A japán nukleáris balesetet követően az európai nukleáris biztonság vonatkozásában levonható tanulságok elnök A következő napirendi pont a japán nukleáris balesetet követően az európai nukleáris biztonság vonatkozásában levonható tanulságokról szóló tanácsi és bizottsági nyilatkozatról folytatott vita. Enikő Győri Tisztelt Elnök Úr! Biztos Úr! Tisztelt Képviselő Hölgyek és Urak! Mindenekelőtt engedjék meg, hogy elmondjam: örülök annak, hogy folytatjuk a múlt hónapban megkezdett vitát. Ez egyrészt bizonyítja az ügy komolyságát. Másrészt jelzi, hogy túl mindazokon az érzelmi reakciókon, amelyeket Japán még mindig rendkívül súlyos helyzete joggal vált ki mindannyiunkból, intézményeink e kérdésben kellő körültekintéssel kívánnak fellépni. Egyúttal hadd erősítsem meg ismét, hogy készen vagyunk folyamatos és konkrét támogatást nyújtani a japán népnek, akár humanitárius, akár nukleáris szakértői segítség formájában. Az Európai Tanács ezt március 25-én egyértelműen kinyilvánította. Fel kívánom hívni továbbá a figyelmet arra, hogy a magyar elnökség haladéktalanul reagált a japán katasztrófa eseményére, különös tekintettel a nukleárisenergia-kockázatokkal kapcsolatos foglalatosságra. Hadd oszlassam el már a kezdet kezdetén azokat a tévhiteket, amelyek a közvéleményben esetleg a nukleáris biztonsággal kapcsolatban kialakulhatnak. Nevezetesen azt, hogy az EU csak most, egy külső válsághelyzet kapcsán eszmél rá az ügy jelentőségére. Ez egy nagy tévedés! Egyrészt azért, mert Európában ténylegesen már több mint 25 éve hatályban van egy erre a területre vonatkozó, jogilag kötelező erejű keretrendszer, amelyet folyamatosan finomítunk. Legutóbb például a nukleáris biztonságról szóló 2009-es irányelvvel. Másrészt azért is, mert a nukleáris biztonság állandó jellegű folyamat, amelynek során fokozatosan tökéletesítjük az előírásokat, levonjuk a tanulságokat az olyan eseményekről, mint amilyenekre most Fukusimában sor került, és rendszeresen ellenőrizzük a létesítmények tényleges biztonsági állapotát. Az Európai Tanács márciusban ténylegesen is megerősítette, hogy az EU válaszreakciójának olyan irányokat kell követnie, amelyek a biztonság helyszíni garantálását ötvözik a szabályozási keret tökéletesítésével. Ennek a több szálon futó uniós válaszreakciónak az egyik vonulata az európai atomerőművek átfogó kockázati és biztonsági értékelése, az úgynevezett stressztesztek kérdése. Ennek hatályát és gyakorlati lépéseit a közelmúltbeli események figyelembevételével a rendelkezésre álló szakértői tudás teljes körű igénybevételével kell kialakítani. Az európai nukleáris biztonsági szabályozó hatóságok csoportjának és tagjainak a független nemzeti szabályozó hatóságoknak május közepéig el kell készülniük az említett gyakorlati lépések meghatározásával, amelynek alapján nyárra valószínűleg meg lehet kezdeni majd ezeknek az értékelését. Több tagállam, illetve több nukleáris üzemeltető már meg is hozta az atomerőművek biztonsági felülvizsgálatát előíró döntéseket. Az első tanulságokat ennek alapján már az év végén tehát le lehet vonni és közzé lehet tenni. A stressztesztek eredményét az értékelő hatóság megosztja tehát mind a közvéleménnyel, mind a Bizottsággal. Az Európai Tanács ez utóbbi jelentése alapján az év végéig értékelni fogja az előzetes eredményeket. A másik, azaz a szabályozással kapcsolatos vonulat keretében az Európai Tanács már felkérte a Bizottságot, hogy vizsgálja felül a nukleáris létesítmények biztonságára vonatkozó meglévő jogi és szabályozási keretet, és tegyen javaslatot annak tökéletesítésére, ahol erre szükség van. Ezzel egy időben folytatnunk kell a jogi szabályozás terén már folyamatban levő munkát, és el kell fogadnunk a kiégett fűtőelemek és a radioaktív hulladékok kezelésére vonatkozó irányelv-javaslatot. Hiszen a biztonsági előírásokat nyilvánvalóan úgy kell meghatározni, hogy azok a nukleáris létesítmények teljes életciklusára kiterjedjenek. Harmadik lépésként fel kell kérni az EU-val szomszédos harmadik országokat is, hogy csatlakozzanak ehhez az értékeléshez, és emeljék meg biztonsági követelményeiknek a szintjét. A biztonsággal kapcsolatos aggodalmak természetesen nem korlátozódnak az atomenergia területére. Egyetlen energiaforrás esetében, legyen bármekkora is a részaránya az ellátás biztonságában, sem engedhetjük meg, hogy az ellátás garantálásával kapcsolatos megfontolások háttérbe szorítsák az emberi egészséggel vagy a környezet védelmével kapcsolatos biztonsági szempontokat. Amint tudják, számításba kell venni továbbá az Európában meglévő helyzetet, nevezetesen azt, hogy az egyes tagállamok üzemanyag- felhasználása más és más összetételű. Az energiamixről tehát mindenki szabadon dönthet. Ez belátható ideig így is marad, hiszen ez az energiamix, ennek megválasztása, tagállami kompetencia. A közös célok terén azonban ettől még haladhatunk előre a közös energiapolitika megteremtésének útján. Idén például megkezdjük a 2050-ig szóló energiaügyi menetrendnek a vizsgálatát. Ennek keretében felmérjük, hogy az egyes energiaforrásoknak milyen mértékben kell hozzájárulniuk az éghajlatváltozással kapcsolatban vállalt célok eléréséhez, amellyel párhuzamosan az energiapolitikai, ellátásbiztonsági, fenntarthatósági és versenyképességi céljainkat is teljesítenünk kell. Az energiamix megválasztásának szabadsága mellett ugyanakkor a belső piac elmélyülése és az egyre szorosabb kapcsolódások miatt növekvő mértékben függenek egymástól a tagállamok energiapolitikái és energiaforrás-választási döntései. Ennek megfelelően célszerű közös jövőképet is kialakítani arról, hogy milyen következményekkel járnak energiapolitikáink a beruházások, az energiaárak és a szabályozás szempontjából. Ez azt is jelenti, hogy mivel az atomenergia Európa energiatermelésének jelenleg 30%-át teszi ki, az atomenergiát választó 14 tagállam egyike sem teheti meg, hogy bezárja azonnal atomerőműveit anélkül, hogy egyeztetne a többi tagállammal, és ennek keretében megvizsgálná mind a szóba jöhető alternatív energiaforrásokat, mind a hálózattal kapcsolatos kérdéseket. E célból az elnökség az energiaügyi miniszterek informális májusi ülése alkalmával részletekbe menő eszmecserét kíván tartani az e témával foglalkozó kérdések rendezésével. Végül, de nem utolsó sorban fontos, hogy a közvéleményt is tájékoztassuk a mögöttes feltételezésekről és a választott energiaforrásoknak mind az előnyeiről, mind a hátrányairól. Biztos vagyok abban, hogy ehhez ezzel a mai vitával is hozzájárulhatunk. Köszönöm szépen, Elnök Úr! Günther Oettinger a Bizottság tagja. - (DE) Elnök úr, Győri asszony, hölgyeim és uraim! A március 11-i szörnyű földrengés, az ezt követő cunami, az atomerőműben bekövetkezett baleset, amelynek során több blokk is megsérült, valamint az a tény, hogy még mindig nem látszik a károk helyreállítása és a kockázatok leküzdése folyamatának a vége, mivel az atomerőműben még mindig irányíthatatlan a helyzet, még a legmodernebb technológia használatával is: mindezek az események aggodalmat váltanak ki bennünk az energiaágazat biztonsága tekintetében az Európai Unióban és máshol. Ezért március 11-én összehívtunk egy magas szintű csoportot miniszterek és a nemzeti kormányok, az atomerőmű-építő társaságok és az energiaágazat képviselőinek részvételével, és felkértük őket, hogy vegyenek részt a március 15-i ülésen. Az Energiaügyi Miniszterek Tanácsában március 21-én előkészületeket tettünk az Európai Tanács számára, amely március 25-én végül felszólította a Bizottságot és a nemzeti nukleáris biztonsági hatóságokat egy különleges stresszteszt és egy átfogó biztonsági vizsgálat lefolytatására, a lehető legmagasabb biztonsági előírások biztosítása céljából. Azóta dolgozunk a vizsgálatok kritériumain. A Főigazgatóság, jómagam és a nukleáris biztonsági hatóságok összeállítják a vizsgálati kritériumok katalógusát, amelyet benyújtanak Önök és a nyilvánosság elé annak végleges elfogadása előtt. Ez egyrészt azoknak a kockázatoknak a következményeire