(1) Rovsing (PPE-DE ). – Herr talman! Jag ser två klockor här i kammaren, och de tycks vara helt osynkroniserade. När jag tittar på den klocka som hänger där borta får jag känslan att parlamentet har kört fast och inte längre kommer någon vart. Så har det varit ganska länge, och jag tycker det är dags att göra något åt det. Talmannen. – Herr Rovsing! Jag har fått veta att den väggklocka ni nämner mycket riktigt är trasig och kanske har varit det i några månader. Men vi har ju en fungerade klocka, även om den hänger bakom er. Ni måste alltså vända er om för att få veta exakt vad klockan är. Vi skall dock låta den tekniska personalen göra de reparationer som krävs så att ni inte behöver ta upp denna fråga igen. Talmannen. Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0053/2004) av Bastiaan Belder för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om förbindelserna mellan EU och Ryssland. Belder (EDD ), . – Herr talman! Syftet med detta förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om förbindelserna mellan EU och Ryssland är tydligt – ett partnerskap som verkligen är värt namnet. Det är därför nödvändigt att stärka dessa ömsesidiga förbindelser i stället för att öka det ömsesidiga avståndet. Om man ser på det realistiskt är det också detta som våra många gemensamma intressen kräver. Men i ärlighetens namn är ju förbindelserna mellan EU och Ryska federationen långt ifrån perfekta, vilket båda parter bär ansvaret för. Detta är således utgångspunkten för detta förslag till rekommendation: självkritik hos EU och kritik mot Moskva. Det är denna ståndpunkt som parlamentets utskott för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik har intagit sedan hösten förra året. Glädjande nog kan vi i dag konstatera att kommissionen, att döma av dess meddelande av den 10 februari, i stort sett är på samma våglängd, vilket även tycks gälla rådet. För övrigt anser kammaren att rådet borde försöka visa större öppenhet inom ett så viktigt och omfattande politiskt område som förbindelserna med Ryssland. Att EU är enigt om Ryssland är det ingen som ifrågasätter. Det som är viktigt är dock att denna enighet omsätts i konkret handling, och det är här som EU:s självkritik kommer in. Olika ståndpunkter har intagits när det gäller Kaliningrad, Tjetjenien och Yukos-affären. Herr rådsordförande! Det är därför jag otåligt väntar på att få höra talas om nya överenskommelser om ny konsekvent politik. I går konfronterade pressen mig på nytt med förvirrande uttalanden från en framstående europeisk statsman. En annan aspekt av viktig självkritik finns i skäl S och punkt 2 i förslaget till rekommendation. Partnerskapet mellan EU och Ryssland grundar sig på gemensamma värderingar i fråga om respekt för demokratiska principer och mänskliga rättigheter. Parlamentet har uttryckligen rått rådet och kommissionen att konsekvent tillämpa denna grundprincip på alla områden som omfattar samarbete med Kreml. I alla händelser strider situationen i Tjetjenien fullständigt mot principen för partnerskapet mellan EU och Ryssland. Detta är en alltigenom deprimerande situation med ohejdat våld och laglöshet som drabbar en i huvudsak försvarslös civilbefolkning. Samtidigt är den tjetjenska tragedin ett problem som undviks i den internationella politiken, vilket titeln på en aktuell grundlig undersökning lämpligt nog visar. I punkt 13 rekommenderar parlamentet på största allvar rådet att kraftfullt ta avstånd från denna skamliga analys. När allt kommer omkring påverkas Europeiska unionens värderingar och intressen precis lika mycket av de inre och yttre effekterna av dödläget i Tjetjenien. Rådet bör först och främst framföra en kraftig protest till president Putin mot att tjetjenska medborgare som haft modet att klaga vid Europadomstolen för mänskliga rättigheter försvunnit, torterats eller i värsta fall dödats. När det gäller försvinnanden i Tjetjenienregionen vill jag nämna den ovisshet som fortfarande råder om vad som hänt min landsman Arjan Erkel. Jag instämmer fullständigt i det framlagda ändringsförslaget 25, där parlamentet på nytt upprepar sin djupa oro över att en politisk lösning fortfarande inte nåtts i fallet Arjan Erkel och beklagar den totala bristen på framsteg i riktning mot en lösning, och där parlamentet därför kräver beslutsamma politiska åtgärder från de federala och lokala ryska myndigheterna, från kommissionen och från rådet för att se till att Erkel frisläpps välbehållen och på ett säkert sätt. Det finns ett ännu större hinder än Tjetjenien för partnerskapet mellan EU och Ryssland som uppmärksammas av politiker och allmänhet: partnerskaps- och samarbetsavtalets utvidgning till att omfatta alla nya EU-medlemsstater från den 1 maj 2004. Parlamentet stöder oreserverat rådets ståndpunkt, som innebär att rådet inte kommer att förhandla med ryssarna i denna fråga. Kan rådet kanske tala om för oss om vi snart får se en provisorisk lösning på denna tvist? Goda grannförbindelser och framför allt ett gott partnerskap bör åtföljas av en rysk utrikespolitik som leder till ökad stabilitet på kontinenten. I stället har det uteblivna undertecknandet eller ratificeringen av gränsavtalen mellan Ryssland och dess baltiska grannländer Estland och Lettland fått en destabiliserande effekt, liksom i ännu högre grad Rysslands underlåtenhet att fullgöra sina åtaganden att äntligen dra tillbaka sina trupper från Transnistrien och Georgien. I detta förslag till rekommendation uppmanas rådet att inta en fast hållning i dessa känsliga säkerhetsfrågor. Jag skulle kunna nämna många fler områden som ger anledning till oro när det gäller utvecklingen av partnerskapet mellan EU och Ryssland, vilka även framgår vid en noggrann genomläsning av förslaget till rekommendation, men jag skulle tillägga att det verkligen inte var vår avsikt att utarbeta en lista över klagomål. Avsikten är helt enkelt att fastställa de ömsesidiga motsättningarna, att underlätta och upprätthålla en diskussion om dem och att tillsammans försöka