Godkendelse af protokollen Formanden Protokollen fra sidste møde er omdelt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. Hallam Fru formand, jeg vil gerne takke tjenestegrenene for det tredje forsøg på nøjagtigt at gengive, hvad jeg har sagt dag efter dag her i Parlamentet om, at nikkel i de nye euromønter ikke er forbundet med sundhedsfare. Jeg beklager, at jeg hele tiden må vende tilbage til dette, men jeg kan bare ikke forstå, hvorfor Europa-Kommissionen absolut vil pålægge Europa at anvende en metaltype fra en finsk virksomhed kaldet Outokumpu. Jeg kan ikke forstå, hvorfor de skal have monopol på leveringen. Jeg håber sandelig, at vi kan få rede på det her i løbet af de næste par uger. Fontaine Fru formand, med hensyn til afstemningen om ændringsforslag 4 om afstemning om budgettet - som befinder sig på side 11 i den franske udgave af protokollen - tog hr. Samland ordet for at bidrage med en utrolig vigtig præcisering og for at meddele, at ændringsforslaget absolut ikke havde til hensigt at sætte spørgsmålstegn ved eller bestride pensionsfondens legitimitet. Så vidt jeg husker, sagde jeg dengang, at det var en meget vigtig præcisering, og at vi ville tage den til efterretning. Jeg vil gerne have, at dette fremgår af protokollen. Chichester Fru formand, jeg har ikke bedt om ordet for at kommentere det britiske Labourpartis uddeling af mundkurve - selvom vi er nogle, der synes, de har været lidt af en joke denne uge - (Blandede reaktioner) men med hensyn til hr. Hallams indlæg vil jeg gerne have afklaret nogle ting. Jeg forstår ikke helt, om hr. Hallam har grebet Kommissionen uden en nikkel, eller om Kommissionen bare er en nikkeldukke. Det vil jeg gerne have klarlagt. von Habsburg Fru formand, jeg ville gerne gøre opmærksom på noget: Det er absolut noget rod, at grupperne fordeler taletiden. Vi er her indtil kl. 13.00, og hvis man beder om ordet, så lyder det pludselig, at der ikke er mere taletid, selvom vi stopper før kl. 11.00! Vi er her officielt indtil kl. 13.00, og det er en skandale, at gruppelederne bare fordeler tiden, og så bagefter ikke tillader flere indlæg. Jeg beder Dem bringe det på tale, for det, man gør her, er at misbruge skatteydernes penge! Formanden Vi er stadig ved protokollen. Jeg beder om, at det bliver undersøgt. I Breyer-betænkningen blev et forslag efter min mening ikke sat under afstemning, hvorfor to ændringsforslag bortfaldt, som skal sættes under afstemning. Jeg beder om, at dette undersøges endnu en gang. (Protokollen godkendtes) McMahon Fru formand, med hensyn til protokollen er det det punkt vedrørende demonstrationen, jeg rejste i går, som også fru Ewing og hr. Tomlinson har været inde på. Ligesom hr. Habsburg mener jeg, at man skal spare på skatteydernes penge, så det personale, der er ansat her, organiserer ikke demonstrationer under Parlamentets møder mod de ærede medlemmers rygte. Er der blevet fulgt op på, hvilke foranstaltninger formanden skal træffe for at sikre, at dette ikke gentager sig? Har man overvejet disciplinære forholdsregler over for de ansvarlige? Fontaine Fru formand, jeg kan give et meget kort svar til hr. McMahon. Jeg har naturligvis forhørt mig om disse hændelser, eftersom de fandt sted under mit formandskab. For det første var der ikke særlig mange demonstranter til stede, nemlig kun en halv snes stykker. Demonstrationen var ikke organiseret af Personaleudvalget, der havde meddelt, at det ikke kunne tilslutte sig. Med andre ord drejede det sig om en lille uvarslet demonstration. Det var bare det, jeg ville sige. Formanden Vi fører ikke nogen forhandlinger om noget lige nu. Jeg beder om, at der kun foretages indlæg til forretningsordenen. Tomlinson Fru formand, vi skal ikke have en debat om emnet, men det er ikke helt rigtigt, når Personaleudvalget siger, at de ikke organiserede demonstrationen, når de havde sat plakater med indkaldelse til demonstrationen op overalt i bygningen. De lagde faktisk en skrivelse om demonstrationen i alle medlemmernes postkasser. Det var et personligt angreb mod Parlamentets generalsekretær, mod Præsidiets afgørelse ved udarbejdelsen af Parlamentets forslag til budgetoverslag og mod Budgetudvalget for at have vedtaget en betænkning, som bærer mit navn. Det var yderst personligt i bemærkningerne om mig som ordfører for udvalget. Hvis De accepterer, at Personaleudvalget ikke deltog, skal udvalget efter min mening forklare nærmere, hvorfor de satte plakater op overalt i bygningen. Jeg mener, at der er endnu et problem, som Præsidiet skal se på. Eftersom der ved sidste valg til Personaleudvalget ikke blev afgivet et tilstrækkeligt antal stemmer, har vi tilsyneladende ikke noget Personaleudvalg, og jeg synes, at Præsidiet skal undersøge, hvorfor visse medarbejdere er på orlov, når der ikke er noget beslutningsdygtigt Personaleudvalg. Miller Fru formand, jeg vil gerne samle op på et par punkter, som min kollega, hr. McMahon, var inde på. Jeg var ikke enig med demonstrationen i går, men jeg hverken kan eller vil acceptere, at der træffes disciplinære forholdsregler mod fagligt organiserede. Jeg har været medlem af en fagforening hele mit liv. De har da lov til at organisere og demonstrere. Vi skal overhovedet ikke gøre noget mod dem. Formanden Mine damer og herrer. Der har allerede været talt om det. Emnet vil blive diskuteret igen. Roth Fru formand, som ordfører for menneskerettighedsbetænkningen fra sidste år vil jeg gerne bede hr. Tomlinson om at beskæftige sig med denne betænkning endnu en gang og genlæse kapitlet om faglige organisationers og fagligt aktives rettigheder. Europa-Parlamentet har gjort opmærksom på, at medlemmer af faglige organisationer, at arbejdstagere selvfølgelig også har ret til at demonstrere og sige deres mening ... (Formanden afbryder taleren) Formanden Fru Roth, diskussionen om dette emne står ikke på dagsordenen i dag. Vi kan kun diskutere det, hvis det står på dagsordenen! Fabre-Aubrespy Fru formand, jeg vil gerne sige noget om side 2 i protokollen, navnlig om hr. McMahons indlæg. Og eftersom der i salen er parlamentsmedlemmer, der kan udtrykke sig om... Formanden Protokollen er allerede godkendt. Fabre-Aubrespy Vil De tillade, at jeg siger, at der i salen således har været to indlæg... Formanden Hr. Fabre-Aubrespy, det gør mig ondt. Der finder ikke længere nogen diskussion sted, protokollen er allerede godkendt. Afstemning Posselt Fru formand, fru Palacio har forelagt en glimrende betænkning om indsigten i fællesskabsretten, og jeg vil gerne sige her, at dette program bærer navnet Robert Schuman med rette, for Robert Schuman har grundlæggende gjort vores Fællesskab til et