vonatkozik, amelyeket a földrengések és az özönvizek jelentenek az Európai Unió atomerőműveire nézve, különösen az Atlanti-óceán partvidékén. Ugyanakkor magukat az atomerőműveket érintő következményekre is vonatkozik, más szavakkal arra a kérdésre, hogyan lehet megvédelmezni a hűtőrendszereket, a villamosenergia-ellátást és a vészhelyzeti generátorokat. A további tényezők között szerepelnek a terrorista és a számítógépes támadások, valamint repülőgépeknek az atomerőművekbe történő becsapódása. Úgy gondoljuk, hogy a vizsgálati kritériumokkal kapcsolatos konzultációkkal és a döntés meghozatalával május közepére végzünk az ENSREG, az Európai Nukleáris Biztonsági Szabályozó Hatóságok Csoportja ülésén. Arra számítunk, hogy az év végéig sor kerülhet átfogó tesztelésre az Európai Unióban működő 143 atomerőmű lehető legmagasabb biztonsági előírásainak biztosítása érdekében. Beszéltünk az Orosz Föderáció és Ukrajna kormányával, és a következő néhány nap során felvesszük a kapcsolatot Svájccal és Örményországgal, valamint azokkal az országokkal, amelyek tervezik atomerőművek építését, ilyen például Törökország és Belarusz. Célunk mindezzel annak biztosítása, hogy a legmagasabb szintű biztonsági előírásokat és vizsgálati kritériumokat alkalmazzák azokban az országokban, amelyek az Európai Unió közvetlen szomszédjai. Tudjuk, hogy a tagállamok viselik a felelősséget az energiaforrás-összetételért, és ezért az energiaellátási technológiáért, az atomerőművekért és az egyéb technológiákért is. Az elmúlt néhány nap során egyértelművé vált, hogy a tagállamok meg akarják tartani ezeket a jogköreiket. Más szavakkal: az érvényben lévő szerződések és jogszabályok alapján nem tűnik reálisnak az, hogy európai szintre emeljük az atomenergiával kapcsolatos határozatok meghozatalát. A biztonsági tesztet azonban, amelyben mindenkinek részt kell vennie, közös nevezőnek tekintem az összes tagállam számára a meghatározott magas előírások miatt, függetlenül attól, hogy használnak-e atomenergiát, vagy sem. Franciaországban a villamos áramnak körülbelül a 76%-át atomerőművekkel állítják elő, miközben ez a számadat Ausztriában 0%. Összesen 14 tagállam használ atomenergiát, míg 13 nem. Németország jelenleg vizsgálja atomerőművei üzemideje lerövidítésének lehetőségét. Lengyelország azt mérlegeli, hogy megépítse-e első atomerőművét, Olaszország pedig azt vizsgálja, beruházzon-e további atomerőművekbe. Meggyőződésünk, hogy a biztonsági vizsgálatok végrehajtása mellett különösen fontos, hogy ez év júliusáig megtörténjen a nukleáris biztonságról szóló irányelv nemzeti jogokba történő átültetése. Az volt a tervünk, hogy 2014-ben elvégezzük a Parlament és a Tanács által elfogadott nukleáris biztonságról szóló irányelv értékelését, és hogy átültetjük azt a nemzeti jogokba. Ezt most előre akarjuk hozni. Szándékaink szerint az év végéig tájékoztatjuk Önöket az azzal kapcsolatos további megfontolásokról, hogy hogyan lehetne még jobban megerősíteni ezt az irányelvet, mivel jelenleg elsősorban a hivatalos jogkörökkel és a létrehozandó testületekkel és néhány más területtel foglalkozik. Szeretnék említést tenni a nukleáris hulladékokkal kapcsolatos javaslatokról is, amelyeket a Bizottság benyújtott, és amelyekről a Parlament és a Tanács jelenleg folytatja a vitát. Ezek is hozzájárulnak majd a biztonság lehető legmagasabb szintjének biztosítására irányuló közös intézkedésekhez. Tudjuk, hogy a biztonsági vizsgálatoknak az lesz a végeredménye, hogy a tagállamok levonják a saját következtetéseiket. Én azonban azokra a hatásokra építek, amelyeket a realitás fog gyakorolni ebben az esetben. Arra számítok, hogy a tagállamok elfogadják a szakértők által javasolt biztonsági értékelést, előírásokat és a szükséges intézkedéseket, és átültetik ezeket a gyakorlatba saját országukban és atomerőműveikben. Május közepén elmondjuk Önöknek, hogy számításaink szerint mikor tudjuk majd beterjeszteni a stressztesztek és a tesztelési kritériumok munkaszinten kidolgozott tervezetét. Corien Wortmann-Kool Elnök úr! Képviselőcsoportom nevében szeretnék köszönetet mondani Oettinger biztos úrnak, amiért a Japánban bekövetkezett katasztrófa után haladéktalanul hozzálátott a nukleáris biztonság kérdésével kapcsolatos munkának. Ez a munka rendkívül fontos polgáraink biztonsága szempontjából, mert a Japánban bekövetkezett nukleáris katasztrófa megmutatta, hogy felül kell vizsgálnunk a nukleáris biztonsággal kapcsolatos szabályainkat. Ez fontos feladat az Ön számára és a Tanács számára, mert mi itt, Európában kölcsönösen függő helyzetben vagyunk a nukleáris biztonság szempontjából. Szükségünk van egy európai stressztesztre az összes nukleáris létesítményre nézve, és amint Ön is említette, a kritériumokat össze kell hangolni. Objektív és átlátható jelentésre - vagyis nyilvános jelentésre - van szükségünk erről a stressztesztről, amelynek kiindulási pontjaként a legmagasabb biztonsági szintet kell megjelölnünk. Elnök úr! Remélem, hogy Ön és a tagállamok keményen dolgoznak majd ezen az összehangolt megközelítési módon, hogy számíthassunk a legmagasabb szintű biztonsági előírások életbe léptetésére. Amennyiben egy nukleáris létesítmény nem felelne meg a stresszteszten, Önnek és a Tanácsnak gondoskodnia kell arról, hogy a tagállamok vállaljanak kötelezettséget azonnali lépések megtételére. Az ilyen lépések között az atomerőmű ideiglenes, sőt akár végleges bezárása lehetőségének is szerepelnie kell. Ebben a tekintetben az is fontos, hogy ezeket a lépéseket azokra az atomerőművekre is kiterjesszük, amelyek határainknál állnak, mert ezek alkalmanként súlyosabb hatást gyakorolhatnak polgárainkra, mint azok az atomerőművek, amelyek teljes egészében Európában működnek. Kérem, hogy erre figyeljen oda. Megfelelően ki kell vizsgálnunk a mérlegelt lépéseket és kockázatokat. Az atomenergia olyan energiaforrás, amelyről nem mondhatunk le egy pillanat alatt, mert energiaellátásunk jelentős részét biztosítja és a CO2-kibocsátás csökkentéséhez is hozzájárul. Ám újból végig kell gondolnunk jövőnket és a megújuló energiaforrásokat, emellett nagyra törően tovább kell fejlesztenünk energiahatékonyságunkat. Marita Ulvskog Elnök úr! Az atomenergia különbözik a többi energiaforrástól. Rendkívül rövid idő alatt roppant nagy károkat tud előidézni országokra, emberekre és a jövő generációira nézve. Ezért nagyon örülök annak, hogy az atomenergiával és a biztonsággal kapcsolatos kérdések a jelek szerint az Európai Parlamentben erős és átfogó támogatást élveznek. Remélem, hogy ez egyértelmű, átfogó és közös határozatokhoz is fog vezetni. Az atomenergiát nem lehet kizárólag nemzeti szinten szabályozni és ellenőrizni. Az atomenergia nem tartja tiszteletben az országhatárokat, még az európai határokat sem. Ezért a biztonságról szóló vitának és a biztonsággal kapcsolatos munkának nagyon sok napirendi pontja van. Mindennek fényében nagyon fontos, hogy a lehető legegységesebb határozatot hozzuk meg, és hogy most az egyszer figyelmen kívül hagyjuk azt a tényt, hogy véleményünk kissé eltérő az atomenergiával kapcsolatos kérdésekben. Ez egy rövid és hosszú távú közös érdekünkről, a biztonságról szól. Hosszabb távon a helyzet azt jelzi, hogy a jelenlegi energiaellátásunk fenntarthatatlan. Energiaforrás-összetételünk nem kellően sokoldalú. A megújuló energia és az energiahatékonyság területén végrehajtandó beruházásokról folytatott megbeszéléseket tettekre kell váltanunk. Nem kevesebbre, mint paradigmaváltásra van szükségünk az energiapolitikánkban, de ez az állásfoglalás nem erről szól. Egy új kezdet első lépésének kell lennie, amely elmozdítja az energiaellátási rendszerünket a fenntartható energiák és természetesen egy olyan stratégia előkészítésének irányába, amely fokozatosan kiiktatja az atomenergiát - egyes esetekben a közeljövőben, más esetekben pedig valamivel hosszabb, közepes vagy hosszú távon. Lena Ek az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! A Japánban bekövetkezett tragikus események