Situationen i Japan, herunder den alarmerende situation på kernekraftværker (forhandling) Formanden Næste punkt på dagsordenen er redegørelser fra Rådet og Kommissionen: Situationen i Japan, herunder den alarmerende situation på kernekraftværker. Enikő Győri Fru formand! Jeg vil gerne begynde med på vegne af Rådet at overbringe vores kondolencer til det japanske folk, dem, der har mistet deres kære, og de mange andre, som er blevet berørt på den ene eller den anden måde af de tragiske begivenheder for mere end 10 dage siden. Jeg hylder også modet og sjælsstyrken hos dem, der nu kæmper for at tackle konsekvenserne af det forfærdelige jordskælv og tsunamien, samt dem, der gør, hvad de kan for at håndtere konsekvenserne af kernekraftulykken. EU står ved det japanske folks side i denne uhyre vanskelige og udfordrende tid. Vi har allerede ydet hjælp til Japan på en meget konkret måde. Selvsamme dag som jordskælvet slog til, bad Rådet den højtstående repræsentant og Kommissionen om at mobilisere al fornøden hjælp. EU's civilbeskyttelsesordning blev aktiveret for at være med til at koordinere den hjælp, som medlemsstaterne tilbød. Inden for meget kort tid besvarede EU anmodninger om hjælp fra den japanske regering. EU står klar til fortsat at besvare anmodninger om humanitær bistand, enhver form for teknisk bistand eller mere specialiseret bistand, som de japanske myndigheder måtte finde hensigtsmæssig. Jeg vil gerne på Rådets vegne takke især kommissær Georgieva og den højtstående repræsentant for en hurtig, omfattende og godt koordineret reaktion på katastrofen. Det EU-civilbeskyttelseshold, der blev udsendt til Japan, har vores fulde støtte. Individuelle medlemsstater har også været forberedt på at give meget generøse tilbud om hjælp. Det er også vigtigt at nævne, at Rådet vil være nødt til at følge op på den makroøkonomiske konsekvens af den japanske krise. Der er allerede ministre, som har afholdt en foreløbig forhandling om spørgsmålet under Økofin-morgenmaden den 15. marts. En af de største bekymringer for os alle er naturligvis situationen på Fukushima Daiichi atomkraftværk. Jeg vil gerne understrege den kendsgerning, at det ungarske formandskab handlede omgående, idet de tog højde for begivenhedernes alvor og de mulige konsekvenser for Europa, særligt hvad angår den nukleare risiko. Vi indkaldte øjeblikkeligt Gruppen vedrørende Atomspørgsmål, og vi indkaldte til et ekstraordinært møde i Rådet (energi), for at vurdere situationen i Japan samt dens mulige eftervirkninger for EU og overveje EU's respons. Jeg vil gerne understrege, at den første udmelding fra Rådet sender signaler om solidaritet, medfølelse og beredvillighed til at yde humanitær samt teknisk bistand. Denne udmelding sender også signaler om respekt for det japanske folks vedholdenhed og modstandskraft, særligt hos dem, der stadig kæmper for at håndtere situationen i Fukushima. Det er takket være deres vedholdenhed under ekstremt vanskelige vilkår, at man nu kan øjne et vist håb, hvad angår situationen på kernekraftværket, selv om den fortsat er alvorlig. Det største problem nu er det høje forureningsniveau, der er målt i nærheden af kraftværket. Vi må fortsætte vores støtte til Japan. Flere medlemsstater yder bidrag, enten bilateralt eller gennem forskellige koordineringsmekanismer ledet af Kommissionen eller Den Internationale Atomenergiorganisation. Som den ungarske minister for udvikling af landdistrikterne, Sándor Fazekas, blev fortalt på mødet med miljøministrene, har begivenhederne på atomkraftværket i Fukushima for øjeblikket ingen konsekvenser for EU's befolkning. Strålingsniveauerne i alle medlemsstater er normale, og der er etableret den fornødne kontrol med fødevarer importeret fra Japan. Ulykken på atomkraftværket i Fukushima kræver imidlertid en effektiv EU-respons. Der er visse erfaringer, man kan drage af denne ulykke. At gennemføre og kontinuerligt forbedre de høje standarder for nuklear sikkerhed er en topprioritet for EU-lovgivere og -operatører. Men selve konceptet med kontinuerlig forbedring indebærer, at vi er nødt til at drage erfaringerne først trods den kendsgerning, at ulykken var forårsaget af ydre faktorer og ikke af funktionsfejl på kraftværket. Der er allerede flere medlemsstater og industrielle operatører, som har besluttet at gennemgå sikkerheden på kernekraftværkerne, hvilket vi bør glæde os over. Efter det ekstraordinære møde i Rådet (energi) den 21. marts har den ungarske minister for national udvikling, Tamás Fellegi, skrevet for at briefe rådsformanden hr. Van Rompuy om forslaget om stresstest af kernekraftværker og om, at andre lande, særligt vores naboer, skal kobles på denne. Testens målområde og modaliteter bør fastlægges i lyset af de nylige begivenheder og med fuld udnyttelse af den tilgængelige ekspertise. Hvad målområdet angår, kunne følgende kerneområder eventuelt behandles i vurderingen: risiko for oversvømmelse, risiko for jordskælv, backupsystemer samt nødprocedurer, og under hensyntagen til, at hvert kernekraftværk har sine egne særpræg. Ensreg (European Nuclear Safety Regulatory Group) vil i fuldt samarbejde med medlemsstaterne fastlægge modaliteterne for denne vurdering efter høring af de relevante parter. Selv om det er vanskeligt at fastsætte en præcis dato for denne, står det klart, at den skal i gang hurtigst muligt. Spørgsmålet om sikkerheden på kernekraftværker stopper naturligvis ikke ved EU's grænser. Det er derfor, det er vigtigt at involvere de omkringliggende tredjelande. En vurdering skal dække både eksisterende og planlagte kraftværker, og vi skal gøre fuld brug af internationale organisationer og organer som Den Internationale Atomenergiorganisation og andre internationale organisationer som G20 for at involvere andre lande. Det er naturligvis vigtigt, at udmeldingen til offentligheden om situationen i Japan er klar. Jeg har to bemærkninger til dette. For det første afhænger testens troværdighed af gennemsigtighed omkring vurderingens modaliteter og resultat. For det andet bør vi ikke, uanset hvor alvorlig situationen i Japan er, give det indtryk, at spørgsmålet om nuklear sikkerhed bliver behandlet stykvist og bare nu. Det er vigtigt at huske på, at vi har haft et juridisk bindende rammeværk i Europa i mere end 25 år. Hvad det specifikke nukleare spørgsmål angår, vil Rådet naturligvis følge nøje med på udviklingerne og under alle omstændigheder vende tilbage til sagen i juni. Rådet vil senere denne uge gøre status over situationen i Japan i efterdønningerne af denne