retsfællesskab. I dag udvider vi dette retsfællesskab mod øst, beskæftiger os med økonomien og forsømmer dette element om en udvidelse af retsstatstanken. Jeg beder om, at vi beskæftiger os intensivt med at uddanne de juridiske tjenestegrene, domstolene og også forvaltningerne i de associerede lande mere intensivt. I Prag fik jeg at vide af justitsministeren, at man havde rådført sig med ENA til dette formål. Jeg påskønner ENA, men jeg tror ikke, at det er ENA's opgave at sensibilisere forholdene inden for fællesskabsretten. Her må vi forpligte De Europæiske Fællesskabers Domstol, De Europæiske Institutioner, i større omfang end hidtil. - Betænkning af Daskalaki (A4-0289/97) Evans Med hensyn til afstemningen om betænkningen af Daskalaki, så har de fleste britiske Labourmedlemmmer visse betænkeligheder over for punkt 12. Vi har undladt at stemme om dette punkt, da vi mener, at det er afgørende at holde momsen på aviser og tidsskrifter på 0 %. Det skrevne ord og dets frie tilgængelighed for alle uden censur eller begrænsninger er et vigtigt demokratisk princip. Vi må ikke foretage os noget, som kan begrænse denne tilgængelighed. Lindqvist Dette er ikke et spørgsmål for EU. Det er rent nationale anliggender, som skal håndteres af nationalstater. EU er ikke, og skal ikke blive, nogen stat. Ryynänen Betænkningen om det europæiske medies fremtid opstod af den bekymring, at de trykte medier er ved at blive overhalet af de elektroniske medier og den hurtigtudviklende informationsteknologi. Medieverdenen selv benytter den nye teknologi på mange måder. En hurtig ændring i arbejdsmiljøet medfører først og fremmest en uddannelsesudfordring, hvortil også EU's uddannelsesog medieprogrammer kan benyttes. Redaktørerne hører til informationssamfundets nøglegrupper, hvis konstante omskoling til det internationale informationsmiljøs krav behøver støtte både nationalt og på EU-niveau. Der skal også i fremtiden sørges for beskyttelse af den intellektuelle og etiske ophavsret, som redaktørernes kreative arbejde har, fordi en redaktørs arbejde bliver ofte benyttet flere gange i forskellige kommunikationsmidler. Dette fremhæver også redaktørens personlige ansvar for indhold og kvalitet af sit arbejde. Den seneste tids begivenheder, som satte grænser for offentlige personers beskyttelse i fokus, har sat gang i mediernes egen erhvervsetiske debat. I debatten er det godt at drøfte behovet for internationale spilleregler i form af et pressenævn på det europæiske niveau. Redaktørerne og specielt pressen, som er tæt på folket, har en særlig vigtig rolle i opbygningen af befolkningens Europa. EU-informationen bør på en klar og forståelig måde bringes tæt på befolkningen, hvis den nuværende kløft mellem institutter og befolkningen virkelig skal indsnævres. Herved er der behov for muligheder for efteruddannelse i fagene EU-politik, sprog og kultur. Hvordan skal man så - eller skal man i hele taget - støtte pressen i forhold til den elektroniske kommunikation? Først og fremmest vil der i kommunikationen også i fremtiden være brug for både trykte ord og for de elektroniske medier som hinanden supplerende kommunikationsformer. Pressens historiske opgave - at forsvare demokrati, frihed og menneskerettigheder - er ikke forsvundet, snarere er behovet delvist vokset. Opgaven trues af kommunikationsfeltets centralisering, som der findes eksempler på i alle medlemslande, blandt andet i Finland og Sverige. Som det værste tilfælde kan nævnes Italien, hvor landets politiske leder havde det centrale elektroniske medie i sin besiddelse. For at bevare balancen har det trykte ord - bøger, aviser og læsning - nu brug for bevidst støtte. Det er allerede i barndommen vi skal vokse til kritiske læsere og deltagende medborgere. For eksempel i Finland er kampagnerne "Avisen i skolen« ved at skabe gode resultater. Pressen er nødt til at kæmpe under stort omkostningspres, og mange støtteformer for den nye teknologi er mest for det elektroniske medie. Der er behov for samarbejde mellem medlemslandene for at reducere omkostningerne, for eksempel på områder som transport og merværdibeskatning. Alle skal sikres en jævnbyrdig adgang til distributionssystemerne. Det er jo modellen for det europæiske kommunikationssamfund at bevare mangeartethed og at forhindre skabelse af monopoler inden for kommunikation. Samtidig er den en garanti for ytringsfrihed. Waidelich Undertegnede vil gerne takke ordføreren for en godt gennemarbejdet betænkning på et vigtigt område. Undertegnede mener dog, at forslagene i betænkningen om harmonisering af momsbestemmelserne for aviser og tidsskrifter med målet at nå det lavest mulige momsniveau (punkt 12) samt forslaget om overvågning af distributionssystemerne (punkt 13) ikke kan anses for at være motiverede. Wibe Jeg har svært ved at se nogen grund til, hvorfor man skal harmonisere momsbestemmelserne for aviser og tidsskrifter i EU. Aviserne konkurrerer ikke med hinanden over medlemsstaternes grænser andet end meget marginalt i dag. Jeg ser heller ingen grund til, at kommissionen skal være med og overvåge distributionssystemerne for den trykte presse i medlemsstaterne. Det klarer medlemsstaterne bedst selv. Derfor har jeg stemt imod punkterne Z, 12 og 13 i betænkningen. Den fælles markedsordning for oksekød Formanden Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A4-0302/97) af Anttila for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning (EF) (KOM(97)0161 - C4-0212/97-97/0122(CNS)) om ændring af forordning (EØF) Nr. 805/68 om den fælles markedsordning for oksekød. Anttila Ærede fru formand, gode kolleger, EU yder cirka tre hundrede millioner ecu i eksportrestitutioner til transport af levende kvæg pr. år. Ydelserne begrundes blandt andet med, at eksporten reducerer interventionsomkostninger og overproduktion af oksekød samt tilfredsstiller efterspørgslen hos slagterne i tredjelandene. Hvis EU indstiller eksporten, vil efterspørgslen i så fald blive mættet af dyr fra andre lande. Dyrene eksporteres levende, fordi der ikke findes den fornødne køleteknik i Egypten, Libanon og Syrien. Skønt eksporten allerede er foregået i en årrække, blev der først lagt mærke til dyrenes velfærdsproblem i 1994. Dyretransporternes grusomme behandling af dyrene, blandt andet forsætligt dyrplageri og grusomheder ved læsning i Marseille havn, blev først afsløret af en TV-dokumentarfilm, som blev vist i flere medlemslande. Jeg så selv filmen i Finland og var ikke i stand til at se det hele, så grusom og brutal var mishandlingen. Filmene medførte en offentlig protest, og derfor anvendes der nu en bedre metode i afgangshavne. Der passes nu bedre på kvæget