hitta en lösning. Det är logiskt i detta sammanhang att Europeiska unionen entydigt och oupphörligt fastställer sina prioriteringar och anger sina så kallade röda linjer under förhandlingarna. Denna praktiska strategi präglar kommissionens meddelande. För mig som föredragande är detta mycket tillfredsställande. Den relativt stora uppmärksamhet som förslaget till rekommendation hittills har fått i de ryska medierna ger god anledning till glädje. Vårt budskap tycks tas emot väl av Ryska federationen, som också är den part budskapet riktar sig till. Jag står i tacksamhetsskuld till er, berörda ledamöter, för detta gensvar. Era tankar och bidrag har varit oumbärliga för mig. Jag vill på samma sätt berömma sekretariatet vid utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik, företrätt av Dag Sourander. Tillsammans med honom och min personlige assistent Henk-Jan van Schothorst har vi under de senaste månaderna ägnat stor möda åt dessa komplicerade förbindelser mellan EU och Ryssland, eftersom denna kammare sätter stort värde på ett partnerskap som fungerar över hela linjen. Patten, . – Herr talman! De ledamöter av parlamentet som läser eller för den delen, kommer att erkänna att samarbetet mellan EU och Ryssland inte alltid är så okomplicerat som det skulle kunna vara. Jag måste säga att jag beklagar detta djupt. Varför är det så? Därför att stabila och konstruktiva förbindelser med Ryssland är av grundläggande vikt för EU, och också för att stabila och konstruktiva förbindelser med EU är av grundläggande vikt för Ryssland. Det ligger tydligt i vårt intresse att försöka främja nära förbindelser med ett öppet, stabilt och demokratiskt Ryssland, som agerar, hoppas vi, som en pålitlig partner som kan värna om europeiska värden, fortsätta med reformer, genomföra åtaganden och, i samarbete med EU, spela en konstruktiv roll i de stater som nyligen har blivit oberoende. Utgångspunkten för det meddelande som kommissionen antog den 9 februari, ett meddelande som starkt påverkade utrikesministrarnas diskussioner i måndags, är det ömsesidiga beroendet mellan EU och Ryssland, och vår önskan att bygga upp ett verkligt strategiskt partnerskap, grundat på gemensamma värderingar som grundas på och motiveras av våra uppenbara gemensamma intressen. Det finns positiva faktorer i förbindelserna, men totalt sett måste vi finna oss i att resultaten av fem års allt intensivare samarbete inte blev så positiva som vi förväntade oss. Vi måste göra något åt detta. Tre viktiga slutsatser kan dras från översynen av förbindelserna mellan EU och Ryssland, som diskuterades i måndags. För det första sände EU ett kraftfullt, tydligt och offentligt budskap till Ryssland om att vi förväntar oss att partnerskaps- och samarbetsavtalet skall utsträckas till att omfatta de tio anslutningsländerna utan några förhandsvillkor eller åtskillnader till den 1 maj. Kommissionen har fört intensiva diskussioner med Ryssland. Vi hoppas att vi har lyckats övertala deltagarna i samtalet om att frågan om att utsträcka partnerskaps- och samarbetsavtalet måste lösas snabbt. EU är å sin sida redo att, parallellt med förlängningen av partnerskaps- och samarbetsavtalet, diskutera den befogade oro som Ryssland kan känna när det gäller effekterna av utvidgningen. Jag hoppas att våra försök att lösa denna fråga så snabbt som möjligt inte kommer att påverkas av bildandet av Ryska federationens nya regering, som vi ser fram emot att samarbeta med i sinom tid. För det andra bekräftade ministrarna att EU:s förbindelser med Ryssland är mycket viktiga. De enades om att EU bör engagera sig i Ryssland, att vi bör vara beredda att diskutera alla komplicerade frågor av ömsesidigt intresse, och som en del av denna inställning bör EU betona att dess partnerskap med Ryssland inte bara drivs av gemensamma intressen, utan även bygger på delade värderingar. Detta förutsätter uppriktiga diskussioner om rysk praxis som strider mot europeiska värden, som mänskliga rättigheter i Tjetjenien, mediefrihet och miljösamarbete. Detta innebär även att vi inte får tveka att kraftfullt försvara EU:s intressen. För det tredje erkände ministrarna att det är nödvändigt att EU förändrar handeln med Ryssland – så att den blir mer ”enhetlig”, för att använda byråkratisk terminologi. Man enades om att EU skall fastställa tydliga, överenskomna mål och ståndpunkter före varje möte med Ryssland. Om vi vill bygga upp något som uppriktigt kan beskrivas som ett strategiskt partnerskap måste EU:s budskap vara balanserade och sammanhängande, och våra ambitiösa politiska förklaringar måste följas av framsteg när det gäller innehållet. Detta kräver bättre samordning mellan den politik som utformas på EU-nivå, och enskilda medlemsstaters inställning till förbindelserna med Ryssland. Hur kan det till exempel komma sig att EU undertecknar gemensamma uttalanden med Ryssland, i vilka vi enas om att utöka samarbetet när det gäller krishantering, och vi ändå inte lyckas övertyga Ryssland om att samarbeta för att lösa de mycket reella problemen i Moldavien och Sydkaukasien? Varför ser vi dessutom att enskilda medlemsstater går med på att förenkla visumförfarandena för Ryssland, samtidigt som Ryssland blockerar slutförandet av ett återtagandeavtal? I det betänkande som den ärade ledamoten så vältaligt lade fram denna morgon kommer många av dessa åsikter till uttryck; betänkandet är enligt min mening ett välkommet bidrag till debatten om våra förbindelser med Ryssland. Vår uppgift är nu att omsätta ord i handling och utforma ett mer sammanhängande och strategiskt tillvägagångssätt när det gäller Ryssland, som återspeglar den utvidgade unionens uppfattning. Det är viktigt att EU gör verkliga framsteg i sitt samarbete med Ryssland. Detta är viktigt för näringslivet, som vill få tillträde till den lovande ryska marknaden – vi måste trots allt komma ihåg att över 50 procent av Rysslands handel att kommer att ske med EU efter utvidgningen. Det är också viktigt för energiimportörer, med hänsyn