tragedie. Jeg tvivler ikke på, at vores stats- og regeringsoverhoveder vil ønske at give udtryk for deres fortsatte solidaritet med det japanske folk, som jeg gør nu. EU vil fortsat stå klar til at yde al den bistand, vi kan for at hjælpe dem gennem denne vanskelige tid. Jeg hilser endnu en gang deres mod og beslutsomhed. Günther Oettinger Fru formand, mine damer og herrer! Kommissionen har givet udtryk for EU's solidaritet med Japans befolkning og regering. Vi har givet udtryk for vores dybeste sympati. Vi mener, at det japanske folks mod og rolige attitude fortjener vores højeste respekt og beundring. Vi har koordineret hjælpeindsatser fra EU's monitorerings- og informationscenter for at give et fælles tilbud om hjælp fra EU. 13 medlemsstater har leveret tæpper, madrasser, vandbeholdere, telte og hygiejneudstyr som en del af en indledende, fælles EU-hjælpepakke. Vi afventer yderligere tilbud og vil tage imod og fordele hjælpesendinger i Japan i de kommende dage, dvs. torsdag - med andre ord i morgen - og fredag. Kommissær Georgieva vil være personligt til stede. Vi har også tilbudt at hjælpe ved atomkraftkomplekset, men vi er endnu ikke blevet anmodet om hjælp. Hvad angår kernekraft, er vi i tæt kontakt med Den Internationale Atomenergiorganisation i Wien og overvåger, vurderer og analyserer nøje sikkerhedssituationen i Japan. Der kræves yderligere information, før vi kan vurdere virkningen af ulykken på atomkraftværket. Vi går i øjeblikket ud fra, at de japanske ingeniører og teknikere og den japanske regering vil genvinde kontrollen med dette atomkraftkompleks, og at man kan undgå yderligere skade efter katastrofen. Vi vurderer, hvilke erfaringer vi bør drage af dette for Europas vedkommende. Med dette formål for øje afholdt vi tirsdag i sidste uge en konference på højt niveau - med alle medlemsstaterne, med alle de energiselskaber, der driver kernekraftværker, med alle de virksomheder, der fremstiller kernekraftværker, og med medlemsstaternes atomenergimyndigheder. Mandag blev der afholdt et ekstraordinært møde i Rådet (energi), som hr. Fellegi havde indkaldt til. Vi må indse, at der er store forskelle i de europæiske medlemsstaters forhold og holdninger, hvad angår kernekraftværker. Der er 14 lande, der har kernekraftværker. For 13 af dem er det en del af deres langsigtede energipolitik, mens et land - Tyskland - har en strategi for at udfase kernekraft. 13 lande har ingen kernekraft, hvoraf to - Polen og Italien - for øjeblikket overvejer at gå ind i eller genoptage kernekraftproduktionen. Med undtagelse af vedvarende energi - med et mål på 20 % - ligger energimikset inden for den nationale lovgivnings og politiks ansvarsområde. Det respekterer vi. Situationen i forskellige dele af Europa varierer meget - Europa producerer samlet set 30 % af sin strøm fra kernekraft, men i Østrig nærmer andelen sig 0 %, og i Frankrig er det 80 % - men der er to fællesnævnere. Den første, som vi vil vende tilbage til i løbet af året, er infrastrukturen. Uanset hvilken retning energipolitikken tager, er vi nødt til at fremskynde udvidelsen af infrastrukturen for elektricitet, gas og lagringskapacitet - både i form af kvalitet og kapacitet. For det andet er der sikkerheden. Sikkerheden på industrielle kraftværker generelt, på infrastruktur generelt og på kernekraftværker i særdeleshed er et fælles anliggende til gavn for arbejdstagerne på kraftværkerne, Europas borgere og europæisk natur. Vi foreslår derfor, at vi ser på, om det er meningsfuldt og hensigtsmæssigt i lyset af de allerede genkendelige årsager og de nye oplysninger om årsagerne til ulykken i Japan at gennemføre et sikkerhedstjek - en stresstest. Det er med andre ord en ekstraordinær test baseret på fælles standarder og kriterier med det formål at reducere risikoen yderligere på de 143 kernekraftværker, som er i drift i EU, samt ved bygning af alle nye kraftværker i EU. Sikkerhed gavner alle borgere, uanset om den medlemsstat, de bor i, har kernekraft, planlægger kernekraft, udfaser kernekraft eller ikke har kernekraft. Testen skulle se på særlige kriterier såsom oversvømmelse og drifts- og sikkerhedsrisici, jordskælv og viden indhentet fra Japan, kølesystemer, og hvordan de fungerer, og spørgsmålet om strømforsyning og reservestrømforsyning i en parallel konfiguration, så man kan opretholde mere af kølesystemet ved hjælp af strøm- og reservestrømenheder, selv hvor der er risiko for jordskælv og oversvømmelse. Den skulle omfatte generelle kriterier for alle kernekraftværker samt særlige kriterier for hver enkelt specifik konstruktion, alder, placering, seismiske risiko, oversvømmelsesrisiko og andre faktorer. Denne specifikke gennemgang bør også omfatte spørgsmål som flystyrt, cyberangreb og terrorangreb. Kommissionens tilbud til medlemsstaterne er, at den vil udarbejde og koordinere dette sammen med atomenergimyndighederne. Dette er kun et tilbud, det er frivilligt, om man vil tage imod det. Medlemsstaterne er selv ansvarlige for at afgøre, om de vil udføre en generel og specifik fælles stresstest i Europa. Den foregående taler nævnte omkringliggende stater, som er lige så vigtige for vores sikkerhed. En af de centrale stater er Schweiz, sammen med Ukraine, Armenien, Tyrkiet og Den Russiske Føderation. Jeg har haft en lang telefonsamtale med den ukrainske energiminister. Han udtalte, at han med glæde ville deltage, hvis der skulle komme en generel stresstest for EU - med andre ord et tilbud fra hans side. Det er klart, at vores autoritet med hensyn til en stresstest uden for EU og dets medlemsstater i høj grad vil afhænge af, hvorvidt vi kan arrangere den i fællesskab i Europa. Hvis nogle medlemsstater ikke ønsker at deltage, så har vi mindre autoritet, når vi kommer med et tilbud til Tyrkiet, Ukraine, Rusland og Schweiz, end hvis alle medlemsstater indtager den fælles holdning, at dette er en vigtig sikkerhedsopgave. Vi vil derfor udarbejde omtalte sikkerhedskriterier i de kommende uger, og det vil glæde os at samarbejde ikke kun med Parlamentet, men også med alle dem, der er involveret i EU - med ngo'er, energiselskaber, arbejdstagere, teknikere, ingeniører på kraftværkerne - med det mål at opnå den størst mulige yderligere begrænsning af risikoen og øgning af sikkerheden. Vi er taknemlige for, at præsident Sarkozy ønsker at give sig i kast med hele dette spørgsmål på G20-topmødet, og der vil altså blive draget erfaringer ikke kun for kernekraftværker i Europa, men også for kernekraftværker over hele verden. Dette er situationen set fra vores side. Vi vil