ved lastning af skibet. Endvidere er der det problem, hvorledes kvægets behandling kan overvåges under transporten og ved aflæsning i et tredjelands havn. Kommissionen har foreslået at rette op på situationen, således at udbetalingen af eksportrestitutioner sker på de vilkår, at dyrebeskyttelsesbestemmelserne bliver efterlevet under dyretransporterne. I min betænkning forsøger jeg at opbygge et heldækkende og fungerende overvågningssystem, hvorved efterlevelse af vedtægterne om dyrebeskyttelse virkelig kan overvåges. Indehaveren af transporttilladelsen, det vil sige firmaet og chaufføren, er ansvarlige for, at dyretransporterne kun udføres af sagkyndige og kompetente mennesker. Ansvaret placeres altså hos transportforetagendet og hos chaufføren. Strafudmåling sker i overensstemmelse med medlemlandets lovgivning. Ansvaret for overvågningen under læsningen og den egentlige transport er i direktivet fastsat til at være medlemslandenes opgave. Dyrene og køretøjerne skal kontrolleres ved afgang, og der skal også efter behov føres stikprøvevise kontroller med dyrene under rejsen. For at muliggøre stikprøvekontrollen skal transportruten og tidstabellerne for transporterne før rejsen meddeles til myndighederne i de lande, hvorigennem transporten foregår. Dyrlægen skal kontrollere dyrene på destinationen og udarbejde en officiel attest om dyrenes tilstand, og denne attest er den absolutte forudsætning for ydelsen af eksportrestitutionen. Overvågningen skal være heldækkende, kontrollerne skal være gennemskuelige og åbne, så befolkningen kan anse dem for at være pålidelige. Eksportrestitutionen skal reduceres eller helt indstilles, hvis bestemmelserne ikke er overholdt. Det er sværest at overvåge, hvad der sker med kvæget, når det ankommer til havne i tredjelande uden for EU. EU's overvågningsvedtægter omfatter ikke disse. Transportfirmaets og chaufførens ansvar ophører, når dyrene er bragt til destinationen, og de kan ikke være ansvarlige for eventuelle fejl, som sker i destinationshavnen uden for EU's område. Jeg foreslår, at EU drøfter dette med tredjelande og aftaler, at EU's kvægtransportnormer og bestemmelser om dyrebeskyttelse efterleves også ved behandling og transport af dyr uden for EU-området. Overvågningen koster fra to til ti ecu pr. dyr, det vil sige cirka fem millioner ecu pr. år ved de nuværende transportmænger. Desuden foreslår jeg på vegne af ELDR-gruppen, at kontrolomkostningerne afholdes af foretagendet, som står for transporten. Jeg foreslår, at kontrolfinansieringen tages fra eksportrestitutionerne, som for øjeblikket er seks hundrede ecu pr. dyr. Kontrolbehovet er opstået på grund af overtrædelserne ved transporterne, og derfor er det også begrundet, at eksportørerne finansierer omkostningerne ved kontrollen. Personaleressourcerne i Kommissionen er beskedne, kontrollen kan ikke overlades til den. Medlemslandene har kompetente tilsynsmyndigheder, og deres kunnen og service skal benyttes fuldt ud. Til kontrollen i tredjelande skulle det være muligt at anvende et eksternt kontor, som kan fungere under Kommissionen uden dog at være en del af Kommissionen. Jeg afventer hurtige foranstaltninger fra Kommissionen til iværksættelse af lovgivningen. Ærede fru formand, denne er min første betænkning. Udarbejdelse af den har givet meget lærerig erfaring. Som et nyt medlem, som startede i marts måned, vil jeg til sidst fremlægge en stærk anmodning til Dem, fru formand, og til hele formandskollegiet om at udvikle Parlamentets arbejdsrutiner. Parlamentet har ofte udtrykt sig om, at det gerne vil have mere beslutningsmagt. Før udvidelsen af beslutninger under ét -metoden skal beslutningslogikken i Parlamentet forbedres. Jeg synes, at specielt skal forarbejdelsen af ændringsforslagene forbedres, og ændringsforslagene skal begrænses til præcise emner. I dag bliver betænkningerne for ofte selvmodsigende. Sindal Fru formand, også vi støtter dette forslag. Det handler som bekendt om en gammel forordning fra 1968. Det er nødvendigt at præcisere en del ting, både i direktivet fra 1991 og direktivet fra 1995, for at forbedre dyrevelfærden. Udgangspunktet i denne sag må være, at transport af levende dyr stort set ikke er ønskelig, men selvfølgelig nødvendig. Grunden er for det første den meget store smittefare for levende dyr og for det andet dyrenes velfærd. Det er fuldstændigt uacceptabelt, at levende dyr transporteres rundt på de europæiske motorveje i dårligt udstyrede lastvogne over store afstande. Dyrene får stress og det i visse tilfælde i så høj grad, at de dør under transporten. Problemet hænger måske sammen med, at man har samlet slagterierne i store koncerner, og at man derfor ud fra økonomiske argumenter er nødt til at transportere dyr. Det kunne signalere, at der er brug for en anden holdning på dette område. Men indtil da er der brug for højere krav til de lastbiler, der skal transportere dyrene. Ligeledes skal kontrollen ved grænserne som nævnt skærpes. Og sidst, men ikke mindst, er der brug for, at der fremkommer økonomiske argumenter, der kan være med til at forbedre dyrevelfærden. Man kunne jo transportere dyrene i slagtet tilstand. Kølevognen er jo opfundet. Jeg mener, at vi i Parlamentet ikke blot skal tilvejebringe ordninger, der bibeholder det gamle system, men også tænke lidt fremad, og derfor mener jeg, at Parlamentet fremover såvel i Landbrugsudvalget som i andre udvalg bør diskutere denne sag. Det er godt, at der i denne betænkning bliver lagt op til, at en dyrlæge skal attestere transporten, og at der ikke kan ydes præferencetold, hvis bestemmelsen ikke overholdes. Jeg synes, det er et skridt i den rigtige retning, men som sagt mener jeg, at vi skal arbejde videre med denne sag. Gillis Fru formand, først vil jeg gerne takke kommissæren for at have forelagt det oprindelige dokument, som har dannet grundlag for denne betænkning. Jeg vil især takke fru Anttila for hendes betænkning om transport af dyr. Det er en meget velafbalanceret betænkning. Hun har ikke begået den sædvanlige fejl med at fordømme hele systemet. Hun har ret, når hun insisterer på, at der er behov for at håndhæve velfærdsbestemmelserne, som allerede eksisterer. Hun har fremhævet tilfælde af forsætligt dyrplageri og dyremishandling, som har fundet sted i visse medlemsstater. I juni 1995 vedtog Ministerrådet omfattende bestemmelser om transport af dyr. Disse bestemmelser blev for en stor del foreslået af Irlands daværende landbrugsminister, Yates, og er fuldt gennemført i Irland. Faktisk har vi meget strenge regler om dyrevelfærd i Irlands lovgivning, og de bliver håndhævet i fuldt omfang. Desværre er der andre