till Rysslands ställning som en stor olje- och gasleverantör. Och det är inte minst viktigt med tanke på att Ryssland måste axla en större börda än landet har gjort tidigare om vi skall kunna ta itu med gränsöverskridande problem som miljöföroreningar, olaglig invandring och organiserad brottslighet. Under diskussionerna vid rådets (allmänna frågor och externa förbindelser) sammanträde bekräftades på nytt EU:s intresse av att främja integration på lång sikt genom att skapa en rad gemensamma områden inom ramen för partnerskaps- och samarbetsavtalet. Kommissionen har starkt förordat att när ett avtal väl har nåtts om en förlängning av partnerskaps- och samarbetsavtalet bör EU vara redo att lägga fram ett förslag till en gemensam handlingsplan för Ryssland som omfattar alla dessa fyra områden, som är förenlig med vår grannskapspolitik och omfattar relevanta faktorer som är av gemensamt intresse för såväl EU som Ryssland. Detta kommer att bidra till utformandet av en faktabaserad dagordning, som inriktas på substans, och detta kommer att innebära att vi tar ännu ett steg mot det strategiska partnerskap som vi verkligen vill ha med Ryska federationen. Jag vill tacka den ärade ledamoten ännu en gång för att han har lagt fram ett så tankeväckande betänkande, och jag är övertygad om att det kommer att bidra till det resultat som vi båda vill se. Arvidsson (PPE-DE ). Herr talman! Det pågår ett ohyggligt krig i Europa. Det andra Tjetjenienkriget är nu inne på sitt femte år. Det har snart pågått lika länge som andra världskriget. För var dag som kriget fortsätter demonstreras den ryska statsledningens oförmåga och ovilja att komma till ett fredligt slut på inbördeskriget. Kriget har blivit självgående. Europas ledare och EU måste mer aktivt agera för fred i Tjetjenien, och vi måste kräva att den ryska armén följer krigets lagar gentemot civilbefolkningen. Så kallade upprensningsaktioner, som inte är något annat än röveri och kidnappningar, måste få ett slut, och ryska militärer som förgriper sig mot civilbefolkningen måste ställas inför domstol. I och med den totalitära sovjetkommunismens kollaps uppkom stora förhoppningar och förväntningar på utvecklingen i landet och Rysslands närmande till övriga Europa. När vi nu ser hur utvecklingen i vissa delar har tagit en annan riktning måste vi ställa krav, inte bara uttrycka förväntningar. Statskontrollerade media och en så kallad kontrollerad demokrati tillhör inte den moderna demokratiska rättsstaten. President Putin meddelade den ryska regeringens avgång för några dagar sedan. Som ett skäl till att bilda en ny regering angav han att den skulle arbeta intensivare för att utveckla demokratin i landet. Det låter bra. Vi får hoppas att det även blir verklighet. Det är oacceptabelt för EU att Ryssland inför utvidgningen inte har godkänt upprättade gränsdragningsavtal med Estland och Lettland. Det är också oacceptabelt att Ryssland motsätter sig en utvidgning av partnerskapsavtalen. Ryssland har gigantiska miljöproblem. Det är till stor del ett arv från den kommunistiska epoken då miljön hade en mycket låg prioritet. Den största risken för en miljökatastrof som även kan drabba EU-området är de omoderna, äldsta kärnkraftverken av så kallad Tjernobyltyp. De finns i Sosnovyj Bor, inte långt från Estlands gräns till Ryssland, och i Kursk, intill Moskva. Vi måste tydligt markera för ryssarna att en fortsatt drift av dessa första generationens RBMK-reaktorer är oacceptabel. De bör snarast avvecklas, och andra kärnkraftverk i Ryssland måste säkerhetsmässigt uppgraderas enligt Internationella atomenergiorganet IAEA:s säkerhetsnormer. EU:s samarbete med Ryssland för att uppgradera kärnkraftssäkerheten måste bli effektivare. Detta betänkande ligger väl i tiden och har rönt stor uppmärksamhet. Jag vill avslutningsvis tacka Bastiaan Belder för gott samarbete. Paasilinna (PSE ). – Herr talman, mina damer och herrar! Ryssland måste acceptera partnerskaps- och samarbetsavtalet. Europeiska kommissionen har beslutat att hota Ryssland med en handelsbojkott om landet inte går med på att utvidga detta avtal till de blivande medlemsstaterna. Det kommer inte att bli mycket samarbete kvar om vi skall hålla på och käbbla om partnerskapet på det här sättet! Vår politik gentemot Ryssland har misslyckats fatalt. Ingenting konkret har uppnåtts på flera år, förutom när det gäller Kaliningrad. EU:s och Natos utvidgning österut kommer att inskränka Rysslands inflytandesfär och minska dess handel med hundratals miljoner dollar. Mot denna bakgrund har Moskva betonat 14 viktiga områden, däribland övergångsperioder för tullavgifter. Vi, de gamla medlemsstaterna, inför nu övergångsperioder för arbetstagare i de nya medlemsstaterna. Unionen har inte ställt sig positiv till något av dessa områden. Som svar kommer Ryssland inte att godkänna Kyotoavtalet och ökar pressen när det gäller förbindelserna med minoriteten i den baltiska regionen. En handelsbojkott skulle tillfoga vissa medlemsstater stor skada på grund av ökade råvarukostnader. Andra länder skulle drabbas mindre och vissa inte alls. Mitt hemland, till exempel, skulle dock drabbas, eftersom Ryssland svarar för en mycket stor andel av handeln där. Vi har även haft en del historisk erfarenhet av att hantera problematiska förbindelser. Ryssland är nu hårt ansatt på grund av detta handelspolitiska hot, samtidigt som det är två olika sorters utvidgning som sker. Vi tvingar oss in i Rysslands handelsområden. Landet har nyligen röstat igenom ett mer nationalistiskt parlament än någonsin, och samma tendens återfinns i den pågående presidentvalskampanjen. EU:s ministertrojka måste nu ta initiativet och lägga fram ett lämpligt förslag för att lösa denna fråga före toppmötet, eftersom detta är ett samarbetsområde där vi måste finna nya strategier. Vi kan inte tvinga på Ryssland demokrati – det kommer att nås genom bredare samarbetsformer. Den bästa och mest effektiva strategin är att försöka påverka president Putin direkt, eftersom