med glæde underrette Parlamentet om, hvordan man til enhver tid går videre herfra via dets særlige udvalg - som vi allerede har gjort de seneste dage i Udvalget om Miljø, Folkesundhed og Fødevaresikkerhed og Udvalget om Industri, Forskning og Energi - og vi ser frem til en tilsvarende støtte fra Rådet her i Bruxelles i morgen og i overmorgen. Elmar Brok Fru formand, fru formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Vi er endnu en gang blevet mindet om naturkræfterne, og vi ser de menneskelige begrænsninger, og hvordan vi er prisgivet disse stærke naturkræfter. I sådanne øjeblikke kan vi kun vise solidaritet med japanerne - en solidaritet, som giver sig udtryk i vores tanker og bønner, men også i praktisk bistand. Når kommissæren nævner, at vi yder bistand og forsøger at give lindring og støtte folk, er det en vigtig foranstaltning, som ikke kun yder direkte bistand, men også giver nogen trøst. Jeg ved også, at det ikke kun er de statslige organisationer, som gør dette, men at mange af Europas borgere er rede til at donere, til at tage af deres egne, private penge. Alene i min hjemby - hvor jeg er protektor - blev der indsamlet 50 000 EUR inden for tre dage, og der kommer stadig penge ind. Dette sker over hele Europa. Det viser, at der er et højt niveau af støtte. Samtidig bør vi tænke os om og ikke øjeblikkeligt begynde at trække i trådene af interne, politiske årsager. Vi vil imidlertid utvivlsomt se på den begivenhed, der har fundet sted, og de erfaringer, der kan drages af kernekraftulykken, og vil være nødt til at gennemføre stresstesten, og jeg håber, at vi gør dette på europæisk plan - for grænser er meningsløse, når sådanne begivenheder opstår. Vi må sikre, at vi skaber de nødvendige infrastrukturer til alternativer, og at der gennemføres forskning i mulige nye energiprojekter, som ligeledes bør tage fat på spørgsmål som klimaændringer, arbejdspladser og konkurrenceevne. Vi er også nødt til at indse, at ordene "accessorisk risiko" vil spille en anden rolle. Folk har ikke længere tillid til, at virksomheder vil overholde alle forskrifterne, og at der ikke findes noget, man ikke kan kalkulere med. Japan vil forandre vores tankegang på disse områder, og som følge heraf er vi nødt til at genoverveje spørgsmålet om accessorisk risiko. Der vil blive draget nye konklusioner, og de må give anledning til nye overvejelser og nye politikker. Vi bør drøfte dette med den ro, det kræver. Marita Ulvskog Fru formand! Et af verdens højest udviklede lande set fra et økonomisk og teknisk perspektiv er blevet kastet ud i en humanitær krisetilstand. Det er først og fremmest en tragedie for alle de mennesker, som er berørt. Billederne fra Japan er hjerteskærende. Vi er nødt til at give dem al den støtte og alle de former for bistand, vi kan. Katastrofen viser imidlertid også sårbarheden i alle moderne samfund. Det, der er sket i Japan, kan ske i andre dele af verden - selv her. Selv i lande med ekstremt høje sikkerhedskrav kan denne sikkerhed vise sig at være vildledende. Nu kan vi naturligvis ikke bare fantasere kernekraften væk. Der er ganske vist nogle lande i Europa, som ikke har kernekraft, men flertallet er yderst eller fuldstændig afhængigt af den. Nogle lande bygger nye kernekraftværker, og nogle lande afvikler dem. Det er den situation, vi befinder os i - situationen varierer med andre ord fra medlemsstat til medlemsstat, hvad angår sårbarhed, men vi er ikke desto mindre i samme båd, og vi er nødt til at vælge langsigtede tiltag for vores energiforsyning. Vi er ganske enkelt nødt til at ændre vores energisystemer, så vi reducerer risiciene og systemernes ensidighed. Vi må gøre en seriøs indsats for at prioritere forskning og udvikling samt investeringer i og udbredelse af langvarigt bæredygtige og vedvarende energikilder. Europa har et kolossalt uudnyttet potentiale her, som bør sættes op mod det faktum, at bygningen af nye kernekraftværker vil gøre os afhængige af dem i mange flere tiår fremover - nye investeringer i kernekraft er med andre ord en måde at udsætte og forhindre udbredelsen af vedvarende energi, en måde at pantsætte fremtiden på. Hvad vi i stedet nu bør gøre, er at have en seriøs forhandling med henblik på at hæve EU's mål og ambitioner for vedvarende energi og hurtigst muligt træffe beslutninger om bindende målsætninger for effektiv energiudnyttelse og en langsigtet plan for vores energiforsyning - en overgang til vedvarende energi. Den kollektive stresstest for kernekraftværker i alle lande er derfor nødvendig, men hvad der derefter er behov for, er et langsigtet tiltag. Lena Ek Fru formand! Billederne af det omfattende og alvorlige jordskælv og tsunamien i det nordøstlige Japan er rædselsvækkende. Vores tanker og inderlige medfølelse går til dem, der har mistet deres hjem og deres kære. Vi hilser naturligvis EU's hjælpepakke. I Fukushima er der stadig ansatte, der arbejder på atomkraftværkets område for at forhindre yderligere stråleforurening, og dette er selvfølgelig nødt til at blive omhyggeligt vurderet over hele EU - også i Bruxelles. Jeg byder velkommen til den stresstest, Kommissionen har foreslået, men jeg mener, det skal tilføjes, at vi ikke bare kan gennemføre en stresstest baseret på teknologi og geografi. Vi har brug for to andre trin. Det ene drejer sig om sikkerhedskulturen, hvor det tilsyneladende har været umuligt at forestille sig sammensatte risici. Det andet drejer sig om den institutionelle ramme, herunder en oversigt over forholdene mellem de nationale tilsynsorganer og kernekraftselskaberne. Myndighederne bør endvidere ikke have tilladelse til at føre tilsyn med sig selv. Endelig bør vi, når vi evaluerer konsekvenserne af katastrofen, basere vores drøftelse på information og viden. Det kan være nødvendigt med radikale foranstaltninger - jeg vil tro, de er nødvendige. Men én ting bør være indlysende, nemlig at vi er nødt til at reformere vores energiproduktion og i stedet sætte vores lid til vedvarende energi, og vi er nødt til at gøre det nu. Giles Chichester Fru formand! Lad mig udtrykke min beundring for den stoiske japanske ukuelighed over for disse mægtige naturkræfter. Vi må huske på den ekstraordinære styrke i jordskælvet og tsunamien. Jeg hilser de præventive stresstest på europæiske kernekraftværker, samtidig med at jeg husker på, at kernekraftindustrien allerede er den mest regulerede og sikkerhedsbevidste industri i verden, og jeg bemærker udtalelsen tidligere i år fra WENRA, De Vesteuropæiske Nukleare Tilsynsmyndigheders Sammenslutning, om at gøre