nemcsak a japán reaktorok hibáit és hiányosságait leplezték le. A fukusimai események az atomerőművekkel kapcsolatos védintézkedések nemzetközi rendszerében meglévő hiányosságokat is leleplezték. Ma sok európai aggódik az európai nukleáris biztonság miatt. Ezért az Európai Uniónak mindenképpen átfogó módon át kell értékelnie a nukleáris biztonsággal kapcsolatos megközelítési módját. A Liberálisok és Demokraták véleménye szerint a Tanács által javasolt stressztesztek túlságosan gyengék. Nemcsak technológiai és földrajzi szempontból kell a tesztet lefolytatnunk, hanem a teljes biztonsági kultúra, valamint sokrétű katasztrófa-forgatókönyvekre történő reagálásra való felkészültség szempontjából is. Ezért teljességgel elengedhetetlen, hogy a tesztek kötelezőek legyenek, és hogy közös és átlátható közösségi kritériumokra épüljenek. Mindenkinek a számára nyilvánvaló módon nem engedhetjük meg azt, hogy a kormányok és a nemzeti hatóságok önmagukat felügyeljék. Ehelyett a stresszteszteket független szakértőknek kell lefolytatniuk, és azoknak teljesen átláthatóaknak kell lenniük. Minden tényt nyilvánosságra kell hozni a Bizottság felügyelete alatt. (Taps) Ma ez jelenti ennek a technológiának az egyetlen hiteles alternatíváját. Emellett a Nemzetközi Atomenergia-ügynökségnek átfogó módon felül kell vizsgálnia az EU nukleáris biztonságról szóló jogszabályait. Európai előírásokra és szigorú követelményekre van szükségünk. A Bizottságnak megvan a saját felelőssége, de a Tanácsnak is lépnie kell, és vállalnia kell a saját felelősségét. Végül, most az alternatív energiaforrásokkal és az energiahatékonysággal kapcsolatos tapasztalatokat is feltétlenül le kell szűrnünk. Ideje határozni a kötelező célokról. (Taps) Rebecca Harms Elnök úr! Oettinger úr, Ön már tudja, hogy én nem bízom az Önök sztressztesztjeiben. Szeretném röviden kifejteni, miért. Meggyőződésem szerint nem helyes, ha a nemzeti hatóságokra és a felügyeleti szervekre bízzuk a teszt kritériumainak megállapítását és az eredmények értékelését. Egészen mostanáig kizárólagos felelősséget viseltek az Európai Unióban működő atomerőművek felügyelete és tesztelése területén. Ezeknek a szerveknek a tagjai uram-bátyám alapon készségesen tanúsítják majd egymás atomerőműveiről, hogy biztonságosak voltak, ma is biztonságosak és továbbra is biztonságosak lesznek. Ön valóban elhiszi, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok váratlanul ráébrednek arra, hogy mindeddig rossz munkát végeztek, és hogy túlságosan elnézőek voltak? Én ezt nem hiszem, Oettinger úr, és Ön még nem fejtette ki előttem, hogyan tervezi garantálni azt, hogy ez az egész felügyeleti rendszer hirtelen függetlenné váljon. A stresszteszt önkéntes jellege további bizonyíték arra nézve, hogy nem vehetjük ezt annyira komolyan, mint amennyire szeretnénk. Ám még van idő arra, hogy megváltoztassa a terveit és garanciákat nyújtson nekünk arra nézve, hogy független szakértők is hozzáférnek majd az erőművekhez. Ön garantálhatja, hogy mindent tesztelnek majd, és hogy mi nemcsak jelentéseket látunk majd egy olyan rendszerről szóló dokumentumról, amelyet jogosan jellemeztem uram-bátyám alapon működő hálózatként, mert az abban érintett emberek valamennyien ismerik egymást és már évtizedek óta közös baráti társaságot alkotnak, és mindig elfogadták a legmagasabb szintű kockázatokat. Szeretném kifejteni Önnek, hogy mi, a Zöldek/ az Európai Szabad Szövetség Képviselőcsoportja olyan módon megtervezett stresszteszteket várunk, amelyek képesek kimutatni, melyek azok az atomerőművek, amelyek a továbbiakban valóban nem elfogadhatók, és melyek azok, amelyeket elsőként kell leválasztani a hálózatról. Ahhoz, hogy a stressztesztek valóban irányváltozást idézzenek elő Európában, mi alapként kezeljük ezeket egy kiszállási ütemtervhez, amely most indul, és ha minden jól megy Európában, akkor 2025 körül befejeződhet. Szeretném megkérni Önt valamire, Oettinger úr. Az elmúlt néhány nap során Ön számos interjút adott, és például Németországban is kifejtette, hogy tudja, melyik atomerőművek nem fognak megfelelni ezeken a stresszteszteken, és hogy ezt egészen biztosan tudja néhány erőműről. Kérem, hogy hozza nyilvánosságra ezeknek az erőműveknek a nevét. Például ha ezek közül az egyik Fessenheim, az az erőmű, amely a francia felügyeleti hatóság szerint nincs megfelelően védve áradásokkal vagy földrengésekkel szemben, akkor Önnek nyilvánosságra kell hoznia a kockázatos helyszínek nevét. Ez növelné az Önök politikájával kapcsolatos közbizalmat. (Taps) Giles Chichester az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Szeretnék köszönetet mondani a soros elnöknek és a biztosnak nyilatkozatukért. Ezeknek a nyilatkozatoknak a mérhető tartalma éles ellentétben áll néhány más hozzájárulással. Először is ne feledkezzünk meg arról, hogy óriási különbségek vannak az 50 éves japán reaktorok és az előkészület alatt álló, új konstrukciójú európai reaktorok között - roppant különbségek. Arról sem szabad megfeledkeznünk, hogy roppant különbségek vannak Japán és Nyugat-Európa szeizmikus kockázatai között. Mindenekfelett azonban teljesen biztosan kell tudnunk, mi történt, mielőtt lépéseket tennénk annak felülvizsgálatára, amit teszünk, és amit tervezünk tenni. A modern reaktorokat úgy tervezik, hogy képesek legyenek ellenállni olyan kockázatoknak, amelyek 20 vagy 50 évvel ezelőtt elképzelhetetlenek lettek volna. Örömmel látom, hogy egyetért velem, Harms asszony. (Kellemetlenkedő megjegyzések Harms asszony részéről) Ez igen szalonképtelen megjegyzés volt, és Ön a felszólalási időmből vesz el, Harms asszony. Van egy moratóriumra vonatkozó javaslat. Ezt én ellenzem, mert elsietett lépés lenne, amelyet tudományos bizonyítékok nem támasztanak alá. Meg kell tudnunk, mi történt, mielőtt bármilyen lépést tennénk a már amúgy is elismerésre méltó európai biztonsági kultúra megváltoztatása érdekében. Egyetértek azzal, hogy tovább akarjuk erősíteni biztonsági kultúránkat, de ne tegyünk semmit elsietve. Sabine Wils Elnök úr! A közelmúltban demonstrációk voltak Németországban, amelyen 250 000 ember követelte az atomenergiából történő azonnali kiszállást és a megújuló energiára történő 100%-os átállást. Mindkét követelés teljesíthető. Csernobil és Fukusima után egyértelmű, hogy az atomenergiával mindig együtt jár valamennyi kockázat. Ezért egész Európában kötelezővé kell tenni, hogy a nukleáris biztonsági előírások a rendelkezésre álló legjobb technológiára épüljenek. A nukleáris létesítmények nukleáris biztonságáról szóló tanácsi irányelv 2009. évi elfogadása ellenére a jelenlegi biztonsági előírások maradnak érvényben a tagállamokban. Ezért sürgősen felül kell vizsgálnunk ezt az irányelvet a Parlament részvételével, az együttdöntési eljárás alapján, amely nem az Euratom-Szerződésre épül. Olyan kezdeményezést akarok látni, amelyben a lehető legtöbb parlamenti képviselőcsoport részt vesz, és amely felszólítja a Tanácsot és a Bizottságot egy ilyen értelmű irányelvjavaslat megszövegezésére. Meggyőződésem, hogy szükségünk van az egész Európát lefedő nukleáris kiszállási stratégiára. Niki Tzavela az EFD képviselőcsoport nevében. - Elnök úr! Egyetértek mindazzal, ami az eddigiekben elhangzott, és azzal is, hogy holnap el kell gondolkodnunk a moratóriumon, Chichester úr javaslata szerint. Ehhez szeretném azonban hozzátenni a következőket: egy új korszak, egy új világ kapujában állunk. A 21. században bekövetkezett összes természeti katasztrófa mega-katasztrófa volt: mega-tüzek, mega-földrengések és mega-tengerárak. Hogyan védhetjük meg magunkat az ezekből a katasztrófákból fakadó nukleáris fenyegetésektől és hogyan kerülhetjük el ezeket? Láthatjuk, hogy a kockázatok mega-halálozásokkal járnak, amelyek szintén ezeknek a katasztrófáknak tulajdoníthatóak. Ebben a Parlamentben mi mindig elítéljük az emberiesség elleni bűntetteket. A TEPCO, mint társaság hatékonyságát az emberiesség elleni bűntettek új formájának tekintem: nincs átláthatóság, nincsenek