han har en nyckelroll i allt som sker, som nyss nämndes. Återigen, detta kräver samarbete, inte bojkotter. Jag har förståelse för kritiken om exempelvis Tjetjenien och Sosnovyj Bor, men detta är en del av just det samarbete som vi nu måste bygga upp och i slutändan skörda resultatet av så att båda sidor får märkbara fördelar, och det kan bli ett slut på alla dessa egendomliga hot, som inte lämpar sig för det slags samarbete vi behöver i dag. Väyrynen (ELDR ). – Herr talman! Europeiska liberala, demokratiska och reformistiska partiets grupp är mycket nöjd med Bastiaan Belders betänkande om Ryssland. Vi är dock beredda att gå med på vissa ändringsförslag. Men vi hoppas också att övriga grupper stöder vårt eget ändringsförslag om de nationella minoriteternas ställning i Ryssland. Vi har på senaste tiden i Europeiska unionen funderat över våra förbindelser med Ryssland. Den slutsats vi gemensamt har kommit fram till är att den formellt antagna strategin inte har fungerat tillfredsställande. Huvudskälet till det är att unionen inte har lyckats visa upp en enad front i sina kontakter med Ryssland och att vissa medlemsstater, särskilt de stora, i stället har tenderat att gå sin egen väg. Denna situation måste åtgärdas. Det finns dock ett annat viktigt skäl till att vi misslyckats, vilket inte har uppmärksammats tillräckligt under våra överläggningar. I unionen är kunskaperna om och förståelsen av den politiska situationen i Ryssland dålig. Ryssland har, åtminstone hittills, inte följt de diplomatiska och politiska principer som vi och övriga västländer tar för givna. Detta framgår bland annat av det faktum att Ryssland benhårt har vägrat gå med på att utvidga partnerskaps- och samarbetsavtalet till de nya EU-medlemsstaterna. Och kanske får hotet om sanktioner inte heller önskad effekt utan leder till ett handelskrig som drabbar EU-medlemsstaterna hårdare än Ryssland. Jag har visserligen ännu inte sett till några sådana hot, även om de kanske har diskuterats ibland. Lugn och tålamod krävs i förbindelserna med Ryssland. För att vi skall kunna nå våra egna mål på ett effektivt sätt och bevaka våra egna intressen måste vi alltid ta hänsyn till de särskilda politiska omständigheterna i Ryssland, vilka ibland är hårda och besvärliga. Brie (GUE/NGL ). – Herr talman! Min grupp stöder starkt de kritiska ståndpunkter som anges i Belderbetänkandet. Situationen är oacceptabel i Tjetjenien, där den ryska armen begår grova kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Det pågår störande inrikespolitiska förändringar i Ryssland, där den så kallade styrda demokratin tar sig allt mer auktoritära uttryck, och vi är även starkt kritiska till Rysslands sätt att förhålla sig till de nya medlemsstaterna i Europeiska unionen. Europeiska unionen har tidigare antagit en ”dubbelspårig” strategi för sina mellanhavanden med Ryssland. Till grund för denna låg det faktum att Ryssland är – och måste förbli – en av våra allra viktigaste strategiska partner. En ”dubbelspårig” strategi innebär förstås inte att vi skall avhålla oss från kritik – tvärtom. Det är när de strategiska förbindelserna utvecklas som det är viktigt att göra våra värderingar gällande så att demokrati, rättsstatsprincipen och mänskliga rättigheter kan upprätthållas. Samtidigt har vi dock strävat efter att skapa ett långsiktigt och ömsesidigt förhållande mellan Ryssland och Europeiska unionen, inte bara utifrån partnerskaps- och samarbetsavtalet. Jag menar att detta inte är rätta tillfället att ifrågasätta denna strategi. Om vi gör det går vi miste om de möjligheter vi har att verkligen ta itu med den inrikespolitiska utvecklingen och med situationen i Tjetjenien. Jag anser dessutom att vi bör vinnlägga oss betydligt mer om att engagera oss i de sociala förhållandena i Ryssland. Medellivslängden för män i Ryssland har sjunkit med tio år under de senaste tolv åren – en tragisk utveckling, som är utmärkande för den situation som råder i många delar av landet. Även om jag stöder Bastiaan Belders kritik av den ryska politiken hade jag föredragit att betänkandet på ett tydligare sätt återspeglade det han sade i sitt anförande nyss, då han skarpt kritiserade rådet och de europeiska regeringar, vars kontakter med Ryssland bygger på ekonomiska snarare än strategiska faktorer, för deras sätt att agera. Sedan den 11 september har många regeringar – inte bara Silvio Berlusconis utan även den tyska förbundsregeringen – bagatelliserat kriget i Tjetjenien som en del av kriget mot terrorism, vilket lett till att vi inte talar om det. Jag menar att det inte räcker att tänka på Ryssland som en strategisk partner endast på det ekonomiska området eller när det gäller att säkra våra gränser och förhindra människohandel. Våra förbindelser med Ryssland måste präglas av ömsesidighet och samspel. Wuori (Verts/ALE ). – Herr talman! Jag skall fortsätta denna i hög grad finska debatt, även om jag till stor del håller med André Brie som talade nyss, trots att han inte är min landsman. Att förbindelserna mellan EU och Ryssland nu är mer oförutsägbara än på länge är båda parters fel. Det vore oroande om Ryssland skulle bli vårt eget Mellanöstern och vi, på grund av det europeiska energiberoendet, skulle vara beredda att tillåta kränkningar av de mänskliga rättigheterna, i likhet med dem som utspelar sig i den tragedi som är Tjetjenien, år ut och år in, och acceptera de ökade riskerna med transport av olja, kärnsäkerhetens sammanbrott och de oroande begränsningarna av medborgerliga fri- och rättigheter. Den centrala frågan här är yttrandefriheten, och man behöver bara titta på Rysslands tidigare agerande i fråga om andra politiska rättigheter för att komma fram till en trovärdig slutsats om detta. Oberoende medier och rättsväsende är avgörande för att ett starkt civilt samhälle skall kunna utvecklas i Ryssland, som hittills aldrig har varit en verklig nationalstat. EU verkar sakna en sammanhängande och konsekvent politik för Ryssland, och frågorna ges heller ingen slags