nye reaktorer endnu mere sikre end de eksisterende. Det er sundt at sammenligne sikkerhedsarkiverne for kul-, olie- og vandkraftindustrierne med kernekraftindustrien med henblik på dødsulykker. Jeg ser, at oven over disse forfærdelige skyer for Japan er himlen altid blå - dvs. at genopbygnings- og restaureringsarbejdet i dette land, takket være forsikringsindustriens dybe lommer, bør være en kolossal indsprøjtning for deres økonomi, og det vil være godt for resten af verden. Jeg takker ministeren og kommissæren for deres betænksomme bemærkninger, og mit budskab til medlemsstaterne og alle andre er, at De ikke må gå fra koncepterne nu med hensyn til kernekraft, vi har for meget brug for den. Rebecca Harms Fru formand, mine damer og herrer! Naturligvis kræver denne situation, at vi hjælper Japan, så godt vi kan og med alle de midler, vi har til vores rådighed. Et land, som er ramt af den form for katastrofe, som har ramt Japan, har brug for al den hjælp, det kan få. Jeg finder det imidlertid bemærkelsesværdigt, med hvilken sorgløshed vi overøser Japans helte med lovord. Jeg tror ikke, vi indser, at de mennesker, vi omtaler som "helte", bedre end nogen andre ved, at de risikerer liv og lemmer, og at mange af dem, der kæmper mod kernenedsmeltningen i Fukushima, allerede er levende døde. Japanerne ved bedre end nogen anden nation i verden, hvilke ødelæggelser en atomulykke kan slippe løs. Deres historie er domineret af Hiroshima og Nagasaki. Ethvert barn i Japan kender konsekvenserne af kernenedsmeltning. Vi bør være bevidst om dette, når vi skal drøfte Japan. Japanerne kender bedre end nogen andre til al den rædsel, der følger med ikke bare i den aktuelle situation, men også i det, vi endnu ikke har set. Måske er ukrainerne, som har været vidne til ødelæggelsen af en del af deres land i de seneste 25 år, de eneste andre, som er kvalificeret til at snakke om dette. Efter min mening bør de nuværende europæiske drøftelser til forskel fra dem, der fandt sted for 25 år siden, omfatte de politiske konsekvenser, når vi opdager, at vi i vores egne lande har en teknologi, som kan komme ud af kontrol, og ikke kun tilintetgør fortiden i visse regioner eller ødelægger nutiden, men også rækker snigende ind i fremtiden for alle dem, der bor i nærheden af disse anlæg, samt for større områder. Jeg mener ikke, vi gør dette, når vi taler om stresstest, hr. Oettinger. Vi må være langt mere ærlige og bør indrømme, at vi i EU ofte har stået over for situationer, som er på kanten af kernenedsmeltning i de anlæg, vi driver. Lad mig give Dem en kort liste, nemlig Tihange i Belgien, Civaux i Frankrig, Philippsburg i Tyskland, Kozloduy i Bulgarien, Paks i Ungarn, Brunsbüttel i Tyskland, hvor der skete en hydrogeneksplosion, Forsmark i Sverige, Barsebäck i Sverige, Blayais i Frankrig og Krümmel i Tyskland - dette er en liste over de mest påfaldende hændelser, der har været, med en række forskellige årsager, siden Tjernobyl, hvor vi har befundet os på tærsklen til kernenedsmeltning. Hvordan skal vi håndtere det faktum, at der kunne ske en kernenedsmeltning i et hvilket som helst af de anlæg, vi driver? Skal vi gøre dette gennem stresstest? Disse test er efter min mening kun relevante, hvis de fører os til at udarbejde en plan, der angiver, hvilke anlæg og hvilke definerede risici der skal være de første til at forsvinde, når vi vender ryggen til denne højrisikoteknologi. Hvis disse stresstest har til hensigt at berolige offentligheden og endnu en gang antyde, at vi i Europa aldrig vil kunne opleve situationer som dem, de for øjeblikket oplever i Japan, så mener jeg, at disse test er en fejltagelse. For øvrigt ville vi i høj grad byde lejligheden velkommen til at deltage i beslutningen om, hvem der definerer stresstestene - dette spørgsmål kan ikke overlades til kernekraftoperatørerne selv - samt hvem der gennemfører testene og evaluerer dem. De hidtil ansvarlige myndigheder har alt for ofte vendt det blinde øje til de vanskeligheder, man er stødt på i europæiske anlæg, og har godkendt anlæg, som aldrig burde være gået igennem proceduren for overensstemmelsesvurdering, som Euratom gjorde i tilfældene med Belene og Mochovce, f.eks. Bairbre de Brún Fru formand! Som andre talere vil jeg gerne udtrykke min deltagelse med de mennesker, som er berørt af tragedien i Japan, en tragedie, som stadig udspiller sig. Vi er nødt til at gøre alt, hvad vi kan for at hjælpe det japanske folk. Hvad angår de erfaringer, vi er nødt til at drage i Europa, står spørgsmålet om nuklear sikkerhed nu klart øverst på dagsordenen. Særligt i forbindelse med de "stresstest", der skal udføres på kernekraftværker i Europa. Det, der skete i Japan, har alvorlige konsekvenser for EU's energipolitik i fremtiden. Den humanitære katastrofe viser, hvor vigtigt det er at gå i retning af et ikkenukleart Europa. Vi har brug for et moratorium på kernekraft, og det, der er behov for, er massiv investering i bæredygtig og vedvarende energi. Der skal også foretages en revidering af de lovgivningsmæssige bestemmelser for nuklear sikkerhed. Fiorello Provera for EFD-Gruppen. - (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg vil også gerne udtrykke min medfølelse og beundring for den værdighed, styrke og samhørighed, som det japanske folk udviser, stillet over for en form for katastrofe, som verden sjældent har oplevet, hvad angår størrelse og voldsomhed. Det japanske folks opførsel er i sandhed en inspiration for alle, og de fortjener vores hjælp. Den lektie, der kan læres af denne oplevelse, er behovet for at styrke den europæiske civilbeskyttelsesordning gennem tættere koordinerede tiltag og en bredere tilgængelighed på folk og midler, så vi kan handle hurtigt i tilfælde af en katastrofe. Med henblik på valget af kernekraft ville det være en fejltagelse at drøfte dette emne i den følelsesmæssige strøm af nuværende begivenheder. For emnet er alt for vigtigt og skal håndteres videnskabeligt. Det er absolut rigtigt at styrke sikkerhedsforanstaltningerne for nuværende og næste generations kraftværker og at demontere dem, der er ældre og mere usikre, men vi må undgå politisk udnyttelse og være forsigtige og pragmatiske, som hr. Brok sagde. Vi bør huske, at der i samme Fukushima-område var en dæmning, der kollapsede under jordskælvet med mange ofre, men dette får os ikke til at tænke på at demontere dæmninger eller bygge nye, og derfor opfordrer jeg til at være forsigtige, opmærksomme og åbne over for fremtiden. Bruno Gollnisch (FR) Fru formand! Den frygtelige katastrofe, der