óvintézkedések és semmit sem tettek azokért a dolgozókért, aki probléma leküzdésén fáradoznak. Arra ösztönzök mindenkit, hogy gondolkodjon el ezen az új, társadalom elleni bűncselekményen most, amikor belépünk a 21. századba. Pilar del Castillo Vera (ES) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Szükségünk van energiára ahhoz, hogy ehessünk, utazhassunk, tanulhassunk, betegségeket gyógyíthassunk, és még sok minden máshoz is. Ez az energia mindig többféle forrásból származik. Egyes esetekben a legrégebbi forrásokból, például vízenergiából, fosszilis energiából, vagy akár nukleáris energiából; más esetekben a legmodernebb, például megújuló energiaforrásokból. Mindezeken túl egyes esetekben olyan irányba is fejlesztik a technológiákat, hogy biztonságosabbá váljanak, vagy hogy hatékonyabbak legyenek, például a megújuló energiák esetében. Vannak olyan kutatások is, amelyeket még nem vettek alkalmazásba, ilyen például a szén-dioxid-tárolás, vagy amelyek reményeink szerint elvezetnek majd bennünket a fúziós energiához. Mindez azért szükséges, hölgyeim és uraim, mert az emberi élet mindig a felhasznált erőforrások folyamatos fejlődése és az ezt lehetővé tevő kutatások alapján működött és fejlődött. A kommunikáció, az energia, az orvostudomány és a tanulás mind erre épül: az összes erőforrás folyamatos fejlesztésére. A közelmúltban a cunami és az azt előidéző földrengés súlyos károkat okozott Japán lakosságának, ide számítva az áldozatokat, az eltűnteket és az anyagi veszteségeket is, és jelentős károkat okozott a fukusimai erőműben. Mindezeknek figyelembevételével az a feladatunk, hogy fokozzuk a biztonságot. Holnap ez a Parlament szavaz egy közös állásfoglalásról, amelyről a parlamenti képviselőcsoportok túlnyomó többsége között egyetértés született. Azt fejezi ki, ami összeköt, nem azt, ami megoszt bennünket. Arra kérem a képviselőcsoportokat, hogy tartsanak ki a javaslat tartalma mellett, és ne engedjék meg, hogy a saját érdekeik a közös érdekek vagy a közös nézetek útjába álljanak, amelyeket ennek a javaslatnak a kapcsán elértünk. Ez a mi holnapi felelősségünk. Teresa Riera Madurell (ES) Elnök úr! Mindenekelőtt szeretném kifejezni az áldozatok és a nukleáris baleset miatt kitelepített családok melletti legmélyebb együttérzésemet. Hölgyeim és uraim! Ebből a balesetből mindenképpen meg kell tanulnunk azt a leckét, hogy sürgősen meg kell erősítenünk a biztonsági intézkedéseket. A biztonság azonban az emberi erőforrásokat is érinti. Gondoskodnunk kell az ágazatban dolgozók legmagasabb szintű képzéséről. Optimális munkafeltételeket kell garantálnunk. A képzés és a munka kiváló kereteinek megteremtése olyan feladat, amelyet csak az európai intézményekből kiindulva lehet végrehajtani. Azt az elkötelezettséget is szeretném kihangsúlyozni, amelyet a Szocialisták és Demokraták Progresszív Szövetsége Európai Parlamenti Képviselőcsoportja (S&D) vállalt európai energiaellátási tervében, amely szilárd hitvallás a megújuló energiák, az infrastruktúrák, az energiahatékonyság és az elektromos mobilitás mellett. Ezzel kapcsolatban úgy gondolom továbbá, hogy újból meg kellene nyitnunk a szénről folytatott vitát, mert ez az egyetlen hazai fosszilis energiaforrásunk. Fiona Hall Elnök úr! A műszaki előírásokra vonatkozó stressztesztek nem elegendőek. Nemcsak földrengésekre kell felkészülnünk. Japánban az események összetorlódása idézte elő a problémát: áradás, a külső áramellátás megszűnése és a kommunikáció megszakadása. Láthattuk, hogy az egyik probléma hogyan vezet el a másikhoz, és hogy az erősen radioaktív fukusimai terület most roppant módon akadályozza a biztonsági feladatok végrehajtását, amelyeknek folytatódnia kellene. A nukleáris baleset nem lineáris esemény; a következmények úgy terjednek tovább, mint a radioaktivitás, amely még mindig a tengerbe ürül. Ezért elengedhetetlen, hogy a javasolt stressztesztek figyelembe vegyék a katasztrofális események többszörös, összetett mértani következményeit. Biztos úr! Amint Ön is említette, a tagállamoknak jogukban áll dönteni saját energiaforrás-összetételükről, de Ön viseli a felelősséget a nukleáris biztonságért. Egyetért-e azzal, hogy a tagállamoknak moratóriumot kell hirdetniük új atomerőművek megtervezésére és üzembe helyezésére? Mit fog Ön javasolni annak biztosítása érdekében, hogy a kormányok és a befektetők most inkább arra összpontosítsanak, hogyan lehet nagyobb elkötelezettséget elérni az energiahatékonyság és a megújuló energiaforrások mellett? Claude Turmes (DE) Elnök úr, Oettinger úr, hölgyeim és uraim! A Japánban bekövetkezett drámai események megmutatták, hogy csak az az atomerőmű lehet tökéletesen biztonságos, amely soha nem épült meg, vagy amelyet leállítottak. Csak ezek azok, amelyek tökéletesen biztonságosak. A Japánban bekövetkezett események óta tudjuk, hogy minden más állítás hamis. Európa polgárai tudják ezt, és ezért átütő választ várnak tőlünk. Az egyetlen válasz, amelyet adhatunk, egy olyan Európa felépítésére vonatkozó jövőkép, amely teljes mértékben a megújuló energiára épül. Fokozatosan elkezdhetjük átültetni a gyakorlatba ezt a jövőképet a lakások, a közlekedés, az ipar és a villamosenergia-termelés hatékonyságának, a megújuló energiák széles skálájának és a földgáz átmeneti tüzelőanyagként történő felhasználásának ötvözetével. Oettinger úr! Ön részt vesz a 2050-ig szóló energia-ütemterv összeállításának folyamatában. Kérdésünk Önhöz a következő: készen áll-e arra, hogy együttműködjön velünk egy ilyen jellegű jövőkép kidolgozásában? Meg van-e győződve arról, hogy a 2050-ig szóló energia-ütemtervet kell felhasználnunk azoknak a megbeszéléseknek az alapjaként, amelyeket nemcsak a szakértőkkel, hanem az európai polgárokkal is folytatunk az európai energiaellátás másfajta jövőjéről? Konrad Szymański (PL) Elnök úr! Ha ma meg kell tanulnunk a leckét, és ha el kell végeznünk némi házi feladatot a Japánban történtek után, akkor ezt nagy elővigyázattal kell tennünk. Összpontosítanunk kell, és alaposan kell gondolkodnunk. Az atomenergiáról való lemondás, vagy irreális követelmények támasztása energiaellátási rendszerünknek ezzel az ágazatával szemben egyetlen egy problémát sem fog kiküszöbölni. Közvetlenül határainkon túl további erőművek épülnek, amelyekre nem terjeszthetjük ki biztonsági előírásainkat vagy szabályozó hatóságaink felügyeletét. Kalinyingrádban és Belaruszban ma már folyamatban vannak ilyen jellegű fejlemények a közép-európai igények kielégítésére. Az atomenergia Unióból történő menekülése meg fogja mutatni, hogy erőfeszítéseink illuzórikusak. Újból bele fogunk ütközni energiaellátási rendszerünk, és ezzel együtt gazdaságunk és iparunk versenyképességének korlátaiba. Már sokadik alkalommal az történik, hogy ökológiai terveinkből versenytársaink - elsősorban Oroszország - profitálnak. Ezért ha ma meg akarjuk szigorítani az atomenergiára vonatkozó előírásokat, akkor garanciákra van szükségünk arra nézve, hogy a határainkon kívül működő reaktorok által előállított villamos energiára ugyanazok a szigorú kritériumok vonatkoznak. Miloslav Ransdorf (CS) Elnök úr! Többféle következtetést is le lehet vonni a Japánban bekövetkezett katasztrófából. Először: az energiaágazatnak állami ellenőrzés alatt kell lennie, és szükség van megbízható biztonsági létesítményekre minden erőműben, megfelelő távolságban elhelyezve. A TEPCO társaság felelőtlenül viselkedett. Másodszor: minden lehetséges módon támogatnunk kell a környezetet, és nemet kell mondanunk a zöld rémhírterjesztőknek, akik már régóta zsarolják Európát. Harmadszor: beszédmódváltásra van szükség a Parlamentben és a Bizottságban. Már régóta igen civilizálatlan légkör uralkodik az Európai Parlamentben, emellett bátor férfiakból és nőkből álló Bizottságra van szükségünk, akik nem félnek az új megoldásoktól, és akikben az úttörők szelleme lobog, nem olyanokra, akik mindig másokra próbálják tolni a felelősséget, és akik egy bizonyos fajta bogár mintájára bagatell személyes