropas Centrālā banka, ES ārējā pārstāvība starptautiskās finanšu iestādēs tikpat kā neatspoguļoja Ekonomikas un monetārās savienības patieso nozīmi un to, kas ir Eiropas Savienība kā tāda. Tādēļ pat pašā krīzes vidū es saskatu iespējas. Ja mēs būsim gudri, ja sapratīsim, ko varam un kas mums jādara, tad es redzu iespēju attīstīt mūsu ideju par Eiropu, kas darbojas mūsu pilsoņu labā. Philip Bushill-Matthews Priekšsēdētājas kundze, pašreizējā finanšu krīze skar ne tikai bankas un ieguldītājus. Ražotājiem, mazumtirgotājiem, importētājiem un eksportētājiem ir aizvien grūtāk saņemt nepieciešamo apgrozāmo kapitālu, un pastāv risks, ka tirdzniecība varētu palēnināties vēl straujāk. Tādēļ ļoti svarīga ir brīvas preču plūsmas uzturēšana ne tikai Eiropas teritorijā, bet arī uz un no jaunattīstības valstīm, kā to tikko minēja priekšsēdētājs Barroso kungs. Tādēļ patlaban ir ārkārtīgi svarīgi ātri iecelt amatā jaunu tirdzniecības komisāru, un šī ir pirmā no manām divām piezīmēm par attiecīgo jautājumu. Kolēģi Parlamentā atcerēsies, ka lielākā daļa partiju un delegāciju atbalstīja Peter Mandelson laikā, kad viņš tika iecelts amatā. Viņu atbalstīja pat Lielbritānijas Konservatīvā partija. Es ceru, ka tāpat tiks atbalstīta viņa darba turpinātāja, taču vēlos ar Parlamentu dalīties informācijā par to, ka vairāki kolēģi no dažādām delegācijām jau ir izteikuši nopietnas bažas par to, ka viņai acīmredzami nav pieredzes, kāda vajadzīga, lai ieņemtu šo svarīgo tirdzniecības komisāra amatu. Tādēļ es ierosinu - gan viņas, gan mūsu visu interesēs - pārcelt viņas uzklausīšanu no 10. novembra uz agrāku laiku, ja tas vispār ir iespējams. Mēnesis ir ilgs gaidīšanas laiks un ilgs laiks, kurā vēl var rasties jaunas šaubas. Tam ir vēl viens iemesls: es tikko saņēmu e-pasta vēstuli, kurā teikts, ka 16. oktobrī ieplānoto Transatlantiskās Ekonomikas padomes sanāksmi nācies atlikt, jo komisārs, kura pilnvaru laiks beidzies, ir atstājis amatu un nākamais komisārs šai amatā vēl nav apstiprināts. Tādēļ, lūdzu, sāksim strādāt. Tas ir mūsu visu interesēs. Otra piezīme no manas puses attiecas uz MVU, par kuriem tik dedzīgi runāja mans labs draugs un kolēģis Joseph Daul. Padome runā par kopējo ainu, vai tā, lūdzu, nevarētu runāt arī par mazākiem faktoriem? Es nesen konstatēju, ka augusta beigas bija laiks, kad tika pabeigta Direktīvas par maksājumu kavējumiem apspriešana. Manuprāt, laiks bija izvēlēts neveiksmīgi. Lai ko arī uzņēmumi nebūtu teikuši laikā līdz augusta beigām, tagad to vēstījums noteikti būtu daudz spēcīgāks. Vai es varētu lūgt šo apspriešanas periodu atjaunot vēl uz pāris mēnešiem, jo uzskatu, ka mums noteikti būtu jāņem vērā jaunākā informācija par apgrozāmā kapitāla trūkumu. Es neesmu pārliecināts, ka Direktīvas par maksājumu kavējumiem pārskatīšana atrisinās šo problēmu, taču domāju, ka šāda veida analīze palīdzētu labāk izprast problēmu. Pervenche Berès (FR) Priekšsēdētājas kundze, Padomes priekšsēdētāja kungs, ļaujiet izteikt nožēlu par to, ka šeit nav par Ekonomikas un finanšu padomi atbildīgās ministres. Viņa ir šīs padomes priekšsēdētāja un aicina uz ciešu sadarbību Eiropas līmenī. Es domāju, ka viņas īstā vieta šodien būtu šeit, starp mums. Komisijas priekšsēdētāja kungs, es dzirdu jūsu teikto un nedomāju vēlreiz atkārtot jau teikto, ka tie ir tikai vārdi, bet tomēr, vai kopš krīzes sākuma es esmu jūs redzējusi tiešām koncentrējušos uz šo jautājumu risināšanu? Reizēm, kad jutāt, ka dalībvalstīs, it īpaši lielākajās, (šeit es domāju Franciju un Vāciju jautājumā par valsts ieguldījumu fondiem) varētu rasties grūtības, jūs ieradāties