ramte Tōhoku-regionen i det nordøstlige Japan, har naturligvis vakt medfølelse og sympati hos alle europæere. Ud over denne følelse må vi naturligvis deltage i redningsindsatsen, for situationen er langt fra stabiliseret i Japan, tror jeg. Japan er et bemærkelsesværdigt land, et yderst værdigt, stærkt og modigt land, som er bevidst om sine pligter, men hvor bureaukratiet som andre steder har virkninger, der kan lamme initiativer. En af de erfaringer, man kan drage af denne katastrofe, er, at den mest effektive nødhjælp, når alt kommer til alt, er en, der ankommer ad søvejen. Dette kræver naturligvis, at der er tilstrækkeligt med faciliteter i nærheden. Situationen er ikke stabiliseret, og mange hjemløse mennesker lider stadig under kulden og af sult. Vi mener, at lektien, vi må lære af denne tragedie, er følgende: for det første, at det værste altid sker, det ender altid med, at det værste sker. Titanic var bygget til at være et skib, der ikke kunne synke. "Selv Gud kan ikke sænke det" var, hvad der blev sagt om det. Alligevel sank det på sin jomfrurejse trods de vandtætte skotter, fordi ingeniørerne ikke troede, at der kunne komme en lækage i den størrelsesorden. Men, der sker altid det værste, jordskælvet plus tsunamien, dette var, naturligvis, det værste scenarie. Der vil imidlertid komme andre jordskælv, der vil komme det store Kanto-jordskælv, som vi venter os hvert øjeblik. Der kommer måske et i Californien, i Italien eller i Caribien. Vi er derfor, som det er blevet sagt, nødt til at være forberedt på dette ved at styrke civilbeskyttelsen. Den anden og sidste lektie, vi må lære, er, at vi alligevel ikke må give efter for panik. Vi kan ikke både få at vide, at vi må opgive kernekraft på det grundlag, at radioaktivt nedfald er farligt, mens vi også får at vide, at vi bør holde op med at bruge fossile brændstoffer, fordi der udledes CO2 i atmosfæren. Vi er nødt til at træffe et valg. Sandra Kalniete (LV) Fru formand! Den ulykke, det japanske folk har oplevet, er umådelig. Jeg vil gerne have ført til protokols, at jeg har den dybeste medfølelse med familierne til dem, der har lidt, og dem, der er døde, og deres nærmeste. Den ædelhed og fatning, som det japanske folk har udvist i denne prøvelsens tid, fortjener den største respekt og er et eksempel for hele verden. Japan står over for en intensiv opgave med at genoprette sine hærgede områder, hvilket vil kræve betydelige ressourcer, herunder indgående investeringer. Det er derfor, jeg opfordrer til, at der på topmødet mellem EU og Japan, som er planlagt til den 25. maj, træffes afgørelse om at indlede forhandlinger om en frihandelsaftale mellem EU og Japan. Denne aftale må være til gavn for begge parter. Den må garantere lige vilkår for markedsadgang for begge parter, både hvad angår strømmen af varer og tjenesteydelser, og hvad angår landbrugsprodukter. En frihandelsaftale kunne blive et af instrumenterne til den tredje åbning af Japan, som Japans premierminister, hr. Kan, så malende har kaldt den. Ulykken forårsaget af tsunamien ved atomkraftværket i Fukushima er en grund til alvorlig uro over hele verden. Vi må bøje hovederne i respekt og taknemlighed over for de helte, der arbejder med deres eget liv som indsats for at stabilisere situationen i kernekraftreaktoren. Den erfaring, som de japanske ingeniører og kernekrafteksperter nu vinder med forebyggelse af ulykker, er unik. Det er vigtigt for verden at lære af denne erfaring. Erfaringen fra Fukushima må komme menneskeheden til gode ved at blive grundlaget for at teste kernekraftanlæg og udarbejde forbedrede sikkerhedskriterier. Til slut ønsker jeg endnu en gang at understrege, at EU må gøre alt, hvad det kan for at hjælpe Japan, en af vores nærmeste partnere. Nessa Childers (EN) Fru formand! Der er dukket to temaer op i kølvandet på de tragiske begivenheder, der ramte Japan for 12 dage siden. Det første har været japanernes reaktion, der, hvad strukturel forberedelse i byerne, beredskabstjenestens hurtige reaktion og det japanske folks forbilledlige ukuelighed angår, har været eksemplarisk og bør tjene som skabelon for andre jordskælvsudsatte lande. Det andet tema med atomnedfaldet i Fukushima er imidlertid vanskeligere. Selv om Japan utvivlsomt hurtigt vil lære af disse begivenheder, må også Europa tage disse erfaringer til sig, og vores reaktion vil måske blive delt op i to områder. Det første er hævet over enhver tvivl at sørge for sikkerheden på fungerende kernekraftværker i EU. Jeg hilser testplanerne og vil gerne understrege, at de skal munde ud i fælles bestemmelser mellem medlemsstaterne om sikkerheden for kernekraftværker og om lagring af yderst giftigt atomaffald. Dette er særligt relevant i min østirske valgkreds. Den største samling af den slags materiale huses på atomkraftværket Sellafield i England, kun 280 km fra Louth amt. Vores anden reaktion bør dreje sig om kernekraftens fremtid samlet set. I denne henseende må vi blive enige om et fuldstændigt stop for at bygge nye kernekraftanlæg. For at sikre en tilstrækkelig fortsat energiforsyning til EU må vi også godkende investeringer i vedvarende energiproduktion og mere effektiv energiudnyttelse. Johannes Cornelis van Baalen (EN) Fru formand! Jeg støtter ordene fra mine kolleger i Delegationen for Forbindelserne med Japan - hr. Gollnisch og fru Kalniete - ord, der formidler respekt og medfølelse til japanerne. Vi må imidlertid også lære, og det betyder, at denne potentielle atomulykke bør få en international dimension. Der må være absolut gennemsigtighed. Vi må finde ud af, hvorfor der ikke blev fulgt op på Den Internationale Atomenergiorganisations advarsel. Der var ingen drøftelse af denne advarsel. Vi bør finde ud af, hvad der skete. Jeg er enig med alle de andre, der siger, at vi bør forene vores bestræbelser ved genopbygningen. En frihandelsaftale er derfor særligt værdifuld, og vi bør indgå denne aftale hurtigst muligt. Mirosław Piotrowski (PL) Fru formand! Som medlem af Parlamentets Delegation for Forbindelserne med Japan vil jeg gerne for det første give udtryk for min medfølelse og solidaritet med den japanske nation i lyset af denne kolossale katastrofe. Den har krævet næsten 10 000 menneskeliv, mere end 16 000 mennesker anses for savnet, og disse tal ændrer sig konstant. Jordskælvet og tsunamien har skabt utænkelige ødelæggelser. Tabene estimeres allerede til 300 mia. USD. Selv om Japan ikke har bedt Europa om nogen hjælp, kan vi ikke forholde os passive til en tragedie af denne størrelsesorden. Den største bekymring