érdekek gombolyagát görgetik maguk előtt, még az európai álláspontok tekintetében is. Peter Liese (DE) Elnök úr, Oettinger úr, hölgyeim és uraim! Teljes mértékben támogatom a közös állásfoglalást. Két konkrét üzenetet küldünk azoknak, akik felelős pozíciókat töltenek be a tagállamokban, valamint Európa lakosságának. Közös szabályokra van szükségünk, hogy megóvjuk magunkat a nukleáris balesetektől az egész Európában. A nukleáris biztonság szűk látókörű megközelítési módjának ideje már régen elmúlt. Két régebbi németországi erőművet, amelyek 180 km-re vannak Strasbourgtól, ideiglenesen bezártak és leválasztottak a hálózatról. Körülbelül 100 km-re innen, Fessenheimban van egy reaktor, amely tudomásunk szerint semmivel sem biztonságosabb, mint az a két német erőmű, amelyeket a japán események következtében leválasztottak a hálózatról. Ez a példa világosan megmutatja, hogy nagyon magas szintű közös kritériumokra van szükségünk. Rendelkezésünkre állnak a jogi alapok, és az a kérdés, hogy milyen messzire megyünk el a hatályos jogi alapok talaján, mindig politikai jellegű. Sokkal tovább kell mennünk, mint azt a múltban tettük. A második üzenet az, hogy a tagállamokban meghozott határozatoktól függetlenül - és néhányan gyorsabban le fognak kapcsolni erőműveket a hálózatról, mint más tagállamok -, nem szabad az elveszített energiát további gázimporttal pótolni, például Oroszországból. A 21. és a 22. bekezdés mutatja azt az irányt, amelyre menni akarunk. Több megújuló energiát és fokozott energiahatékonyságot akarunk. Oettinger úr! A fukusimai események előtt Ön elkészített egy energiahatékonysági cselekvési tervet. Ez fontos továbbvezető lépés volt, és ezt most még sürgősebben át kell ültetni a gyakorlatba. Jómagam egyetértek a Parlament többségével abban a kérdésben, hogy szükség van kötelező célkitűzésekre. A továbbiakban nem akarunk fosszilis tüzelőanyagokat használni. Munkahelyeket akarunk a kereskedelemben és az iparban. Az energiahatékonyság költséghatékony, és sürgősen előre kell lépnünk ezen a területen. Catherine Trautmann (FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Az atomenergia szén-dioxid-mentes energiaforrás, ugyanakkor átmeneti energiaforrás is, amely kimeríthető forrásoktól függ. Ugyanakkor potenciálisan veszélyes energiaforma is. Fukusima után nyilvánvalóan prioritást élvez erőműveink biztonságának felülvizsgálata. Ezeket a stresszteszteket a lehető leginkább összehangolt módon kell végrehajtani az Unió szintjén, és lehetőség szerint a közvetlen szomszédságunkban is, független személyeken keresztül, akik a legszigorúbb előírások és a legnagyobb átláthatóság szerint végzik munkájukat. Emellett az éghajlatváltozás elleni harc összefüggő és nagyra törő politikát tesz szükségessé. Jóllehet az atomenergia használatával kevesebb szén-dioxidot bocsáthatunk ki a légkörbe a szükséges villamos energia előállítása során, nem szabad ettől függenünk. Az olyan országokban mint Franciaország, amely használ atomenergiát, az atomenergia részesedésének csökkentése bármely messze ható határozat meghozatalának előfeltétele. Ez a folyamat azt jelenti, hogy meg kell kettőznünk erőfeszítéseinket az energiatakarékosság és a megújuló energiák részesedésének fokozása területén, amelyek közép- és hosszú távon képesek lesznek csaknem teljes fogyasztásunkat lefedni. Ez az erőművek biztonságáról szól, de az ellátás biztonságára is ki kell terjesztenünk az egész Európai Unióban, hogy egyetlen ország se kerüljön nehéz gazdasági helyzetbe. Végül: a valódi szolidaritáshoz létre kell hoznunk az energiaközösséget. Corinne Lepage (FR) Elnök úr! Ami a biztonságot illeti, természetesen készséggel támogatom képviselőtársaim összes javaslatát azoknak az alapvető függetlenségéről, akik a stressztesztek végrehajtásáért felelősek, és azt a gondolatot, hogy ezeket a szabályokat közösségi szinten kell felállítani. Ám ne csapjuk be önmagunk: van néhány öreg erőművünk, amelyeket a kockázatok felhalmozódásának figyelmen kívül hagyásával építettek meg, és ennek következtében - függetlenül attól, hogy végrehajtjuk-e ezeket a stresszteszteket, vagy sem - a meglévő erőművek soha nem lesznek tökéletesen biztonságosak. Ezzel teljes mértékben tisztában kell lennünk. Ezenkívül nem hiszem, hogy az európai polgárok többsége ma elfogadná azt a gondolatot, hogy meg kell fizetnie egy európai nukleáris baleset költségeit. Ezt a luxust nem engedhetjük meg magunknak; ezzel teljes mértékben tisztában kell lennünk. Ezért meg kell szerveznünk az atomenergia fokozatos kivezetését, és közben szem előtt kell tartanunk gazdasági szükségleteinket, a foglalkoztatással kapcsolatos szükségleteinket, ipari kapacitásunkat és azt a követelményt, hogy nem növelhetjük az üvegházhatást okozó gázok kibocsátását. Szerintem ezzel valamennyien tisztában vagyunk. Hogyan kell mindezt megtennünk? A nagy európai üggyel együtt kell megtennünk, ami az atomenergia fokozatos kivezetése. Claude 15 évet említett. Szerintem ez túlzottan optimista elképzelés; valószínűleg egy kicsit tovább fog tartani. Ez azonban egy hatalmas ügy, amely alkalmas az európai emberek mozgósítására, helyreállíthatja az önmagunkba és az intézményeinkbe vetett bizalmunkat, mert Fukusima után, elnök úr, ez továbbra is ellenszegülést jelent a hatóságokkal és a felügyeleti szervekkel szemben. Ezzel tisztában kell lennünk. Paul Rübig Elnök úr! Szeretném megkérni Trautmann asszonyt, hogy válaszoljon egy kérdésemre. Franciaországban működik a független szabályozó hatóságok rendszere, amelyek nagyon jó munkát végeznek. Mit gondol, a francia modell alkalmazható-e egész Európában, a francia rendszerre épülő európai szabályozó hatósággal? Catherine Trautmann (FR) Elnök úr! Köszönöm képviselőtársamnak, Rübig úrnak, hogy feltette ezt a kérdést. Valóban úgy gondolom, hogy a francia szabályozó hatóság független - az ő javaslatuk tanúsítja ezt. Úgy gondolom, hogy ugyanannak a logikának az alapján, mint amit az európai energiaközösségről mondtam, szükségünk van egy európai szintű független szabályozó hatóságra, és rendelkezésére kell bocsátanunk azokat a felügyeleti eszközöket, amelyekkel a szabályozó hatóság munkája független lesz és amelyekkel a szabályozó hatóság valóban kompetens lehet. Corinne Lepage Ezzel kapcsolatban, Trautmann asszony, egy független hatóság papíron rendben van. Összetételének és annak a ténynek a figyelembevételével, hogy nincs pluralizmus azokban az emberekben, akik a hatóságot alkotják, - őszintén szólva - sok kérdés felmerülhet bennünk. Catherine Trautmann (FR) Elnök úr! Nemzeti szinten mindig meg lehet kérdőjelezni a hatóság összetételét, és ebből a szempontból egyetértek Lepage asszony megjegyzésével. Úgy gondolom, hogy hamarosan egy olyan időszaknak lehetünk a szemtanúi, amelyben jobban lehet majd biztosítani a pluralizmust, de semmiképpen sem szeretném megkérdőjelezni azon személyek munkájának őszinteségét, akik lelkiismeretesen végzik munkájukat, és az egyik ilyen személy Lacoste úr. Evžen Tošenovský (CS) Elnök úr! Most már több hete figyeljük lélegzetvisszafojtva azt az elképesztő küzdelmet, amelyet Japánban folytatnak a gigantikus földrengés és az azt követő cunami következményeivel. Csodálom azt a módot, ahogyan a japánok megbirkóznak ezzel a helyzettel, erről még senki sem tett itt említést. Az emberek mindig tanulnak a katasztrófákból. Az ehhez hasonló események mindig műszaki fejlesztésekhez és biztonsági intézkedésekhez vezetnek. Az emberek továbbra is felülnek a repülőgépre egy-egy súlyosabb légikatasztrófa után. Javul a megbízhatóság és a biztonság. Feltétlenül össze kell gyűjteni az atomerőművek üzemeltetésével kapcsolatos összes tapasztalatot a Japánban bekövetkezett katasztrófa alapján. Korrekt módon ki kell értékelnünk ezt a rendkívüli természeti stressztesztet, és a lehető legtöbb tapasztalatot le kell belőle szűrnünk műszaki és biztonsági intézkedések meghozatalához. Az atomerőműveknek el kell viselniük rendkívüli természeti katasztrófákat. A vészhelyzeti