medlemsstater, som endnu ikke helt har gennemført EU-lovgivningen. Som ordføreren sagde, så skal de bringe sagen i orden med det samme, og Kommissionen skal overvåge situationen og pålægge strenge straffe, hvis bestemmelserne ikke gennemføres fuldt ud. Dyrplageri foregår i de fleste tilfælde, når dyrene har forladt bedriften. Derfor skal de, der beskæftiger sig med transport af dyr, være fuldt uddannet til at opretholde et højt omsorgsniveau hele tiden. Det indgår også i de irske bestemmelser, og på de større skibe er der mange gange en dyrlæge ombord til at kontrollere dyrene. Der er nu et stærkt behov for rigtig kontrol med gennemførelsen af direktivets bestemmelser. Kommissionen skal nøje overvåge bestemmelserne om dyrevelfærd og sikre, at de overholdes overalt i Den Europæiske Union for både indførte og udførte dyr. Jeg vil gerne opfordre Kommissionen til at afvise det foreliggende ændringsforslag, som har til formål at hindre transport af dyr uden for Den Europæiske Union ved at eliminere eksportrestitutioner. Det vil naturligvis få katastrofale konsekvenser for oksekødsmarkedet, ikke alene i Irland, men også visse andre steder, og give kødfabrikkerne mulighed for at sænke priserne yderligere over for landbrugerne. Desuden er der ingen grund til at fremsætte et sådant forslag, hvis vi virkelig engagerer os i de berørte dyrs velfærd. Dyr kan transporteres og bliver transporteret med fuld respekt for deres velfærd. Det ville være meget uretfærdigt og ødelæggende at lade det gå ud over uskyldige eksportører og landbrugere, som udfører deres arbejde grundigt og omhyggeligt, bare fordi nogle få personer udviser ligegyldighed og mangel på omsorg. Ordføreren har understreget, at der findes midler mod sådanne personer, f.eks. tilbagetrækning af eksportrestitutioner. EU eksporterer ca. 500.000 levende dyr om året. Irland er jo en ø, og vi eksporterer over 90 % af vores samlede produktion. Vi er faktisk nødt til at eksportere 1 1/2 millioner stykker kvæg i form af kød eller levende kvæg. Størstedelen som kød. Det er da indlysende, at vi er afhængige af markederne i Europa og andre steder, og hvis vi ikke leverer til markederne uden for Europa, så vil vores internationale konkurrenter jo gøre det. Hvis der er efterspørgsel efter levende dyr, er vi nødt til at tilgodese den, naturligvis inden for de ovennævnte strenge bestemmelser og regler. Jeg er enig med forslaget om at pålægge strenge straffe, hvis det konstateres, at dyr er blevet mishandlet under produktion og under transport. Det forekommer heldigvis sjældent, eftersom producenterne er fornuftige mennesker, hvis hele eksistens afhænger af, at de dyr, de er ansvarlige for, kommer frem til bestemmelsesstedet i god behold. Santini Fru formand, hr. kommissær, på dette matte fredagsmøde, en ugedag som med urette betragtes som noget af en hjemrejsedag, har vi hevet denne sag frem, som jeg gerne vil henlede parlamentsmedlemmernes opmærksomhed på. Det er ikke en sag af fortrinsvis landbrugsmæssig karakter, men den rummer en række motivationer - ja, jeg vover ligefrem at sige værdier - som på tværs involverer mange andre udvalg. Jeg husker, for at nævne et, Udvalget om Transport og Turisme, hvor vi har diskuteret problemet omkring dyrenes velfærd og forholdene under transporten meget, og det er dejligt, at der er en synergi af udtalelser og hensigter, ja også af bestræbelser på at nå frem til en fælles og multilateral løsning. Man tager naturligvis udgangspunkt i en erkendelse, der er af teknisk og økonomisk art, nemlig ændringen af forordning 805/68. Parlamentsmedlemmer, der har større anciennitet, har fortalt, at denne diskussion bestemt ikke er af ny dato, men måske viser netop det, at der er blevet talt om problemet længe, og at der stadig er behov for at diskutere det, at der ikke findes en nem løsning. Vi må holde os mange kendsgerninger for øje, inden vi tager en beslutning. Nogle af disse kendsgerninger er udelukkende af økonomisk art, som for eksempel afskaffelsen af præmier, mens andre har karakter af civilisation og drejer sig om den måde, hvorpå dyrene bliver transporteret. Det er lykkedes ordføreren at finde en fin balancegang. Hun erklærer sig enig i Kommissionens forslag, men erindrer besindigt og dog bestemt om føromtalte værdier og i særdeleshed om den værdi, som vedrører dyrenes velfærd under transporten. Hun foreslår en ændring, som kræver indførsel af et overvågningssystem, som skal omfatte regelmæssig stikprøvekontrol, og som, når det er nødvendigt, skal betjenes af en uafhængig instans som imidlertid skal være under Kommissionens tilsyn og finansieres af eksportrestitutionerne. Her har vi det: kontrol. Det er kontrolsystemet, som er kernen i dette problem. Der er sikkert nogen, der kan huske, at der for nogle måneder siden var et skandaleprogram i TV, der gav et dårligt indtryk af en italiensk og en sydfransk havn. Der blev vist billeder af heste, som kom fra Østeuropa, og som blev behandlet på en måde, som må siges at være ret uortodoks, for ikke at sige barbarisk. De var ved rejsens mål, efter en lang rejse, som var startet hvem ved hvor, og under forhold, som var lige så uklare. De kunne være blevet ført hertil via et hvilket som helst sted, det kunne være Hannover eller en hvilken som helst europæisk havn. Det eneste, man i det øjeblik interesserede sig for, var de kummerlige forhold, som dyrene ankom under. Det er derfor, at det er på sin plads at minde om det, som ordføreren foreslår, nemlig at ansvaret skal ligge hos vognmanden. Det er nødvendigt at få en garanti for, at otte-timers-reglen bliver overholdt under transporten, at der er holdepladser, hvor dyrene kan få noget at drikke og spise, og at de, der sørger for transporten, det vil sige vognmanden og dermed også chaufføren, ved, hvordan de skal behandle dyrene. Tænk på problemets omfang i de tilfælde, hvor transporterne går til islamiske lande, hvor religionen foreskriver, at dyrene skal være levende. Tænk på det økonomiske tab, som bl.a. er forårsaget af den lange tur, som dyrene skal ud på, hvis de, som det meget ofte er tilfældet, kommer fra Østeuropa. Der er altså mange betragtninger forbundet med bare en betænkning, som gør, at vi stadig vil blive ved med at diskutere, i hvert fald indtil vi finder svaret på det egentlige spørgsmål: hvordan skal man kontrollere de ansvarlige. Virrankoski Ærede fru formand, fru Anttila har udarbejdet en udmærket betænkning om transport af levende kvæg, det ønsker jeg at gratulere hende med. Transport af kvæg, specielt slagtekvæg, har udviklet sig til et alvorligt, etisk problem, fordi tilfælde, hvor dyrene er blevet behandlet umenneskeligt og