vækkes af skaden på atomkraftværket i Fukushima. Efter nogle eksperters mening er situationen alvorlig og kan resultere i en gentagelse af, hvad der skete efter Tjernobyl. Det ungarske formandskab og fru Ashtons erklæring om humanitær bistand og ekspertbistand bør hurtigst muligt få et indhold i tæt samarbejde med den japanske regering. Claude Turmes (DE) Fru formand! For kun 14 dage siden skrev det japanske selskab Toshiba og andre, der byggede kernekraftanlæg, i deres reklamebrochurer, at de havde de sikreste kernekraftanlæg i verden - så meget for påstanden om, at vi i Europa afgjort har de sikreste atomkraftværker. Jeg mener, at denne yderst alvorlige og tragiske ulykke i Japan bør gøre det klart, hvor absurd det er at sidestille kernekraftanlæg med vindmølleparker, effektiv energiudnyttelse eller solkraftværker, når man drøfter bekæmpelsen af klimaændringer. Hvad mere er, denne tanke om lavemissionsteknologi er ganske enkelt forkert. Man er nødt til at se på den samlede risiko ved alle teknologier. Mit første specifikke spørgsmål til Dem, hr. Oettinger, er følgende: Er det ikke på høje tid, at De indlemmer mindst ét scenarie i Energikøreplan 2050, som ganske enkelt viser, hvad vi kan opnå ved at kombinere 100 % vedvarende energi og effektiv energiudnyttelse? Det er det allermindste, Europas borgere kan forvente sig. Lad mig fastslå, hvad stresstestene angår, at vi er for sådanne test, men de må være obligatoriske, og de må være europæiske. Den første bankstresstest blev manipuleret unødigt af de nationale myndigheder, således at et par banker ville være ekskluderet. Vi var nødt til at tage en ny runde med stresstest, for at det skulle blive rigtigt. Det andet nøgleelement er "uafhængig ekspertise". Fru Lauvergeon fra Areva og hr. Teyssen fra E.ON, Euratom-tjenestemændene fra Kommissionen, atomkrafteksperterne i Wien og ikke mindst de nationale atomkraftvagthunde er alle forudindtagede. Selv de nationale myndigheder vil ikke indrømme, at de sikkerhedstest, der blev skitseret for seks måneder siden, ikke længere er korrekte. Vi har med andre ord brug for uafhængige eksperter. Ellers løber vi den risiko kun at høre forudindtagede meninger. Jeg har et sidste ord at tilføje. Jeg ville anbefale, at De gik forsigtigt til værks, når De peger på hr. Sarkozy som den store forkæmper for verdensomspændende nuklear sikkerhed. Jeg ville være en lille smule mere varsom, hvis jeg var Dem. Sabine Wils (DE) Fru formand! Japan er stadig truet af nuklear nedsmeltning. Strålingen fra kernekraftværket i Fukushima stiger dramatisk. Dette er endnu et gruopvækkende bevis på, hvor umuligt det er at kontrollere kerneenergi. Det er derfor, vi opfordrer til et øjeblikkeligt ophør med kernekraft. Kernekraft beriger elselskaberne, men når der sker en ulykke, er det folket, der betaler prisen. Derfor må EU omgående kræve, at operatørerne af kernekraftværker tegner obligatorisk offentlig ansvarsforsikring. Der skal være tilstrækkelig dækning for alle skader på sundhed, ejendom og andre aktiver i alle medlemsstater. EU bør endeligt ophøre med at fremme kernekraft og ophæve Euratomtraktaten. Milliarder af skatteyderpenge pumpes stadig ind i en farlig højrisikoteknologi, samtidig med at sikre alternativer såsom vedvarende energi fortsat er underfinansieret. Mario Mauro (IT) Fru formand, mine damer og herrer! Jeg tror, at det vil være en alvorlig fejltagelse at gøre denne forhandling til en form for retssag mod risiciene ved moderne livsførelse. Vi må anerkende, at videnskab og teknologi gør det muligt for os at leve længere, at leve under bedre vilkår, at leve med bedre fremtidsudsigter på baggrund af, at fødevaresikkerhedsforholdene er blevet forbedret, at vilkårene i vores velfærdssystemer er blevet forbedret, at forholdene i vores fremadskuende verden er blevet forbedret, netop fordi den har kunnet anvende og udnytte videnskab og teknologi. Dette synspunkt er naturligvis ikke uden risici, men disse risici kan overvindes, hvis vi kan forene vores kræfter om at løse de problemer, som det internationale samfund står over for hver eneste dag. Navnlig hr. Brock havde ret, da han sagde, at der er noget uforklarligt ved vores forhold til ting, som får os til at indse, at vi ikke har styr på alt, at uanset hvor avancerede vi end måtte være, har vi ikke svar på alle problemer, som naturen volder menneskeheden, hvilket netop omfanget af dette jordskælv erindrer os om. Det er meget sandsynligt, at mindre udviklet teknologi og videnskab for ikke så længe siden, f.eks. for hundrede år siden i Messina, førte til en begivenhed, der forårsagede mere end 100 000 dødsfald, selv om der var tale om et jordskælv af langt mindre styrke. Dette skulle give os klare retningslinjer for fremtiden. Videnskab og teknologi er nemlig redskaber, og det kræver en god politik at udnytte dem fuldt ud. Det vil derfor kræve udformning af gode politikker, hvilket vi gør i fællesskab som institutioner, at fastslå, om vi nu har løsninger, som gør det muligt at bevæge os væk fra den nuværende atomalder og ind i fremtiden, eller om vi skal fortsætte med at basere os på disse redskaber på lang sigt for at muliggøre den videreudvikling, som vi alle har behov for. I dag skal vi dog gøre noget helt andet, nemlig hovedsageligt gøre en indsats for at bidrage til at lindre et folks smerte og dække dets behov. Jeg hører ikke meget om det her i Parlamentet, fordi vi alle er optaget af en politisk diskussion, der forsøger at inddrage fremtidige bekymringer, som ikke rigtigt har noget at gøre med det, der står på dagsordenen. Daciana Octavia Sârbu (RO) Fru formand! Den krise, der for øjeblikket udspiller sig i Japan, giver anledning til bekymringer om sikkerheden på kernekraftværker verden over. Det er vores pligt at spørge os selv, hvor solide og sikre de kernekraftværker, der er opført på vores område, er. Jeg kommer fra Rumænien, og borgerne i mit land er med rette bekymrede over sikkerheden på kernekraftværket i Cernavodă, navnlig da der for nylig er blevet sat mange spørgsmålstegn ved det i pressen. Det er min faste overbevisning, at offentligheden ikke blot i Rumænien, men også i en række andre medlemsstater, spørger sig selv, om den er ordentligt beskyttet i tilfælde af naturkatastrofer, som kan berøre kernekraftværkerne. I sidste uge besluttede Tyskland at foretage en detaljeret inspektion af sine systemer til produktion af kernekraft. På baggrund af begivenhederne i Japan er det absolut nødvendigt at foretage en hastegennemgang af situationen med hensyn til nuklear sikkerhed