eljárásokból is tanulnunk kell, mivel ezek is részei az erőmű üzemeltetésének és biztonságának. A politikusoknak tartózkodniuk kell a gyors és leegyszerűsített ítéletektől. Természetesen ésszerű, ha a lehető leggyakrabban megismételjük az atomerőművek ellenőrzését. A japán tapasztalatok lehetőséget kínálnak a hatályos biztonsági előírások felelős felméréséhez, szükségtelen politikai feltűnősködés nélkül. Herbert Reul (DE) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Mindenki tudja, hogy különféle vélemények léteznek mind a tagállamokban, mind pedig itt, a politikai csoportok között, arról a kérdésről, hogy használjunk-e atomenergiát, vagy sem. A mai vita megmutatta, hogy még az egyes csoportokon belül is léteznek eltérő nézetek. Egyrészt történt egy katasztrófa Japánban, ami roppant nagy problémát jelent. Vitát indítottunk erről a témáról, és úgy gondolom, hogy az állásfoglalás fontos lehetőséget kínál a számunkra ahhoz, hogy ma és holnap egy konkrét kérdésre összpontosítsuk a figyelmünket: képesek vagyunk-e közösen felemelni a biztonsági előírásokat és képesek vagyunk-e hatályba léptetni bármilyen jellegű fokozott európai hatásköröket vagy nagyobb európai együttműködést megvalósítani. Bár az állásfoglalás sok olyan pontot tartalmaz, ami nekem nem tetszik, az a véleményem, hogy képviselőtársaim kiváló munkát végeztek, mert elkészítettek egy olyan szöveget, amely erősebben összpontosít a biztonságra és az európai együttműködésre. Ezért szeretném megkérdezni, nem lenne-e legfőbb ideje annak, hogy megragadjuk a mai és holnapi vita által felkínált lehetőséget és félretegyük azt a kérdést, hogy le kell-e mondanunk az atomenergiáról vagy sem, vagy hogy az atomenergia lelkes támogatói vagyunk-e vagy sem, és nem kellene-e inkább erre a kérdésre összpontosítanunk. Ha valamennyien egyetértenénk és nem terjesztenénk elő szavazásra a benyújtott módosító javaslatokat - bár szeretném, ha egyszer majd megvalósulnának - és arra összpontosítanánk, hogy nagy többséggel, esetleg egyhangúan szavazzunk a nagyobb biztonság és a fokozott európai hatáskörök mellett, akkor ezzel többet tennénk az Európai Parlament hírnevéért és azért, hogy levonhassunk következtetéseket a Japánban bekövetkezett eseményekből, mint ha folytatnánk örökös vitáinkat. Talán elhalaszthatnánk ezeket a vitákat a jövő hét utáni hétre. Kérem, hogy gondolkodjanak el azon, érdemes lenne-e ezt megpróbálnunk. (A képviselő hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott rendelkezések szerint kék kártyás kérdést intézzenek hozzá) Rebecca Harms (DE) Elnök úr, Reul úr! Ön tudja, hogy én mindig támogattam a nukleáris ipar magasabb biztonsági szintjét. Ami a nukleáris biztonságról szóló, két évvel ezelőtt elfogadott irányelvet illeti, nagyon kevés sikert tudtam elérni. A Parlament nagy többsége ellenezte a legmagasabb biztonsági előírásokat. A kölcsönös bizalom új érzésének tárgyköre újabb súlyos probléma elé állít bennünket. A Parlamentnek lényegében nincs beleszólása ebbe a vitába. Ha esetleg kételkedne ebben, a nukleáris biztonságról és a stressztesztekről a Tanács és az Euratom hozza meg a határozatokat. A Parlament ki van zárva ebből az eljárásból. Általánosságban elmondhatjuk a véleményünket, de a jó ég tudja, hogy ennek lesz-e valami következménye, vagy sem. Ha Ön most azt mondja, hogy a jövőben lépéseket teszünk a régi Euratom-Szerződés ellen és gondoskodunk arról, hogy legyen konzultáció és átláthatóság a biztonsággal kapcsolatos összes területen, akkor talán könnyebb lesz egyetértésre jutnunk. Herbert Reul (DE) Elnök úr, Harms asszony! Nem teljesen értem a kérdését, mert nem tett fel kérdést. Ez azonban nem rossz, mert tettem egy erőfeszítést, és továbbra is ennek a lehetőségnek a felkarolására fogok törekedni. Ön is tudja, hogy homlokegyenest ellentétes véleményt képviselünk ebben a tárgykörben. A hatáskörök kérdésétől függetlenül fontos jelzés lenne, ha nagy többséggel egyetértésre tudnánk jutni a fokozott biztonság kérdésében. Az állásfoglalás számos területet lefed, sokkal többet annál, mint amit már elfogadtunk, és sokkal többet annál, mint amennyivel én hajlandó voltam egyetérteni. Ez igaz, és Önnek tökéletesen igaza van. Ha azonban képesek lennénk egyetértésre jutni a nagyobb biztonság és a "több Európa” tárgykörében, akkor ezzel jelzést küldenénk a tagállamoknak. Ha ezt holnap megtesszük egy vita alapján, mert eltérőek az álláspontjaink abban a kérdésben, hogy ki kell-e szállnunk az atomenergiából, vagy sem, akkor ennek valószínűleg nem lesz túl nagy hatása. Ez minden, amit kérek, se több, se kevesebb. Giles Chichester Elnök úr! Engem mélyen megsértett az, hogy Harms asszony csak kellemetlenkedik kikapcsolt mikrofonnal, de elhárította munkatársam, Reul úr kék kártyás kérdését. Nem részesülhetnék egyenlő bánásmódban? Michael Cramer Elnök úr, Reul úr! Azt akartam kérdezni Öntől, hogy az Ön személyes álláspontja változott-e bármilyen mértékben. Az a szvetter, amelyet ma viselek, 30 éves. Azokban a napokban demonstráltunk az atomenergia ellen. Az úgynevezett szakértők azt mondták nekünk, hogy tízezer évente egyszer történhet baleset. A Potsdami Éghajlatihatás-kutató Intézet igazgatója, Schnellhuber úr a közelmúltban azt mondta a Die Zeit című folyóiratnak adott interjújában, hogy ez igaz. Ha elosztja a tízezer évet azzal a 400 atomerőművel, ami a világon működik, akkor azt kapja, hogy az eredmény 25 év. Ezért elfogadhatjuk azt, hogy minden 25 évben történik egy reaktorbaleset. Először Csernobil, aztán Fukusima. Melyik lesz a következő? Megváltoztatta-e az álláspontját ebben a kérdésben? Továbbra is úgy véli-e, hogy az atomerőművek biztonságosak, vagy osztja-e azt a véleményemet, hogy Zwentendorf a világ egyetlen biztonságos atomerőműve? Herbert Reul (DE) Elnök úr! Természetesen változott a véleményem, de nem alapvetően. Olyan rossz az, ha valamiről megváltoztatjuk a véleményünket? Véleményem azonban jelentős mértékben megváltozott, és remélem, hogy ezt Ön is észrevette. Kifejtettem, hogy megszavazom ezt az állásfoglalást, ha a jelenlegi formájában marad. Ez fontos változás a korábbi nézeteimhez képest. Ezt tekintheti kielégítőnek, vagy nem kielégítőnek. Kitartok amellett, amit mondtam. Jó lenne, ha egyhangúan fogadnánk el ezt az állásfoglalást. Jo Leinen (DE) Elnök úr! Hallotta, amit az Ipari, Kutatási és Energiaügyi Bizottság elnöke mondott. Én most a Környezetvédelmi, Közegészségügyi és Élelmiszer-biztonsági Bizottság elnökeként szólalok fel, és a különbség nem is lehetne ennél nagyobb. Magától értetődik, hogy a legmagasabb biztonsági szintre van szükségünk az összes atomerőmű esetében. Ebben valamennyien egyetértünk. Oettinger úr! Az Önök stressztesztje fontos első lépés, de közel sem elegendő. Úgy vélem továbbá, hogy újból át kell gondolnunk megközelítési módunkat és új megközelítési móddal kell előállnunk, amely sokkal mélyebbre megy és sokkal alapvetőbb. Ezért a legmagasabb szintű uniós biztonsági előírások mellett egy kilépési forgatókönyvre is szükségünk van abból a kockázatos technológiából, amelynek alkalmazását nem tudjuk igazolni a sűrűn lakott európai kontinensen. Reul úr! Önnek és másoknak is egyet kell ezzel értenie. Az Ön munkatársai Berlinben sokkal több előrehaladást értek el, mint Ön itt Strasbourgban és Brüsszelben. Valószínűleg elérték a fordulópontot, míg Ön továbbra is ragaszkodik a régi elképzeléseihez. Remélem, hogy képesek leszünk előállni egy megfogalmazással, egy forgatókönyvvel és egy stratégiával az atomenergiából történő kiszálláshoz. Oettinger úr! Az az ütemterv, amelyet Ön ez év júniusáig elkészít, nagyszerű lehetőség lehet ennek elérésére. A stressztesztek után arról is meg kell velünk osztania elképzeléseit, hogy hogyan szállhatunk ki a nukleáris technológia használatából. (Taps) Antonio Cancian (IT) Elnök úr, Győri asszony, biztos úr, hölgyeim és uraim! Úgy gondolom, hogy részvétünket kell nyilvánítanunk a Japánra lesújtó hatalmas katasztrófa áldozatai felé. A helyzet valóban