prioritet. Detta illustreras även av det sätt på vilket unionens nordliga dimension har försummats, trots att den eftersträvar regionalt samarbete, särskilt i Östersjöområdet och de nordliga delarna, vilket är mycket viktigt för stabiliteten i EU:s grannregioner och den gemensamma stabilitet som grundar sig på denna, och även om dess betydelse bara kommer att öka när unionen nu utvidgas till de baltiska länderna. Den nordliga dimensionen skiljer sig verkligen från Kaliningrad, vilket bland annat symboliseras av det samiska folk som lever i det nordliga område som sträcker sig från Norge till Ryssland och som samtidigt är EU:s enda ursprungsbefolkning. Några positiva ord slutligen: det skall sägas att vår landgräns till Ryssland har varit anmärkningsvärt fridfull och problemfri, och det är inte riktigt EU:s förtjänst. Dupuis (NI ). – Herr talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Jag menar att vi måste betona det som André Brie redan har sagt. Vi diskuterar en rekommendation till rådet i rådets frånvaro, vilket i sig inte är något bra tecken på rådets eventuella intresse för en så viktig fråga. Jag anser dock att vi har en rik debatt, åtminstone betydligt rikare än vad pressen skriver i dag med anledning av uttalandena av Jacques Chirac, som tycks mena att EU saknar respekt för Ryssland. Men vilket Ryssland? Ryssland efter de senaste parlamentsvalen? Dessa val som, precis som en del av våra kolleger har påpekat, mer eller mindre dominerades av nationalistpartierna – till och med i högre grad än i Serbien – som vi kallar dem när vi vill vara artiga, trots att vi vet att de allmänt egentligen är att betrakta som fascistpartier. Det kan vi dock inte säga eftersom det är Ryssland vi talar om. Jag instämmer fullständigt i vad flera andra ledamöter har sagt: Per-Arne Arvidsson, André Brie, Matti Wuori med flera, som räknat upp flera saker som gått snett. Jag anser att det är mycket som har gått snett. Det har valen till den ryska duman bekräftat. När det gäller presidentvalen kan man inte prata om en valkampanj, för någon sådan har inte ägt rum. Vi såg alla skandalen med Rybkin, kandidaten som kidnappades, fördes utomlands, drogades och skickades tillbaka. Och så var det skandalen med kandidaturen för Mikhail Khodorkovskij, som otvivelaktigt är en av Rysslands främsta entreprenörer. Vi skulle inte ha tolererat en tiondel av vad han utsattes för. Jag tror att domstolen i Strasbourg kommer att hålla med, men tyvärr dröjer det tre år till dess och under den tiden kommer ödet att ha beseglats både för Mikhail Khodorkovskij och hans företag. Jag har en fråga till Chris Patten. Hur långt måste det gå, herr Patten, innan vi talar om kränkningar av de mänskliga rättigheterna? När 20 procent av befolkningen på en miljon människor har utraderats, är det en kränkning av de mänskliga rättigheterna, ett folkmord eller en katastrof av bibliska proportioner? Jag menar att vi talar om kränkningar av de mänskliga rättigheterna när vi ser att flera allvarliga överträdelser skett av lagar som är kända och allmänt respekterade. Men när vi får veta att 200 000 människor har dödats på nio år, med tiotusentals fall av tortyr och våldtäkt, såsom skett i Tjetjenien, då är det inte längre en kränkning av de mänskliga rättigheterna, då är det folkmord. Jag tror att många av ledamöterna, inklusive jag själv, tvekar att ta ordet folkmord i sin mun. Vi vet alla varför. Det som hände i Europa för sextio år sedan var folkmord. Det som hände i Rwanda var folkmord. Och det som händer i dag i Tjetjenien är folkmord och har, kommissionär Patten, ingenting att göra med kränkningar av de mänskliga rättigheterna. Jag vill tacka föredraganden Bastiaan Belder och många andra kolleger som jag tror slutligen har tvingats medge att det som sker i Tjetjenien och Ryssland inte längre handlar om kränkningar av de mänskliga rättigheterna och om bristande demokrati. Det handlar om någonting mycket värre. Brok (PPE-DE ). – Herr talman! Ryssland är en betydande och viktig partner för oss, och det finns två saker som förenar och, skulle man kunna säga, skiljer oss åt: gemensamma intressen och gemensamma värderingar. När det gäller värderingar kritiserar vi i dag den inriktning som demokratin och rättssäkerheten fått liksom situationen i Tjetjenien, men när vi gör det får vi inte förlora alla våra gemensamma intressen ur sikte. När Europeiska unionen nu utvidgas är det centralt att gränserna mellan Europeiska unionen och Ryssland inte blir till nya murar. I stället bör vi använda dem som broar och som en möjlighet att utvidga partnerskaps- och samarbetsavtalet. Vårt bistånd är viktigt för det gynnar även liberaliseringen i Ryssland. Det är viktigt att Ryssland får möjlighet att ansluta sig till WTO – på samma sätt som alla andra och inte på särskilda villkor – och, om normala villkor gäller, bör vi också stödja Ryssland i detta. Vi har gemensamma intressen när det gäller energi, säkerhet och kampen mot terrorism. Detta, menar jag, är något vi bör vara tydliga med, och vi får inte låta situationen i Vitryssland leda till att energi inte levereras till Europeiska unionen i enlighet med de avtal som ingåtts. Det är många områden där EU:s utvidgning inte leder till att en ny situation uppstår, och vi bör inte blanda ihop korten. En fortsättning av partnerskaps- och samarbetsavtalet efter Europeiska unionens utvidgning får inte innebära att vi godtar krav på kompensation på grund av handelsmässiga faktorer, för då kan hela världen göra likadant, och jag anser inte att en sådan norm är acceptabel. Dessutom inställer sig frågan om Rysslands siffror är korrekta. Vi måste dock även klargöra att de baltiska staternas förhandlingar om anslutning till Europeiska unionen har bidragit till att ge minoriteterna i dessa stater en ställning som inte kommer många minoriteter till godo i många andra delar av världen och kanske inte i vissa delar av Ryssland. Frågan om minoriteterna får inte tas som intäkt för att fördröja gränsfördragens