i hele EU. Alle medlemsstater bør udøve streng og fuldstændig kontrol med disse kernekraftværker. Kommissionen skal ikke blot sikre, at direktivet om nuklear sikkerhed gennemføres korrekt, men sammen med de kompetente myndigheder i medlemsstaterne også nøje overvåge, hvilken stand disse kernekraftværker er i. Den tragiske situation i Japan understreger på ny, at vi må gøre vores yderste for at tilvejebringe hurtige katastrofeberedskabsmekanismer. Charles Goerens (FR) Fru formand! Et par ord om Japan. For det første må vi gøre alt for at mindske lidelserne for det japanske folk, der fortjener al vores medfølelse og solidaritet. For det andet er der ud over de to naturkatastrofer - jordskælvet og tsunamien - en tredje katastrofe, som er en nuklear katastrofe og dermed menneskeskabt. Alt, hvad der er blevet sagt om dette spørgsmål, kan sammenfattes i ét ord, nemlig hiatus. Ja, vi står over for et paradigmeskift, der kan koges ned til to spørgsmål: Hvad bør ændres, og for det andet, hvad kan vi starte med at ændre i henseende til energiproduktion? Vi kan være sikre på, at hvis vi faktisk løb tør for fossile brændstoffer og kerneenergi, ville vi meget hurtigt blive i stand til at danne os et mere nøjagtigt billede af potentialet for udvikling af vedvarende energikilder. Vi forventer, at EU omdefinerer sin strategi med hensyn til dette spørgsmål. Dette kræver vision, viljestyrke og en detaljeret køreplan. Bas Eickhout (NL) Fru formand! For det første vil jeg gerne lykønske hr. Oettinger med at være kommet godt fra start. De fik rent faktisk en flyvende start i sidste uge, men siden da synes det at være gået ned ad bakke for Dem. De må imidlertid virkelig gøre noget ved dette nu og præcisere Deres holdning, fordi det, De sagde i sidste uge, var, at vi skulle have en debat om Europa og om en fremtid for et Europa uden kernekraft. De har ikke gentaget dette siden, selv om det bør være emnet for vores forhandling nu. Mange undersøgelser, dvs. videnskabelige undersøgelser, har igen og igen vist, at vi kan nå vores miljømål uden brug af kernekraft. Det er muligt at drive Europa udelukkende ved hjælp af vedvarende energi. Det bør være emnet for vores forhandling i dag. Det er et politisk valg, om man er for eller imod kernekraft. Det skulle ikke være nødvendigt at begrunde, hvorfor vi er imod kernekraft. Det er dem, der går ind for kernekraft, som bør komme med en begrundelse. Derfor er stresstesten så vigtig. Jeg har to spørgsmål til Dem, hr. Oettinger, to meget vigtige spørgsmål. For det første, hvordan skal vi fastlægge kriterierne? Hvordan skal vi sikre, at de er uafhængige? For det andet, hvad vil der ske, hvis et kernekraftværk ikke består stresstesten? Hvilke konsekvenser vil det så få? Lena Kolarska-Bobińska (PL) Hr. formand, hr. kommissær! Begivenhederne i Japan har berørt os alle meget dybt. Vi hylder de mennesker, der med risiko for deres liv håndterer følgerne af tre begivenheder, som indtraf samtidig, nemlig jordskælvet, tsunamien og uheldet på kernekraftværket. Denne tragedie har vakt stor sympati og dermed givet anledning til den diskussion, som vi for tiden er vidne til i Europa, om kernekraftens og den europæiske energistrategis fremtid. Vi vedtog for nylig en energistrategi for Europa frem til 2020. Man kan sige, at denne strategi for øjeblikket er ved at blive undermineret, selv om vi accepterer kernekraft i strategien. Det fremgår af strategien, at kernekraft blot skal ledsages af strenge sikkerhedskrav. Kernekraft er dog en acceptabel del af energimixet i en række lande. Denne diskussion bør efter min opfattelse også styrke det europæiske energisamarbejde, hvilket er noget, vi har anmodet om i vores betænkning. I dag skal vi ikke blot forbedre sikkerhedsforholdene, men også styrke Det Europæiske Atomenergifællesskab og bevæge os i retning af et europæisk energifællesskab. Kommissionen skal presse på for et bedre samarbejde mellem medlemsstaterne og for at gøre kerneenergipolitikken til et europæisk anliggende. Stresstest bør ikke være frivillige. Nogle lande vil benytte dem, hvis de ønsker det, mens andre ikke vil gøre det. Dette må indgå i opbygningen af, hvad der i sidste ende skal være en fælles politik for kernekraft. Vi bør også støtte nye teknologier. Europas samlede energistrategi bygger på decentralisering og diversificering. Derfor bør vi tænke på at fremme små og mellemstore atomreaktorer. De koster mindre, er opført som moduler og er derfor lettere at sikkerhedsteste. Måske vil denne form være mere acceptabel for den offentlige mening, da vi ikke vil være i stand til fuldstændigt at fjerne denne energiform. Zigmantas Balčytis (LT) Hr. formand! Japan har oplevet følgerne af en naturkatastrofe og en atomulykke, som trodser enhver forestilling. Det litauiske folk er i færd med aktivt at skaffe midler og forsøger på enhver tænkelig måde at bidrage til at hjælpe landets ofre. Vi husker og vil altid huske de smertelige følger af Tjernobylatomkatastrofen, som menneskene i denne region fortsat kan mærke, selv efter tre årtier. Katastrofen i Japan tvinger os til grundlæggende at tage spørgsmålet om nuklear sikkerhed op til fornyet overvejelse. Vi kan ikke kontrollere naturkatastrofer, men vi bør i det mindste sikre, at de ikke forårsager yderligere og meget smertelige atomkatastrofer. Jeg tilslutter mig gennemgangen af den eksisterende infrastruktur og tilvejebringelsen af ny kapacitet, men vi må grundigt analysere hændelserne på det japanske kernekraftværk, navnlig med Tjernobylatomkatastrofen som fortilfælde. Vi må nå frem til konklusioner og vedtage foranstaltninger, der gør det muligt for os at styrke den nukleare sikkerhed i hele Europa betydeligt. Chris Davies (EN) Hr. formand! Mine bekymringer over kernekraftsektoren er blevet overskygget af mine bekymringer over klimaændringerne, og det er nu min opfattelse, at kerneenergi kan spille en rolle som hjælp til at bekæmpe global opvarmning. Dette var sandt før ulykkerne i Japan, og det er fortsat sandt nu. Der er naturligvis en lære, som skal drages heraf. Der er problemerne med konstruktion, mangelfuld regulering og utilstrækkelig uafhængighed og den åbenbare selvfølge, at man ikke skal opføre kerneenergireaktorer i jordskælvszoner. Vi lever imidlertid i en verden omgivet af farer. Vores byer har stort set alle kemiske fabrikker med et enormt risikopotentiale, men vi kan styre disse risici, vi lever med dem. I årtiernes løb har vi haft gruopvækkende togulykker, men vi lukker ikke jernbanerne af den grund. Vi tager ved lære heraf, vi