brutalt, er kommet til offentlighedens kendskab. For at forbedre situationen har Kommissionen nu foreslået en ændring af vedtægten om eksportrestitutioner. Efter ændringsforslaget udbetales eksportrestitutioner på de vilkår, at fællesskabets bestemmelser bliver overholdt. Dette nye princip kan ikke anses for at være ret innovativt. Tværtimod kan det undre én, hvorfor disse vilkår ikke er blevet anvendt før, da det altid fra tidernes morgen har været en generel forudsætning, at de fastsatte bestemmelser skal overholdes. Ellers er støtten blevet reduceret eller helt indstillet. Reducering af eksportrestitutioner er næsten det eneste effektive middel, hvorved EU kan tvinge eksportøren til at sørge for, at dyrene bliver ordentligt behandlet. Naturligvis kan det altid påstås, at eksportøren ikke har mulighed for at kontrollere transporterne. Eksportøren kan dog effektivt påvirke etableringen af transporten f.eks. ved at kræve en aftale, hvor chaufføren binder sig til at erstatte eksporttabet, som skyldes forsømmelse af bestemmelserne eller af en brutal behandling af dyr. De bedste sider i betænkningen under behandling er, at transporternes overvågning strækkes til at også gælde for dyr, som bringes ind i EU-området. Det må siges at være begrundet. Denne vedtægtsændring giver anledning til også at gribe mere udbredt fat i landbrugets etiske spørgsmål. Også i EU-området drives der husdyrproduktion på en måde, som er betænkelig og etisk uholdbar. Eksempler på sådanne metoder er opdræt af burkalve, hvorved der produceres hvidt kød til delikatesserestauranter, tvangsfodring af gæs, hvor der med en pumpe tvinges mad ned i fuglens mavesæk, og dette medfører en forstørret lever, samt kalvefødsel ved hjælp af kejsersnit. Det er ufatteligt, at et civiliseret, internationalt fællesskab kan tillade opdræt af en fuldkommen unaturlig kødrace med gentagne kejsersnit, hvor den ufødte kalv trækkes ud af dyret gennem et operationssår. En hjørnesten i den europæiske kultur er respekt for dyr og en ordentlig behandling af dem. Det er uhyggeligt, hvis der under navnet fri markedsføring han høstes økonomiske fordele af de næringsdrivende, som behandler dyrene umenneskeligt og brutalt. Det konstateres i betænkningen, at EU ikke har muligheder for at kontrollere behandlingen af dyr, efter de er ankommet til bestemmelsesstedet uden for EU. Behandlingen af dem kan derefter blive ganske umenneskelig. Derfor vil det være fornuftigt at forsøge at formindske transporten af levende dyr. Dette bør ske ved hjælp af positive midler og ved at støtte købet af frostlokaler og køletransportkøretøjer såvel i EU-området som i destinationseksportlandene. At lede dyrtransporterne ind på et sundt spor er en meget vigtig sag for EU's troværdighed. Jeg håber, at vedtægterne bliver hurtigt færdigbehandlet og iværksat. Graefe zu Baringdorf Fru Wulf-Mathies, jeg taler til Dem personligt. Eksportrestitutioner er noget økonomisk vrøvl. Eksportrestitutioner, det vil sige subventioner til eksport af levende kvæg, er det samme som at hjælpe med til dyrplageri. Når vi her taler om foranstaltninger til en forbedring af kontrollen, så må vi ikke glemme, at det egentlig handler om at afskaffe disse eksportrestitutioner. Når dyrene så godt som er betalt, når de står i lastbilen, kan man ikke undre sig over, at man omgås dem, som man gør. Hvis De køber en hest, en araber, til en million i Mellemøsten, behøver De ikke bekymre Dem om, hvorvidt den nu også kommer frem på en fornuftig måde. Hvis De subventionerer slagtedyr på den måde, sker der præcis det, som vi ser på disse billeder. Vi må altså væk fra denne eksportsubvention, og vi vil støtte de forslag, der sigter mod det. Fru Wulf- Mathies, gør ingen røverkule af Deres hjerte, og fortæl os, at De også er imod denne meningsløshed, også selvom De repræsenterer Kommissionen her til morgen! Vi må sørge for, at producenterne af levende dyr i Nordafrika kan afsætte deres dyr, at de kan gøre forretninger med de mennesker dér, der ønsker at spise kød på denne måde. Det skal vi holde os udenfor. Så har vi ydet et fornuftigt bidrag til dyrebeskyttelsen. Mennesker omgås deres dyr fornuftigt, men vi tillader det bare ikke. Det er problemet. Barthet-Mayer Fru formand, kære kolleger, hvad angår transport af dyr og dyrs velfærd er det nødvendigt at gøre ydelsen af restitution ved udførsel af levende dyr betinget af, at EF-bestemmelserne overholdes. Problemet, som vi i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter grundigt har diskuteret, vedrører kontrollen af dyr indtil ankomsten i tredjelande. Man har lige siden starten på BSE-krisen lagt stor vægt på den type veterinærkontrol, der udføres, herunder hyppighed, kvalitet og inspektørernes uvildighed, og Kommissionen tilstår også - mere generelt - at det kan være svært at håndhæve EF-standarderne over for tredjelandene. Det er af grundlæggende betydning, at veterinærinspektørerne er godkendte, uvildige i forhold til transport- eller modtagelsesvirksomhederne og tilknyttet en administrativ tjeneste under Kommissionen eller en medlemsstat. Hvad angår kontrollerne, skal de være uvarslede og foretages stikprøvevis. Vi vil støtte ændringsforslag, der går i denne retning. Teksten fra Kommissionen lider i øvrigt af en alvorlig mangel vedrørende de tilfælde, hvor levende dyr importeres direkte fra tredjelande uden at gå gennem erhvervsdrivende i Den Europæiske Union. Fru Anttilas betænkning lukker dette hul og indeholder forslag om, at Kommissionen iværksætter en række foranstaltninger, der gør det muligt at ophæve visse præferencefordele for importeret kvæg. Afslutningsvis vil jeg gerne lykønske fru Anttila for hendes særdeles grundige arbejde. Min gruppe vil stemme for denne betænkning. Souchet Fru formand, jeg vil gerne lykønske vores ordfører, fru Anttila, med hendes udmærkede betænkning, og for at have indarbejdet de fem ændringsforslag, som vi forelagde udvalget. I ændringsforslag 1 og 6 præciseres det med rette, at kontrollen skal gennemføres af officielle eksperter fra Kommissionen eller medlemsstaterne. Vi har desuden anset det for vigtigt at pointere, at Levnedsmiddel- og Veterinærkontoret er fuldt ud kompetent til at foretage eller lade denne kontrol foretage. I modsætning til det, som visse andre har ønsket, har vi desuden anset det for nødvendigt, at omkostningerne i forbindelse med denne kontrol ikke var omfattet af "restitutionsbudgettet«. Da beløbet afsat til dette budget er begrænset, ville en inkorporering af kontrolomkostningerne på grund af de begrænsninger, der blev accepteret af Den Europæiske Union inden for rammerne af WTO, således medføre en yderligere