undertecknande och i alla händelser inte för att fördröja fördragens ratificering. Detta måste ske nu, och för detta krävs klarhet. Både med hjälp av teknik och genom samarbete bör vi hjälpa Ryssland att få undantag från vissa viseringskrav, men detta måste ske på ett sätt som gör det möjligt att upprätthålla Schengenreglerna för anslutningsländerna så att den inre säkerheten kan upprätthållas. När vi gör detta bör vi verka för goda förbindelser med Ryssland och erkänna att landet kan vara en stabiliserande faktor bara om vi accepterar att även Ryssland har territoriell stabilitet. Detta är en annan sak vi måste ta till oss. Lalumière (PSE ). – Herr talman, herr kommissionär! Det förslag till rekommendation som vår föredragande lagt fram efter att förslaget ändrats och kompletterats av utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik är ett dokument som jag stöder och inte har något problem med att rösta för. Jag skall inte upprepa allt som stod i texten nu. Bastiaan Belder har gjort ett mycket grundligt arbete, i linje med kommissionens meddelanden och parlamentets tidigare resolutioner om Ryssland. Jag skall därför begränsa mig till att ta upp två aspekter som nämns i betänkandet. Den första är bristen på konsekvens i denna fråga hos medlemsstaternas regeringar – brist på konsekvens och brist på samordning. När man har att göra med en så stor och svår partner som Ryska federationen är det oacceptabelt att höra EU:s ministrar, till och med premiärministrar och rådsordförande, uttrycka åsikter som går isär, till exempel om det smärtsamma kriget i Tjetjenien, om president Putin själv eller om valen. Sådana skilda åsikter, ibland yttrade med bara några timmars mellanrum, försvagar unionen och skadar trovärdigheten hos vår strävan att ha en gemensam utrikes- och säkerhetspolitik värd namnet. Den andra aspekten jag vill nämna är också en brist på konsekvens, men denna gång mellan unionens olika åtgärder i förhållande till Ryssland. Vårt partnerskap och vår strategi har många sidor som beaktas i betänkandet, men allt måste sättas i rätt perspektiv med prioriteringar och med väsentligt större konsekvens. Det är sant att EU och Ryssland har ställt upp det långsiktiga målet att inrätta ett gemensamt ekonomiskt område, ett gemensamt område med frihet, säkerhet och rättvisa, ett gemensamt område för samarbete på området yttre säkerhet och ett område för forskning och utbildning, vilket innefattar kulturella aspekter. Det är mycket bra alltihop, men återigen, det behöver genomföras med konsekvens, vilket kommer att kräva ett stort mått av beslutsamhet, organisation och kunnande: vi har, med andra ord, fortfarande lång väg kvar att gå. Malmström (ELDR ). Herr talman! Herr kommissionsledamot! ELDR-gruppen är mycket bekymrad över den alltmer auktoritära utvecklingen i Ryssland, knuten till Putins person. Den plötsliga upplösningen av regeringen illustrerar detta ytterligare. Demokratin tycks gå tillbaka istället för tvärtom; presidentvalet liknar alltmer en farsartad enmans-show. De fruktansvärda övergreppen i Tjetjenien måste upphöra, och EU måste verka för att en lösning kommer till stånd snarast. På miljöområdet är behoven enorma, och vi beklagar att Ryssland inte vill ratificera Kyotoprotokollet. EU behöver ha ett strategiskt partnerskap med Ryssland. Vi vill, kan och bör hjälpa till, men detta partnerskap är inte villkorslöst och kan inte dikteras av Moskva. Här ligger bollen idag i stor utsträckning hos Putin. Jag vill också tacka Belder för ett mycket bra betänkande, som vi utan svårighet kan rösta ja till. Frahm (GUE/NGL ). – Herr talman! Ganska många, bland andra Chris Patten, har sagt att förbindelserna mellan EU och Ryssland inte alltid har varit idealiska, och just nu kan de antagligen betecknas som ganska ansträngda. Och till detta finns det goda skäl, som många redan har nämnt. I måndags kunde vi ”fira” 60-årsdagen av Stalins deportation av tjetjenerna och därmed även 60-årsdagen av ett folkmord som aldrig har erkänts ordentligt. Vi har även de senaste dagarna sett hur Ryssland har nekat kritiskt inställda journalister visering. Det handlar om journalister som vill bevaka valet och som därigenom nekas möjligheten att tillhandahålla en kritisk analys av händelseutvecklingen. Vi ser även andra saker. Cecilia Malmström nämnde hur Putin helt sonika upplöste den ryska regeringen. Alla dessa saker visar att situationen är ytterst oroande. Det finns goda skäl att vara starkt kritisk till händelseutvecklingen i Ryssland. Jag stöder verkligen Bastiaan Belders betänkande, men har däremot de senaste dagarna förundrats över att vi kan tala så tydligt om Ryssland men så otydligt om Kina. Jag kan inte förstå hur vi å ena sidan kan inta en kritisk hållning – som jag anser är korrekt – till Ryssland samtidigt som vi å andra sidan överväger att häva vapenembargot mot Kina, som i mina ögon beter sig mer eller mindre lika besvärligt, bråkigt och oresonligt som Ryssland. Jag menar att folkmord har skett och fortsätter att ske i Tibet. Jag menar att förtrycket av det kinesiska folket saknar motstycke. Jag menar att vi här ser problem som liknar, och i realiteten faktiskt överskuggar, dem i Ryssland. Och ändå överväger vi att häva vapenembargot. På det ena eller andra viset måste EU se till att dess utrikespolitik anpassas så att de politiska riktlinjer som antas står i proportion till hur de länder vi samarbetar med beter sig. Jag anser dock inte att så är fallet just nu. Speroni (NI ). – Herr talman! Jag vill inte gå in på hela frågan om förbindelserna mellan unionen och Ryska federationen. Därför kommer jag att begränsa mig till Tjetjenienfrågan, och det gör jag genom att påminna om att mänskliga rättigheter, i bemärkelsen individers rättigheter, har debatterats fler än en gång i denna kammare. Det är fullkomligt rimligt, men det verkar som om vi nu har glömt bort en annan grundläggande rättighet, nämligen alla människors rätt till självbestämmande. Så länge detta fortfarande betraktas