aggasztó, de szerintem a politikának nem az a feladata, hogy pánikhelyzetekben döntéseket hozzon, hanem az, hogy megpróbáljon józan maradni és amennyire ez tőlünk telik, szembenézzünk a realitással. Amint mondtam, úgy gondolom, hogy két fontos megfontolásból kell kiindulnunk. Az első az, hogy ugyanaz az ég van fölöttünk, de a földet határok osztják meg, amelyeknek semmi közük sincs a napirendre tűzött problémákhoz; a másik pedig az, hogy mindig fenntartható fejlődésre kell törekednünk, amely sok tényezőből áll össze. Ennek a fenntartható fejlődésnek van három olyan alkotóeleme, amelyeket össze kell illesztenünk: gazdasági, környezeti és társadalmi. Ha ebben sikerrel járunk, akkor szerintem jó irányba haladunk. Szerintem a benyújtott állásfoglalás, amelyet teljes mértékben támogatok és amellyel sokan egyetértettek, a megfelelő időben érkezett ahhoz, hogy felelősséget vállaljunk a biztonságért, amelynek a jelenlegi helyzet diagnózisát kellene képviselnie és a jövő felé kellene tekintenie. Hogyan tekinthetünk a jövő felé? Úgy, hogy teljesítjük azokat a kritériumokat, amelyeknek a betartására nézve kötelezettséget vállaltunk, és mindenekfelett úgy, hogy elmozdulunk a hatékonysággal és a megújulókkal kapcsolatos határozatok felé, amelyeknek mindig figyelembe kell venniük a kultúrát és az innovációt a kutatásban, a Nemzetközi Kísérleti Termonukleáris Reaktort (ITER) is ide számítva. Elnök Az Elnökséget tájékoztatták arról, hogy ma van Leinen úr születésnapja, tehát boldog születésnapot, Leinen úr! Edit Herczog (HU) Elnök Úr! Biztos Úr! Kollégák! A nukleáris biztonság emberarcú! Egy erőmű tervezése, építése, működtetése, ellenőrzése, bezárása, az erről hozott jogszabályok elkészítése mind-mind emberi tevékenység. A biztonság legfontosabb eleme tehát a tudás, az emberi tevékenység maximális kihasználása. Ennek a tudásnak a fenntartása és gyakorlati alkalmazása elengedhetetlen akkor is, ha valaki erőműveket működtet, és hosszú ideig azután is, ha valaki erőműveket bezár. Egyetértek a stresszteszt elvégzésével, és egyetértek azzal, hogy a tapasztalatokat ültessük át a nukleáris biztonság irányelvbe. Egyetértek azzal, hogy határon átnyúló ellenőrzéseket végezzünk, ha másért nem, a lakosság megnyugtatásáért. Egyetértek azzal, hogy tegyünk meg mindent, hogy a nemzetközi szervezetekben tudásunk legjavát beleadva vegyünk részt. Különösen egyetértek azzal, hogy K+F tevékenységgel érjük el, hogy megszabaduljunk az elmúlt 60 év nukleáris hulladékától. Egyetlen dologgal pedig különösen egyetértek: bárhogy döntünk energia tekintetében, ragaszkodjunk ahhoz, hogy az 500 millió európainak legyen elektromos árama. Köszönöm, hogy meghallgattak. Gaston Franco (FR) Elnök úr, biztos úr, hölgyeim és uraim! Ma az atomerőművek biztonságának fokozásáról beszélgetünk, nem az atomenergia polgári célú alkalmazásának megkérdőjelezéséről, amikor ez az energiafüggetlenség elérésének és az üvegházhatást okozó gázok elleni küzdelemnek egy nélkülözhetetlen eleme az Európai Unió sok tagállamában. Az az európai kezdeményezés, hogy hajtsunk végre stresszteszteket az összes erőművünkön, az első elengedhetetlen és ésszerű lépés, amely reagál az európai polgárok elvárásaira. Közös megközelítési mód szerint és közös kritériumok alapján kell végrehajtanunk ezeket a teszteket, amelyeknek módszertanát rá kell bízni az Európai Nukleáris Biztonsági Szabályozó Hatóságok Csoportjára. Az Európai Unió szomszédos országaiban is el kell végezni ezeket a teszteket, mivel határokon átnyúló kockázatok állnak fenn. Ezek mellett a tesztek mellett az Európai Uniónak dolgoznia kell a nemzetközi előírások összehangolásán a legmagasabb szinten, a G20 szervezetén és a Nemzetközi Atomenergia-ügynökségen belül, a Nyugat-európai Nukleáris Hatóságok Szövetségének az új reaktorokra vonatkozó célkitűzései alapján. Az Európai Unión belül elő kell mozdítanunk és fokoznunk kell a nemzeti biztonsági hatóságok közötti együttműködést. Az Európai Uniónak modellként kell szolgálnia, mind a szabályok megerősítése, mind pedig a szolidaritás érdekében tett erőfeszítések területén. Egy ilyen jellegű katasztrófával szembenézve úgy gondolom, hogy egy európai polgári védelmi erő létrehozására nagyobb szükség van, mint valaha. Kathleen Van Brempt (NL) Elnök úr! Ez így van: azt fogja tapasztalni, hogy az atomenergiának vannak támogatói és ellenzői a teljes politikai spektrumon. Azt azonban nem értem, hogy egyesek miért nem hajlandók tudomást venni erről a tárgyról, még Fukusima után sem. Az elképzelhetetlen bekövetkezett. Több tényező együttesen vezetett el egy olyan katasztrófához, amelynek megtörténte a világ ránk eső részében is tökéletesen elképzelhető. Nem létezik olyan, hogy zéró kockázat. Ma három lépés megtételére van szükségünk. Először is, amint ezt a biztos úr is javasolta, végre kell hajtani a stressztesztet teljes nyitottsággal, teljes átláthatósággal, ugyanakkor lépéseket kell tenni annak biztosítása érdekében, hogy a teszt az erőművek lehető legszélesebb körére kiterjedjen. Mindazonáltal arról is gondoskodnunk kell, hogy aztán ennek a stressztesztnek az eredményei szerint cselekedjünk. Minden olyan atomerőművet, amely nem biztonságos, be kell zárni. Másodszor: gondoskodnunk kell az atomenergia fokozatos kivezetésének megszervezéséről. Nem működtethetünk olyan atomerőműveket, amelyek harminc éves élettartamra épültek, de negyven, vagy akár ötven év múlva még mindig használatban vannak. Harmadszor: szavakkal kifejezhetetlenül abszurd lenne, ha mi itt, az Európai Unióban új atomerőművek felépítése mellett döntenénk. Csak egyetlen továbbvezető út áll Európa előtt, mégpedig a megújuló energia útja, és nekünk itt, ebben a Parlamentben a megújuló energiának kedvező konszenzusra kell jutnunk. Bogusław Sonik (PL) Elnök úr! Április 26-án lesz negyed százada annak, hogy megtörtént a csernobili szerencsétlenség, a történelem legsúlyosabb nukleáris balesete. Huszonöt év elteltével megemlékezünk a tragédia áldozatairól, akik megszenvedték és akik mind a mai napig érzik a katasztrófa hatásait. Ez a tragikus évforduló sajnálatos módon egybeesik a Japánban bekövetkezett eseményekkel. A csernobili katasztrófáról megemlékezve szeretném kifejezni szolidaritásomat azok iránt a japán emberek iránt, akik küzdenek a fukusimai atomerőműben bekövetkezett baleset következményeivel, amelyet viszont a cunami hullámai idéztek elő. Még ma is szennyeződések találhatók azokban az élelmiszerekben, amelyeket Ukrajnának azokban a régióiban állítanak elő, amely ki volt téve a radioaktív cézium 137 izotópnak, amelynek felezési ideje 30 év. A Greenpeace elvégzett egy kutatást, amely szerint legalább két tartományban, Zitomirban és Rovnóban, a helyi lakosság szennyezett tejet, gombát, gyümölcsöt, édesvízi halat és zöldségeket fogyaszt. A hivatalos adatok szerint magas sugárzási szint mérhető az erőműtől 30 km távolságra fekvő területeken. A becslések szerint azonban az érintett terület valójában összesen körülbelül 50 000 km2-re terjed ki Ukrajna sok tartományában. Jelenleg 165 működő reaktor van Európában, Oroszországot nem számítva. Fontos tudni, hogy ezek nem kizárólag az Európai Unió területén találhatóak, hanem részben az Unió határaihoz közeli szomszédos országokban működnek. Oroszország és Belarusz most kezd felépíteni néhány erőművet az Unió határainak a közelében. Fel kell tennünk a kérdést, milyen biztonsági garanciákat tudnak nyújtani? Nem lenne szabad megvásárolni az Európai Unió határain kívül működő atomerőművekből származó energiát, ha ezek nem teljesítik az Európai Unióban lefolytatott stressztesztek által meghatározott legmagasabb biztonsági előírásokat. (Az elnök félbeszakítja a felszólalót.) Megismétlem: ebben a pillanatban is épülnek atomerőművek Oroszországban és Belaruszban, az Európai Unió határai közelében. Ezzel kapcsolatban úgy gondolom, hogy az Európai Unió tagállamainak nem lenne szabad megvásárolniuk az ezekből az atomerőművekből származó energiát, ha azok nem felelnek meg