nedbrydning af EF-præferencen. Ændringsforslag 2, som vi forelagde udvalget, og som vi har vedtaget, understreger, at denne forordning nødvendigvis skal være i fuld overensstemmelse med målsætningerne og foranstaltningerne i den fælles markedsordning for oksekød. Jeg vil således gerne minde om, at EU eksporterer tæt ved 500.000 stykker levende kvæg til Libanon, Egypten, Tyrkiet og Libyen. Her vil jeg gerne påpege, at der kan være tre grunde til, at disse lande ønsker at importere levende dyr: problemer i forbindelse med kølekæden, rituelle slagtemetoder og bevarelse af arbejdspladserne på de pågældende landes slagterier. Hvis EU holder op med at eksportere levende dyr til disse lande, skal man ikke tro, at de vil begynde at importere slagtekroppe; de vil fortsætte med at importere levende dyr, men fra andre lande end EU-medlemsstaterne. I ændringsforslag 3 og 4, som vi forelagde udvalget, og som blev vedtaget, specificeres det, at de økonomiske restriktioner og straffeforanstaltninger, der finder anvendelse ved eksport af levende dyr fra EU til tredjelande, ligeledes skal finde anvendelse for import af dyr fra tredjelande, hvis transportforholdene for de levende dyr ikke er i orden. Jeg vil på dette punkt gerne henvise til, at Den Europæiske Union i 1996 importerede tæt ved 500.000 stykker levende kvæg fra tredjelande. Hvis vi sætter begrænsninger for vores egen eksport, skal disse begrænsninger også gælde for vores import. Afslutningsvis, fru formand, vil vi stemme imod ændringsforslagene fra De Europæiske Socialdemokraters Gruppe om, at der ikke skal ydes nogen restitution ved eksport af levende dyr til tredjelande. Dette forslag er fuldstændigt absurd og i strid med vores europæiske interesser, idet, som jeg tidligere har sagt, andre lande vil eksportere i stedet for os, hvis vi holder op med at eksportere levende dyr. Derfor må vi ikke lade Australien og New Zealand overtage de markeder, der for os er traditionelle markeder, og som desuden rent geografisk befinder sig i nærheden af vores produktionsområder. Transporten af levende dyr fra landene i Den Europæiske Union giver mulighed for kortere afstande, der således fremmer disse dyrs velfærd. Thomas Fru formand, jeg vil gerne starte med at lykønske fru Anttila med den udmærkede betænkning og med det hårde arbejde med at udarbejde den. Disse bestemmelser er endnu et skridt i den rigtige retning. Dyrevelfærd har jo tiltrukket en hel del offentlig opmærksomhed i de sidste par år. Det er medtaget i protokollen til Amsterdam-traktaten, som blev underskrevet tidligere i år i anerkendelse af, at der er behov for at tage hensyn til dyrevelfærd ved formulering af en politik. Kommissionen foreslår at opnå dette ved at gøre udbetaling af eksportrestitutioner betinget af overholdelse af bestemmelserne om transport af dyr. Det indebærer imidlertid, at den gældende lovgivning yder tilstrækkelig beskyttelse. Jeg går helt ind for Kommissionens forslag, som er forelagt Parlamentet i dag, men jeg opfordrer kraftigt Kommissionen til at undersøge, hvordan man kan opnå yderligere forbedringer. Ordføreren har gjort opmærksom på, at bestemmelserne om dyrevelfærd er utilstrækkelige med hensyn til søtransport, og at de ikke beskytter dyrene, når de når deres bestemmelsessted uden for Den Europæiske Union. Fru Anttila har ganske rigtigt peget på problemerne med at sikre dyrenes velfærd, når de har forladt Den Europæiske Union: Selvom bestemmelserne gjaldt i destinationslandet, havde vi ikke mulighed for at håndhæve dem. Desuden er der stærke kommercielle argumenter for at fortsætte med ordningen med eksportrestitutioner. Ved at udbetale restitutionerne for slagtekroppe må vi da kunne sikre, at bestemmelserne om velfærd overholdes uden at forstyrre et allerede meget plaget marked. Keppelhoff-Wiechert Fru formand, højtærede damer og herrer, i mange år har, mener jeg, ansvarsbevidste transportvirksomheder sørget for, at dyr afleveres i den bedste tilstand. Mange transportører har givet adgang til indblik i transporten for at tilbagevise den ofte udtalte kritik af dyretransporter. Det burde vi også fastslå i den fælles diskussion her til morgen. Desværre har medaljen også en bagside. Det henviser betænkningen af fru Anttila jo også til, der henvises nemlig til dem, der ikke tager dyrevenlig transport så alvorligt. Det er nu op til os at tage yderligere initiativer og imødegå dem med enhver lovgivningsmæssig strenghed. For at forbedre transporterne af levende dyr, kræver jeg, at følgende punkter iagttages: For det første bør kontrolomfanget øges, både inden for EU's grænser og i tredjelandene, for transportproblemerne skyldes oftest ikke mangler i lovgivningen, men i gennemførelsen. For det andet skal der udarbejdes og navnlig også indgås en aftale om konkrete transportbetingelser, også med de aftagende tredjelande, som er i overensstemmelse med EU-bestemmelserne. For det tredje har vi brug for skrappe og hårde sanktioner i tilfælde af groft uagtsomme handlinger eller forsætlige overtrædelser af dyrebeskyttelsesbestemmelser. Og sidst men ikke mindst, fru kommissær, opfordrer vi Europa-Kommissionen til at udforme eksportrestitutionerne for oksekød og slagtekvæg således, at der ikke længere er noget økonomisk incitament til eksport af levende dyr til tredjelande. Netop inden for international transport er det kun muligt at skabe en effektiv dyrebeskyttelse ved hjælp af en fælles EUlovgivning. Jeg benægter ikke, at det bliver en meget vanskelig og møjsommelig proces på europæisk plan, ellers ville vi ikke diskutere dette emne i så lang tid. Jeg er selvfølgelig også bevidst om, at ydelsen af eksportrestitutioner kritiseres helt generelt i stor udstrækning. De naturlige produktionsforhold, miljøafgifterne, dyrebeskyttelseskriterierne og dyresundhedsbestemmelserne i EU betyder imidlertid, at vores egen oksekødsproduktion er dyrere end i Argentina eller i USA. I industrien er det sædvane i sådanne tilfælde, at virksomhederne simpelthen flyttes til udlandet, når omkostningspresset stiger. Det kan vores landbrugere ikke gøre, og nu foreskriver WTO-aftalerne for oksekødssektoren en drastisk reduktion af oksekødseksporten med eksportrestitutioner. Mellem 1995 og 2001 skal der reduceres fra 1, 1 million til 0, 8 million t. Det er godt nok en måde at gå frem på, men jeg tror, at med BSE med de voksende lagre bliver europæisk landbrug sat under et uendeligt stort pres. Jeg ville sige, at vi generelt burde undgå dyretransporter. Det lyder selvfølgelig godt i forbrugernes ører. Men forbrugerne er på den anden side ikke parat til at betale mere for produkterne, så vi kan tillade os hele denne