som hädelse eller som något som aldrig bör yttras högt kommer det inte att vara möjligt att lösa sådana frågor som Tjetjenien eller Tibet som nämndes nyss. Tannock (PPE-DE ). – Herr talman! Ryssland är ett oerhört vidsträckt land och dess bidrag till den europeiska kulturen är – historiskt sett – enormt. Ryssland är fortfarande en stor militärmakt och förtjänar ett erkännande på världsarenan. Även om Ryssland ekonomiskt sett har förlorat i vikt är detta land en central källa för EU:s gas- och oljeförsörjning, och vi har en gemensam fiende i den internationella islamistiska terrorismen. Om Vladimir Putin vinner presidentvalet anser jag att vi måste erkänna hans demokratiska mandat för att återuppbygga en stark rysk stat. Jag accepterar inte kraven på att Ryssland skall uteslutas från G8-gruppen på grund av hanteringen av Yukos-affären. För bara två veckor sedan behandlade det ryska rättsväsendet en av företaget Yukos chefer milt; chefen fälldes för skattefusk, vilket knappast är något tecken på rättslig partiskhet. Jag har full förståelse för den förlust som Ryssland står inför i och med att de bilaterala frihandelsavtalen med anslutningsländerna upphör, men totalt sett sjunker tulltaxorna från 9 till 4 procent, och Ryssland är tvunget att utsträcka partnerskaps- och samarbetsavtalet till de baltiska staterna på grund av tvister om etniska ryska minoriteters rättigheter i dessa länder. Kaliningradfrågan är nu avgjord, och arbetet med viseringsfrihet eller flexibelt resande till EU bör inledas så snart ett återtagandeavtal har slutits. Ryssland anser att EU tränger sig in i dess inflytandesfär från Georgien till Ukraina, och försöker därför återskapa några av de grundläggande faktorer som kännetecknade det tidigare Sovjetunionen i Jaltaavtalet med Ukraina, Vitryssland – ett land där Ryssland kan utnyttja sitt särskilda inflytande för att göra mer för att främja demokrati – och Kazakstan. Jag uppmanar också Ryssland att dra tillbaka sina trupper från Transnistrien, att möjliggöra en fredlig återförening av Moldavien och att se till att gangsterväldet i Tiraspol upphör. Avslutningsvis är jag oroad över att etniska ryssar har massutvandrat, bort från de bortre östra territorierna, där Ryssland nu försöker att liera sig med Japan och Korea när det gäller resursutnyttjande. Dessa etniska ryssar ersätts av olagliga kinesiska invandrare, en omständighet som kan orsaka spänningar i framtiden i detta vidsträckta, underbefolkade, men resursrika område. Iivari (PSE ). – Herr talman! Det är positivt att rådet (allmänna frågor) gemensamt har klargjort att partnerskaps- och samarbetsavtalet mellan Europeiska unionen och Ryssland automatiskt bör utvidgas till att omfatta de nya medlemsstaterna. Det finns ingen anledning att föra separata förhandlingar om detta. Om det är problem med de ekonomiska och handelsmässiga förbindelserna mellan den utvidgade unionen och Ryssland så kan dessa diskuteras separat mellan unionen och Ryssland. Ryssland är EU:s viktigaste grannland. Det ligger i både unionens och Rysslands intresse att förbindelserna mellan oss utvecklas gynnsamt inom alla livsområden. Vi måste dessutom kunna diskutera känsliga frågor som mänskliga rättigheter. Vi måste se till att unionen är konsekvent i sin politik gentemot Ryssland och att man i Ryssland förstår att EU inte kan splittras upp politiskt. Från och med maj kommer de baltiska länder som ansluts till EU att utgöra en lika gedigen del av unionen som de gamla medlemsstaterna. Deras villkor för medlemskap var att de skulle uppfylla Köpenhamnskriterierna när det gäller frågor som mänskliga rättigheter och minoriteters rättigheter. Dessa villkor har uppfyllts. Som medlem i Organisationen för säkerhet och samarbete i Europa och Europarådet har Ryssland även en skyldighet att respektera mänskliga rättigheter. Det är mycket viktigt att garantier ges för att OSSE:s arbete i Tjetjenien kan fortsätta. Strategiskt samarbete grundat på gemensamma värderingar har nämnts när det gäller förbindelserna mellan EU och Ryssland. Kanske sådana storslagna mål skulle kunna närma sig någonting lite mer konkret. Det finns också goda skäl till detta, eftersom EU kommer att svara för 55 procent av Rysslands utrikeshandel. EU behöver olja och naturgas, och energisamarbetet måste därför utvecklas. Miljön måste beaktas här, vare sig det handlar om energiproduktion eller energitransporter. Ett av de samarbetsområden som nämndes vid toppmötet i Sankt Petersburg var forskning, utbildning och kultur. Jag är en varm anhängare av fler utbytesprogram för forskare, lärare och studenter liksom samarbete mellan utbildningsinstitutioner. För att vi skall kunna bygga upp ett långsiktigt samarbete måste våra medborgare knyta nätverk. Även här måste vi ge ungdomar rätt förutsättningar och möjligheter. De skall inte bära bördan av en uppdelad värld. Andreasen (ELDR ). – Herr talman! Det finns en fråga som ger anledning till oro när vi talar om Ryssland. Det handlar om tryckfriheten, och jag är glad att kommissionär Patten nämnde detta. Vi vet att det enligt rysk lag råder tryckfrihet i Ryssland, men klyftan är stor mellan lagstiftningen och den praktiska tillämpningen. Organisationen Reportrar utan gränser har offentliggjort en förteckning över tryckfriheten i 158 länder, där Ryssland hamnar på 148:e plats. Läget blir dessutom värre. Journalister mördas i Ryssland. Enligt Internationella journalistfederationen dödades fyra journalister i Ryssland bara under förra året, och sedan den 1 januari 2002 har tretton journalister dödats. Journalisterna hindras i sitt arbete. Det fick jag se med egna ögon i Sankt Petersburg i samband med upptakten till guvernörsvalet, då det till exempel var förbjudet att visa bilder av eller namnge valets kandidater. Nyligen nekades en dansk journalist inresa i Ryssland. Hennes brott var att ha skrivit kritiskt om Rysslands agerande i Tjetjenien. Jag vill uppmana kommissionen och rådet att ta tryckfrihetsfrågan på allvar när förhandlingar