ugyanazoknak a stresszteszteknek, mint amelyeket az Európai Unió megkövetel. Ioan Enciu (RO) Elnök úr! Azzal szeretném kezdeni, hogy kifejezem a japán emberek iránti teljes együttérzésemet. Meggyőződésem, hogy most minden támogatást meg kell nekik adnunk, amit csak tudunk. A fukusimai baleset megmutatta, hogy egyes működő atomerőművek nem biztonságosak. Ezért nagyobb jelentőséget kell tulajdonítanunk a nukleáris biztonságnak. Úgy gondolom, hogy mindenképpen haladéktalanul el kell végeznünk az atomerőművek biztonsági ellenőrzését. Ugyanakkor azonban el kell kerülnünk azt a csapdát, hogy érzelmi indíttatású és megalapozatlan döntéseket hozzunk arról, hogy megtartsuk-e az atomenergiát, vagy lemondjunk róla. Az energiaforrás-összetétellel kapcsolatos döntési jognak továbbra is tagállami hatáskörben kell maradnia, miközben az Európai Uniónak arról kell gondoskodnia, hogy a legmagasabb szintű biztonsági előírásokat alkalmazzák. Ám az európai vagy nemzeti szinten meghozott, az energiaforrás-összetétellel és az atomenergia szabályozásával kapcsolatos minden intézkedésnek a tudományos objektivitás magas szintjére kell épülnie. Arturs Krišjānis Kariņš (LV) Elnök úr! Európa jelenlegi teljes energiafogyasztásának körülbelül az egyharmadát atomenergiából állítják elő. Ha ezt a kapacitást rövid időn belül le akarjuk cserélni, akkor csak két reális alternatívánk marad: vagy a szén, vagy pedig a földgáz felhasználását növeljük. Mindkét alternatívának vannak bonyodalmai. A szén esetében ez a CO2-kibocsátás. A földgáz esetében természetesen az, hogy legnagyobb részét Oroszországból importáljuk. Ezért rövid távon két lehetőségünk van. A fontosabb az, amit már megvitattunk: a biztonsági intézkedések fokozása. Ám hölgyeim és uraim, nem elegendő csak Európában fokozni a biztonsági intézkedéseket, mert Európa szomszédjai, Oroszország és Belarusz a nukleáris biztonságról folytatott vitánk ellenére halad előre. Fel fogják építeni saját reaktoraikat, ezért feltétlenül gondoskodnunk kell arról, hogy a magas szintű európai előírások ne csak Európában legyenek érvényben, hanem a világ többi részében is, különös tekintettel a szomszédos országokra, Oroszországra és Belaruszra. A második lehetőség természetesen az, hogy Európának rövid távon is mindent meg kell tennie az energiatakarékossági intézkedések folyamatos erősítése érdekében, és minden korábbinál nagyobb hangsúlyt kell helyeznie a megújuló energiaforrásokra, és jobban ki kell használnia a szél-, a nap-, a víz- és a biomassza-energiaforrásokat. Természetesen hosszú távon is pontosan az energiatakarékosság, valamint a szél-, a nap-, a víz- és a biomassza-energiaforrások fokozott igénybevétele csökkentheti mind az atomenergiától, mind pedig az importált energiaforrásoktól való függésünket. Mario Pirillo (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A Fukusimával kapcsolatos hírek egyre aggasztóbbak. A biztonsági határértékeket jelentősen túllépték, és nem tudjuk, mi fog történni a közeljövőben. Hiányzik az egyértelmű és átlátható kommunikáció. Stresszteszteket kell végezni a meglévő atomerőműveken, és ha a végeredmény aggályokat vet fel, akkor kell vennünk magunknak a bátorságot és fel kell szólítanunk azok azonnali bezárására. Magasabb nemzetközi biztonsági előírásokat kell bevezetnünk és gondolnunk sem szabad új atomerőművek építésére. Elő kell készítenünk az utat a kivonuláshoz az ilyen típusú energiából, amely helyrehozhatatlan károkat okoz a környezetben és az emberi egészségben. A jövő energiapolitikájának kidolgozását feltétlenül alaposan végig kell gondolnunk. Sürgősen ki kell dolgoznunk olyan politikákat, amelyek az energiatakarékosságra és az energiahatékonyságra, valamint az új technológiák és a megújuló energiaforrások kutatásába történő fokozott beruházásokra irányulnak. Végül pedig vitát kell nyitnunk a polgárok és a helyi hatóságok bevonásával. Romana Jordan Cizelj (SL) Elnök úr! Egyetértek azokkal a képviselőtársaimmal, akik szerint európai szinten kell gondoskodnunk a nukleáris biztonságról. Ám hölgyeim és uraim, ebben a tekintetben fel kell ismernünk azt, hogy a "biztonsági kultúra” rendkívül átfogó fogalom, amely számításba veszi mind ... amely magába foglalja mind a biztonságos nukleáris technológiát, mind pedig a megfelelő pénzügyi erőforrások, humán erőforrások, a megfelelő biztonsági előírások, valamint erős és független felügyeleti szervek biztosítását. Véleményem szerint mindezeknek is szerepelniük kell ezekben az európai biztonsági előírásokban. Ez nem azért van, mert nem bízunk meg a meglévő intézményekben, hanem azért, hogy a jövő számára is gondoskodhassunk a lehető legmagasabb szintű biztonságról intézményi szinten. Biztos úr! Ön azt mondta, hogy a tagállamoknak ez nem áll érdekükben, de melyek ezek a tagállamok? Ha megkérdeznénk polgárainkat (és már sor került ilyen közvélemény-kutatásokra), akkor azt tapasztalnák, hogy néhány jogkört örömmel átruháznának az Európai Unióra. Világosan le kell szögeznem, hogy ellenzem az atomerőművek politikai okokból történő bezárását. Japánban több atomerőmű is működik, és ezek közül az egyiket sújtotta ez a súlyos nukleáris baleset. Mielőtt elfogadnánk különféle intézkedéseket, szükségünk van érvekre és szakértői megállapításokra. Ezért szakértői elemzésekre van szükségünk arról, hogy mi történt Fukusimában, mert csak így ismerhetjük meg ennek a nukleáris balesetnek és az aktív zóna megrongálódásának az összes valódi okát. Befejezésül hadd mondjam azt, hogy hosszú utat tettünk meg a radioaktív hulladékokról szóló irányelv elfogadása felé, és hogy ezzel az irányelvvel megmutathatjuk, hogy komolyan vesszük ezt a kérdést. (A képviselő hozzájárul ahhoz, hogy az eljárási szabályzat 149. cikkének (8) bekezdésében meghatározott rendelkezések értelmében kék kártyás kérdést intézzenek hozzá) Sonia Alfano (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! Azt kérdezem képviselőtársamtól, hogy sok ezer ember halála miért nem elegendő ahhoz, hogy fontolóra vegyük ezt a kérdést és hosszú ideig elgondolkodjunk rajta, hiszen éppen most mondta azt, hogy nincs elégséges okunk azt gondolni, hogy az atomenergia veszélyes. Tekintettel arra, hogy éppen most haltak meg sok ezren Japánban, szeretném megkérdezni, hogy ez a tény miért nem elegendő. Judith A. Merkies Elnök úr! Azt szeretném kérdezni képviselőtársamtól, hogy hány atomerőműnek kell meghibásodnia ahhoz, hogy azt már elegendőnek tartsa. Arról beszél, hogy csak egy japán atomerőművet érintett ez a katasztrófa. Ám ott hat atomerőmű volt, nemcsak egy. Mennyi kellene ahhoz, hogy megváltoztassa a véleményét? Hannes Swoboda (DE) Elnök úr, Jordan Cizelj asszony! Van egy erőmű Krško-ban, az ön országában, amelyet meglehetősen kritikusnak tekintenek, többek között azért, mert földrengésveszélyes területen áll. Hajlandóak-e legalább arról gondoskodni, hogy legalább ez legyen az egyik első olyan erőmű, amelyet megvizsgálnak szigorú és remélhetőleg objektív stressztesztekkel, hogy meggyőződhessünk arról, hogy a polgárokat nem fenyegeti közvetlen veszély ennek az erőműnek a részéről, annak ellenére sem, hogy földrengésveszélyes területen található, és hogy végrehajthatók fejlesztések mindaddig, amíg ezt az erőművet üzemben tartják? Romana Jordan Cizelj (SL) Elnök úr! A japán áldozatok száma valóban ezrekre rúg, és én személyesen mélyen együttérzek velük és úgy gondolom, hogy az Európai Uniónak minden elképzelhető segítséget fel kell ajánlania. Azt viszont ellenzem, hogy visszaéljünk ezekkel az áldozatokkal az atomenergia használata elleni valamiféle ideológiai harc keretében. Ezért mondtam azt, hogy elemeznünk kell azokat az okokat, amelyek ehhez a balesethez vezettek, és meg kell állapítanunk, hogy ezek egyáltalán előfordulhatnak-e Európában, illetve hogyan tudjuk ezeket elkerülni. Azt is szeretném kérni, hogy ne keverjük össze egy természeti katasztrófa, egy földrengés és egy cunami áldozatait egy nukleáris baleset potenciális áldozataival.
{'language': 'hu'}