luksus. Hyland Fru formand, jeg vil gerne slutte mig til de tidligere talere og komplimentere fru Anttila for hendes meget objektive og velafbalancerede forelæggelse. Den fælles markedsordning for oksekød er et vigtigt element inden for rammerne af den fælles landbrugspolitik og har stor betydning for mit land, Irland, hvor produktion af oksekød er en af de vigtigste grene i landbrugsproduktionen. Da vi eksporterer over 90 % af vores produktion, er den irske sektor relevant for andre medlemsstater, og man plejer at sige, at Irlands produktion af oksekød er Europas overskud. Vi ved allesammen, at oksekødssektoren har været igennem en meget turbulent tid, men landbrugerne har stadig meget alvorlige problemer. Kvæghold har aldrig givet de helt store indtægter, og selv med de gavmilde EF-tilskud er der mange landmænd, hvis indtægt er for lav. Udførsel af levende dyr er en vigtig del af Irlands kvægsektor. Mange af de dyr, der udføres levende, er uegnede til vores slagterier, og det er al ære værd, at den irske regering har sørget for avancerede faciliteter for transport af kvæg til tredjelande. Hvis Europa ikke tilgodeser efterspørgslen efter levende kvæg, er der andre lande, der vil, og vi er da nødt til at have målet om maksimal udnyttelse af den europæiske landbrugssektors potentiale på dagsordenen. Afslutningsvis må vi igen se på forslagene for Europas oksekødssektor i Agenda 2000 samt inden for rammerne af handelsdrøftelser på verdensplan sørge for øget beskyttelse af og muligheder for Europas oksekødsproducenter. Van Dijk Fru formand, jeg vil gerne stille kommissær Wulf-Mathies nogle spørgsmål. Da jeg arbejdede på min betænkning om transport af levende dyr i og uden for Europa, kom jeg hurtigt til den konklusion, at Den Europæiske Union på ingen som helst måde er i stand til i tilstrækkelig grad at kontrollere dyrenes velfærd under transporten eller at sørge for overholdelse af EU-reglerne, som der godt kan knyttes en del kritiske bemærkninger til. Jeg vil gerne spørge kommissær Wulf-Mathies, hvordan han forestiller sig, at kontrollen vil blive en succes uden for Unionen, når den ikke er lykkedes i Unionen, og det ikke blot under transporten, men også ved aflæsningen og derefter på slagterierne. Er det ikke sådan, at kontrollen vil komme til at koste så mange penge, at det ikke mere står i forhold til de fordele, som eksporten af 500.000 stk. kvæg om året giver? Det drejer sig reelt om en meget lille del af det samlede kvægmarked i Europa, og det er fuldstændig latterligt, at vi vil fortsætte med, også Parlamentet, at udbetale eksportrestitutioner. Det må vi afskaffe med det samme. Wibe Fru formand, for det første håber jeg, at formanden kan korrigere en tidligere beslutning om ikke at godkende en stemmeforklaring fra mig på grund af, at jeg ikke var her. Jeg er her. Jeg har været her siden i mandags og vil være her, indtil denne mødeperiode er slut. Med hensyn til sagen, så er der få sager, der har oprørt den svenske offentlighed så meget, som da man i TV kunne vise billeder af det utrolige dyrplageri, der sker i forbindelse med eksporten af levende dyr fra Unionen. Denne eksport har en eneste årsag, nemlig eksistensen af eksportstøtte til denne håndtering. Der er kun én eneste måde at afskaffe denne eksport på, nemlig ved at vi afskaffer støtten. Den ekstra kontrol, som nu foreslås, er naturligvis et skridt i den rigtige retning. Der er dog muligheder for snyd. Desuden har vi ingen mulighed for at kontrollere, hvordan behandlingen af disse dyr er i modtagerlandene. Derfor vil jeg stemme for ændringsforslag 11 og 12. Jeg håber, alle andre også gør det. Grunden er enkel: Vores skatteydere ønsker ikke, at deres skattepenge bruges til at subventionere avanceret dyrplageri! Funk Fru formand, kære fru kommissær, først vil jeg gerne takke min kollega Anttila for hendes glimrende, omhyggeligt udarbejdede betænkning. Så vil jeg starte med et provokerende spørgsmål: Hvorfor har vi egentlig dyretransporter, hvis det alt sammen er så umuligt, som det beskrives her? Til det vil jeg gerne sige følgende: Vi har en vedvarende overproduktion af oksekød. Denne situation blev skærpet yderligere med BSE-skandalen. Forbruget af oksekød er faldet meget hurtigt, og vi indfører stadig ret mange dyr fra tredjelande. Det er situationen for den europæiske landbruger. Rådet, Kommissionen og Parlamentet leder nu efter muligheder for at mindske den opståede krise. Hvilke muligheder råder vi over? Den dyreste og mest uproduktive metode er at lagre kødet. Det kommer senere tilbage på markedet, bliver solgt billigt, og kvaliteten lider derunder. Den næste metode, der anvendes til at reducere store kødmængder, er præmiering af tidlig markedsføring af kalve. Den er lige blevet vedtaget igen, men forudsætter, at vi har et kalvekødsmarked, at vi har nogle europæiske forbrugere, der spiser dette kalvekød. Ellers er det også som at slå i dynen, og det har kun sidegevinster til dem, vi præmierer. Den næste metode vil jeg ikke beskrive så nøje, fordi den beskrives med et bibelord, og der står også meget godt i Bibelen. Det er ikke lige et egnet eksempel, men de fleste stater anvender ikke denne metode, fordi den møder etiske forbehold. Det er den situation, vi står overfor. Nu har vi et marked i Mellemøsten og i de nordafrikanske stater, men det forudsætter kæmpelange transporter at sælge dyrene i disse lande. Det er problemet. Så længe vi ønsker at udnytte dette afsætningsmarked, bør vi i det mindste skabe nogle betingelser for dyrene, som sikrer, at de også er tålelige for dem. Jeg fremsætter i hvert fald det forslag, at kødeksporten skal have forrang for alle andre metoder. Det er det allervigtigste. Og det går vel heller ikke, at vi indstiller dyretransporterne fuldstændigt. Jeg har undersøgt tallene i mit land: Der er nu 48 % transporter af levende dyr, avls- og nyttedyr. Det er der ikke noget at indvende imod, når bønderne dér opbygger en kvægbestand, så de selv kan ernære deres befolkning med mælk og kødprodukter. Altså må vi ikke overse dette punkt og ikke skære alt over én kam. Vi må fortsat støtte nyttedyr og avlsdyr, så de kan komme ind på disse markeder. På den måde får vi også en hensigtsmæssig udviklingspolitisk effekt. I øvrigt burde dyretransporter kun blive foretaget af fagfolk, som har forstand på at omgås dyr og overholder Fællesskabets bestemmelser. Hvis det ikke lykkes, må der heller ikke ydes nogen eksportrestitutioner. Det bør være vores grundsætning fremover. Evans Fru formand, en bemærkning til forretningsordenen. Dette er en yderst interessant debat om landbrug og landbrugstilskud. Er det mon passende at