šeit ar priekšlikumiem. Jūs nācāt ar priekšlikumu, kas sagatavots jūsu kabinetā, nepiedaloties atbildīgajam komisāram Charlie McCreevy. Taču kopš tā laika man patiešām nav radies iespaids, ka jūs būtu īpaši koncentrējies darbam. Tā vai citādi, es vēlējos jums ko jautāt: kur jūs šodien esat noslēpis komisāru, kurš ir atbildīgs par finanšu tirgu stāvokli? Es brīnos, kādēļ gan viņa nav jums blakus. Es priecājos jums blakus redzēt mūsu draugu Joaquin Almunia, taču man šķiet nedaudz dīvaini, ka atbildīgā komisāra nav šeit. Kas attiecas uz atbildīgo komisāru, - ko viņš 2007. gada jūlijā, kad visi viņa dienesti bija koncentrējušies darbam, darīja, lai mūs informētu par to, ka situācija kļūst Eiropas bankām dramatiska un ka šīs krīzes radītās sekas Eiropas ekonomikā būs dramatiskas? Jūsu dienesti bija informēti. Tas, Barroso kungs, bija brīdis, kad vajadzēja nākt klajā ar priekšlikumiem, kas būtu devuši iespēju Eiropas iekrājumu veidotājus pārliecināt par noguldījumu garantijām un par to, kā mēs tiksim galā ar šīm sarežģītajām situācijām. Kur tad bija jūsu komisārs? Jūs priecājaties par to, ka Komisija - Barroso kungs, klausieties manis teikto - tika uzaicināta piedalīties Finansiālās stabilitātes forumā. Vai jūs zināt, ka pagājušajā pirmdienā, kad forums atkal sanāca, jūsu komisārs McCreevy kungs turp nedevās, jo viņš bija Dublinā? Ko viņš teica, kad valsts, no kuras viņš ir, nolēma rīkoties neatkarīgi no citām attiecībā uz jautājumu par noguldījumu garantijām nozarē, par kuru viņš Komisijā ir atbildīgs? Jūs mums sakāt, ka Eiropadomē pastāv pretestība, taču vai tiešām jums ir jāgaida norādījumi no finanšu ministriem, lai izveidotu noguldījumu garantiju shēmu vai lai sekotu līdzi grāmatvedības standartu piemērošanai Eiropas līmenī? Barroso kungs, jūsu politiskais pienākums šodien ir izrādīt drosmi, spēju vadīt un iniciatīvu. Līdz šim es neko tādu neesmu redzējusi. Wolf Klinz (DE) Priekšsēdētājas kundze, dāmas un kungi, notikumi attīstās ļoti strauji; tirgi atrodas brīvā kritienā. Neviens nezina, vai tas notiek uzticības trūkuma dēļ, kas iestājies visās jomās, vai tāpēc, ka varbūt darbojas spekulanti, mēģinot uzzināt, vai un cik lielā mērā tiem vēl ir iespējams tirgu nospiest uz ceļiem. Vienas dienas darbseminārā šāgada februārī Eiropas Liberāļu un demokrātu apvienības grupa jau mēģināja noteikt krīzes iemeslus un konkrētus pasākumus, kas mums balsojumā būtu jāapstiprina, lai izvairītos no šādas krīzes atkārtošanās nākotnē. Ar atsevišķu tirgus dalībnieku vainošanu var panākt ļoti maz. Patiesībā mums ir jāatzīst, ka mēs visi esam cietuši neveiksmi: investīciju bankas, kurās tika izveidoti tik sarežģīti produkti, ka neviens tos nespēja izprast, hipotēku bankas, kuras atteicās no kredītu izvērtēšanas, reitingu aģentūras, kuras pilnībā ignorēja interešu konfliktus, un uzraudzības iestādes, kuras savā starpā vai arī ar attiecīgajām centrālajām bankām pietiekami cieši nesadarbojās un necentās panākt patiesu pārredzamību īpašajās finansēšanas iestādēs, kurām netika prasīts katrai atsevišķi sniegt atskaites par kontu bilanci. Pārāk ilgi nekas netika darīts! Komisija, kurai mēs jau pirms daudziem gadiem lūdzām izpētīt kredītvērtējuma aģentūras, lai radītu skaidrību par to darbībām un lai uzlabotu pārredzamību citās jomās, pārāk ilgi nogaidīja, pirms veica jebkādus pasākumus. Tagad pilnīgi katru dienu tiek veikti pasākumi, kuri pirms dažiem mēnešiem būtu likušies neiedomājami: G7 valstu sanāksme sestdien, 27 dalībvalstu sanāksme pirmdien, finanšu ministru sanāksme otrdien, Lielbritānijas valdības veiktie pasākumi
{'language': 'lv'}