anvender dem, og vi forbedrer sikkerheden. Det er, hvad vi skal gøre med kerneenergisektoren. Romana Jordan Cizelj (SL) Hr. formand! Hvis vi skal tage vores klimamål alvorligt, må kerneenergi fortsat indgå i vores energimix. Derfor må vores drøftelser ikke blive ideologiske. Hvad vi først og fremmest har brug for, er svar på en lang række spørgsmål, som f.eks. hvad der var den vigtigste årsag til ulykken, og hvordan den kunne have været forhindret. Brød systemerne vedrørende ansvar, gennemførelse og tilsyn sammen? Var sikkerhedskulturen i et af de nukleare anlæg slap? Hvilke muligheder er der for at lagre brugt atombrændsel mere sikkert? Var reguleringsmyndigheden for svag til gribe ind i tide osv.? Vi må finde svar på disse spørgsmål, hvorefter vi vil være i stand til at træffe ansvarlige politiske foranstaltninger. Hvad vil det egentligt sige at træffe ansvarlige politiske foranstaltninger? Vi skal nå frem til en samfundsmæssig aftale om acceptable teknologier og navnlig om kernekraftværkernes rolle. Vi skal sikre, at princippet om, at sikkerheden kommer i første række, gennemføres. Vi skal udforme en lovgivningsmæssig ramme, der stiller tilstrækkelige finansielle og menneskelige ressourcer til rådighed for sikker drift af komplekse teknologier. Vi skal lette udviklingen af en uafhængig nuklear profession med stor ekspertise, videreuddannelse af den og overførsel af viden fra de ældre til de yngre generationer. Vi skal vurdere kompetencen og uafhængigheden hos reguleringsorganerne, der spiller en vigtig rolle for sikkerhedskulturen, og vi skal sørge for sikker bortskaffelse af højradioaktivt affald og brugt atombrændsel. Endelig vil jeg gerne nævne de fælles sikkerhedskriterier. Vi er i dag alle enige om, at vi reelt har brug for dem, men prøv at tænke tilbage på 2009, da vi drøftede direktivet om nuklear sikkerhed. Selv da bekræftede Parlamentet de fælles europæiske kriterier, som Rådet desværre ikke accepterede. På det tidspunkt viste Parlamentet, at det traf de rette foranstaltninger. Derfor er det efter min opfattelse på høje tid, at Parlamentet får flere beføjelser på kerneenergiområdet, og vi bør nå til en interinstitutionel aftale, så vi kan få beføjelser inden for rammerne af den fælles beslutningstagning. Ildikó Gáll-Pelcz (HU) Hr. formand! Jeg vil først gerne udtrykke min dybe medfølelse og dernæst min respekt for det japanske folk og for det tredje min store beundring for og påskyndelse af de japanske helte, der i dette øjeblik arbejder i kernekraftværket. Der er sket en tragedie, som altid vil blive husket i Japans og verdens historie. Det katastroferamte land har anmodet Den Europæiske Union om hjælp i forbindelse med den foreløbige koordination af den bistand, som medlemsstaterne har tilbudt. Kommissionens hurtige reaktion var opmuntrende, og det samme var den omstændighed, at kommissæren bekræftede, at der ville blive ydet al tænkelig bistand til Japan og den næsten halve million mennesker, der har fået midlertidig nødindkvartering som følge af det ødelæggende jordskælv og tsunamien. Det er min faste overbevisning, at vi derudover må gøre alt for at afbøde følgerne af katastrofen og genskabe levevilkårene. Samtidig vil jeg dog gerne give udtryk for, at det ikke er hensigtsmæssigt at sætte denne form for katastrofe og lignende katastrofer i et modsætningsforhold til anvendelsen af kernekraft. Ikke desto mindre skal kernekraftværker naturligvis udstyres med de mest omfattende sikkerhedssystemer og inspiceres konstant efter de strengeste bestemmelser. Kommissionens forslag om at tilrettelægge en bred europæisk høring må hilses velkommen. Da jeg anser det for nødvendigt, støtter jeg også, at Kommissionen udarbejder retningslinjer, der skal danne grundlag for et velfungerende sikkerhedssystem, som skal koordineres på europæisk plan, og garantere fortsat sikker produktion af kerneenergi i fremtiden. Det japanske folks adfærd er eksemplarisk og bør være en reference for os. Det er min faste overbevisning, at det fortjener al tænkelig støtte. Edit Herczog (HU) Hr. formand, hr. kommissær, mine damer og herrer! I dag er vi alle lidt japanske. Selv midt i en naturkatastrofe må vi indrømme, at nuklear sikkerhed har et menneskeligt ansigt. Planlægning, drift, nedlukning og, som nu i Fukushima-kernekraftværket, tackling af ulykker er en prøve på styrken af den menneskelige viden og beslutsomhed. Den europæiske stresstest er et vigtigt skridt for os i retning af at planlægge for fremtiden, hvad vi hidtil ikke har kunnet forestille os. Vi kan bedst hylde arbejderne på Fukushima-atomkraftværket, hvis europæiske eksperter inddrages i europæiske faglige og politiske beslutninger. Disse atomarbejdere, hvis engagement og viden er uundværlig, bør inddrages. Det er meget vigtigt, at den nukleare viden holdes ved lige og udbygges på mellemlang sigt, da den er den virkelige garanti for sikkerhed. Endvidere vil jeg gerne på ny fremhæve, hvad fru Ulvskog sagde. Den nukleare forskning og udvikling skal i højere grad end nu give svar på, hvordan vi kan håndtere nukleart affald, sådan som vi har gjort i affaldets 60-årige historie. Paul Rübig (DE) Hr. formand! Jeg vil gerne takke kommissær Oettinger for at tackle dette spørgsmål på så seriøs og ansvarlig vis. Vi bør overveje, om De Vesteuropæiske Nukleare Tilsynsmyndigheders Sammenslutning (WENRA) bør opgraderes til at være europæisk reguleringsorgan for de 27 medlemsstater. Vi bør overveje, om Den Internationale Atomenergiorganisations (IAEA) standarder bør gøres retligt bindende, og om dette nye reguleringsorgan bør have beføjelse til at kræve en øjeblikkelig nedlukning, hvis standarderne ikke er opfyldt. Vi bør også overveje at reformere Euratomtraktaterne med fokus på sikkerhedsbestemmelser samt spørgsmålet om dækningen af omkostningerne i forbindelse med nedlukning og slutdeponering, der skal løses nu. Jeg tror, at dette er et følsomt emne. Vi må her i Europa benytte denne lejlighed til at gennemføre en peerevaluering og indføre de seneste standarder, sådan at befolkningens sundhed ikke bringes i fare. David Martin (EN) Hr. formand! Jeg hilser naturligvis den hurtige bistand, vi har ydet japanerne i nødens stund, velkommen og deler også den sympati, vi har udtrykt over for dem. Jeg kan dog ikke lade være med at tænke på, at vores bemærkninger om solidaritet måske ikke er helt så oprigtige, når man ser på, hvordan nogle af medlemsstaterne har optrådt. Ved læsning af vores aviser konstaterer jeg, at den spanske regering indtrængende har opfordret
{'language': 'da'}