spørge, om alle talerne vil anføre eller har anført - jeg er sikker på, at de fleste har gjort det - om de har en særlig økonomisk interesse i denne forhandling. Det forekommer mig, at et par stykker måske er landbrugere, så deres økonomiske interesse og deres interesse i beslutningsprocessen har måske en vis indflydelse på deres stemmeafgivning og på det, de siger. Jeg synes, vi skal vide det. Jeg er sikker på, at de har erklæret det i henhold til forretningsordenen. Graefe zu Baringdorf Jeg ville bare sige, at jeg er bonde og har interesser på dette område. Men jeg er for afskaffelsen af eksportsubventioner. Jeg har interesser, selvfølgelig. Formanden Jeg ville kommentere det anderledes. Efter min mening vedrører det integriteten hos hvert enkelt medlem her i salen. Vi vil ikke udspørge folk sådan her. Selvfølgelig vil vi heller ikke udspørge de enkelte talere. Hautala Ærede fru formand, frihandelen har virkelig kollideret med sine egne etiske grænser, hvis det er nødvendigt at transportere levende dyr verden rundt. Denne virksomhed bør absolut stoppes. Efter min mening er det, at EU afstår fra at støtte dyreksporten finansielt, den eneste løsning. Her er det blevet sagt, at så køber araberne deres dyr fra New Zealand eller Australien. Dette er givetvis et svært problem. Men jeg tror på, at EU er i stand til at gøre sin indflydelse gældende også ved forhandlinger om verdenshandelen på den måde, at i fremtiden anerkendes dyrenes rettigheder, og der forsøges også globalt at nå op på det niveau, at der ikke sker transporter, og at slagtninger sker så tæt på dyrenes opvækststed som muligt. EU har virkelig et stort etisk ansvar for, at disse europæiske værdier spredes. Repræsentant Virrankoski konstaterede, at de europæiske værdier omfatter respekten for dyr. At vi forsøger at virke globalt i denne sag bør være det rigtige udgangspunkt. Schierhuber Fru formand, kære fru kommissær, højtærede damer og herrer. Jeg tror, at alle, der sidder i denne sal, har interesser, hvad angår oksekød eller kvæg, enten i deres egenskab af producenter, markedsførere eller forbrugere. Kommissionen foreslår, at ydelsen af eksportrestitutioner i forbindelse med levende kvæg inden for rammerne af FMO for oksekød gøres betinget af dyrenes velfærd under transporten. Jeg vil gerne afvise på forhånd, at det principielt skal være et anliggende og mål for Unionen at indstille transport af levende slagtekvæg til fordel for kødeksporten. Dette skal være et mål på lang sigt. Indtil vi er nået så vidt, skal dyrenes forhold under transport i det mindste forbedres. Derfor skal en embedsdyrlæge attestere, at kvægtransporten er foregået korrekt, og ydelsen af eksportrestitutionen skal gøres betinget af denne officielle attestering. Bønderne har stor interesse i dyrevenlige transporter, for kødets kvalitet afhænger meget af, hvordan dyrene transporteres. Vi har kunnet iagttage en udvikling i denne retning allerede inden for de seneste år. Andelen af eksporter af levende kvæg i EU-eksporten er således reduceret med 6 % på tre år og udgør nu ca. 10 %. Derimod er andelen af eksport af avlskvæg steget fra 16 % til 28 %, og jeg mener ikke, at det er et tema for diskussionen. Desuden kan man konstatere, at kødeksporten har gunstigere vilkår end eksporten af levende slagtekvæg, og at eksportrestitutionen for halve slagtede oksekroppe er langt større end for levende kvæg. For helt at indstille eksporten af slagtekvæg skal EU dog støtte to ting. For det første skal der bygges slagterier i EU, der tillader, at modtagerlandenes slagterikriterier overholdes. På denne måde ville dyr kunne slagtes i EU, og kødet ville kunne eksporteres. Unionen ville desuden for kødeksportens vedkommende skulle støtte de tilsvarende køleanlæg i modtagerlandene med knowhow og penge. Transporten af avlskvæg er jo ikke et emne til diskussion i den forbindelse, og de strenge dyrebeskyttelsesbestemmelser, der er i bøndernes interesse, er selvfølgelige. Kommissionens opgave er at gennemføre og kontrollere ordningen til beskyttelse af dyrene. Parlamentet skal underrettes regelmæssigt derom. Det er også nødvendigt, at det ikke kun kontrolleres, om bestemmelserne overholdes, men at overtrædelser af bestemmelserne også straffes. Jeg vil gerne støtte betænkningen af fru Anttila fuldt og helt! McKenna Fru formand, for et par uger siden opfordrede Parlamentet til at ophæve udbetalinger for levende kvæg. Nu bliver vi til grin, hvis vi går ind for svagere foranstaltninger. Kommissionen foreslår simpelthen, at eksportrestitutioner ikke skal udbetales, hvis bestemmelserne om velfærd under transport overtrædes. Men det er ikke realistisk. Det er umuligt at overholde, og når dyrene forlader EU, er det umuligt at kontrollere dem. I 1995 blev der udført 600.000 fra EU, hvoraf halvdelen fra Irland. Jeg er ikke enig med mine irske kolleger. Det, der foregår, er uacceptabelt. Skatteyderne i Den Europæiske Union skal betale store tilskud til noget, som de fleste er imod. Vi bruger skatteydernes penge til at støtte en umenneskelig måde at behandle dyr på. Det er også den rene galimatias ud fra et økonomisk synspunkt. Vi i Irland eksporterer jo også arbejdspladser. Vi udfører levende dyr til forarbejdning i andre lande, og så beklager vi os over arbejdsløsheden i Irland. Det er komplet latterligt og må og skal ophøre. Vi kan se skriften på væggen. Skatteyderne i Den Europæiske Union vil ikke længere se dokumentarfilm i fjernsynet om grusom og umenneskelig behandling af dyr. Det drejer sig ikke om levende oksekød, som nogle har sagt, men om levende dyr, der føler smerte ligesom os. Det kan vi ikke længere støtte. Cunha Fru formand, vi har allerede flere gange haft anledning til i dette Parlament at diskutere det vigtige og følsomme emne om transport af dyr. Vi ved, at det er et emne, der vækker strid, men jeg tror, at vi i den seneste tid har været i stand til lidt efter lidt at nå frem til nogle kompromiser og nogle konsensusholdninger. Og der er én ting, der har forekommet at være usvigelig sikker i de diskussioner, som vi har haft på det sidste. Og dette usvigeligt sikre er vigtigheden af gode hygiejniske betingelser og behandling af dyrene under transporten. Og hvorfor er det så usvigeligt sikkert? Det er det, fordi det på den ene side er retfærdigt ud fra de rettigheder, som selve dyret har; og på den anden side er det vitalt for en forbedring af kødets kvalitet, som er noget, der - og det er vigtigt, at dét understreges - både har interesse for producenten, der sælger kødet, og for forbrugeren, der køber det. Fru Anttilas betænkning er et arbejde af høj kvalitet, velunderbygget
{'language': 'da'}