inleds med Ryssland. Angreppen på yttrandefriheten i Ryssland är oacceptabla! Stenzel (PPE-DE ). – Herr talman, herr kommissionär! Österrike har för närvarande fullständigt friktionsfria förbindelser med Ryssland, vilket statsbesöken nyligen och president Putins förkärlek för skidåkning i vårt land visar. Det är därför jag finner denna bild av Europeiska unionens förbindelser med Ryssland desto mer beklaglig. EU:s förbindelser med Ryssland är ingen enkelriktad gata. Förbindelserna måste utvecklas optimalt för att det utvidgade EU:s intressen skall ges samma tyngd som Rysslands. Det är även ett oeftergivligt krav – låt mig upprepa det, ett oeftergivligt krav – att partnerskaps- och samarbetsavtalet som varit i kraft sedan 1998 nu utvidgas till att omfatta Europeiska unionens tio nya medlemsstater. Ett hinder för detta var tidigare invändningen att EU:s utvidgning skulle missgynna Ryssland på marknaden och att landet krävde kompensation för detta. Detta resonemang är synnerligen tveksamt, eftersom Europeiska unionens utvidgning automatiskt kommer att skapa en marknad – även för Ryssland – med en hel del köpkraft, vilket med nödvändighet kommer att gynna Rysslands ekonomi. Samarbete när det gäller avvecklingen av skrotfärdiga kärnkraftverk eller bortskaffandet av kärnavfall från Kolahalvön och i Nordsjön lämnar en del i övrigt att önska, minst sagt, och det är långt ifrån klart varför Ryssland hittills har slagit dövörat till för kraven på säkra tankfartyg i Östersjön. Något som förvånar är att de problem som den ryska minoriteten i de baltiska staterna uppges ha, och som gång på gång betonas, är att varken OSSE eller Europarådet anser att det finns några problem längre. Däremot har OSSE hindrats från att komma in i Tjetjenien. Att flertalet asylsökande och flyktingar i Österrike är tjetjener kan bara ses som ett tecken på hur förfärlig situationen är där, även om jag inte på något sätt vill bagatellisera de brott som terrorister har begått mot den ryska allmänheten. Och även om EU har varit mycket tillmötesgående när det gäller Kaliningrad finns ännu ingen överenskommelse om återtagande av flyktingar och olagliga invandrare. Nu när presidentvalet närmar sig är det med avsikt jag inte vill diskutera Rysslands inrikespolitik – det har redan talats om ”styrd demokrati” – även om denna politik oundvikligen måste påverka förbindelserna mellan Ryssland och EU. Trots detta verkar det orimligt att inte tala om problemen när det bara kan leda till bättre förbindelser mellan Ryssland och EU. Sacrédeus (PPE-DE ). Herr talman! Jag vill varmt tacka föredraganden Bastiaan Belder för ett mycket välskrivet och väl politiskt avvägt betänkande. Den styrda demokratin som präglar Ryssland inger stor oro. Vi känner alla att demokratin i Ryssland inte har fått fotfäste och att det har skapats ett klimat av rädsla där människor som uttrycker politiska självständiga uppfattningar i förhållande till president Putin utsätts för hot. Inte minst människor med stark ekonomisk styrka har hamnat i svårigheter med rättsväsendet. Jag vill betona att de administrativa resurserna och kontrollen av media gjorde att parlamentsvalet i Duman den 17 december 2003 knappast kan sägas uppfylla internationell standard. Det krävs ett oberoende rättsväsende för att Ryssland skall kunna kallas en fullvärdig demokrati. Idag är inte åklagarna självständiga i förhållande till den politiska makten. Ryssland måste agera internationellt för att dess militärbaser som i dag finns i Georgien och Moldavien snarast läggs ner. Ryssland måste agera konstruktivt i konflikten i södra Kaukasien och jag vill där uttrycka en särskild uppmaning till den ryska regeringen att lösa den långvariga konflikten mellan Turkiet och Armenien och att agera för en försoning mellan dessa folk. Turkiet borde även erkänna de folkmord som det armeniska folket utsattes för mellan 1915 och 1918. Ryssland har särskilt ansvar för utvecklingen i Vitryssland, en ny granne till det utvidgade EU, som knappast kan beskrivas som en demokrati, utan som ett auktoritärt styrt land under president Aljaksandr Lukasjenka. Allra sist vill jag att Ryssland agerar för religionsfrihet på ett mycket mer öppet och tolerant sätt. Gahler (PPE-DE ). – Herr talman! I efterdyningarna av de genomgripande förändringarna i Europa har förbindelserna med Ryssland blivit mycket komplicerade. Dialog och samarbete har inlemmats i en uppsjö av fördrag och överenskommelser inom flera internationella institutioner, och partnerskaps- och samarbetsavtal har gjort möten mellan EU och Ryssland på högsta nivå till en regelbunden och verkligt fast företeelse. Jag får dock i allt högre grad intrycket att denna breda dialog håller på att utvecklas till en statisk och förutsägbar ritual. Jag tror att det var kommissionär Patten som för några månader sedan sade till utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik att han hade känslan att de anföranden som skrevs åt honom om Ryssland inte hade förändrats nämnvärt under ganska lång tid. Politik är givetvis alltid det möjligas konst, vilket innebär att man alltid måste inta en annan hållning gentemot ett stort land som Ryssland än man skulle göra om ett litet land misskötte sig. Proportionellt sett kan grymheter som begåtts mot civila i Kosovo och i Tjetjenien visserligen jämföras, men det är uppenbart att vår reaktion gentemot Ryssland kommer att vara annorlunda – och faktiskt är annorlunda. Jag vill dock uppmana rådet att snarast ta itu med de frågor som inte lösts på ett tillfredsställande sätt och som fortfarande står på dagordningen i stället för att huka för dem – vilket är vad rådet på sätt och vis gör bara genom att inte delta i denna debatt. Det finns inte utrymme för kompromisser när det gäller partnerskaps- och samarbetsavtal och inte heller när det gäller avtalens antagande och utvidgningen av dem till samtliga nya anslutningsländer. Ryssland kan till exempel ta en ordentlig titt på hur tullavgifterna förändras jämfört med tidigare, då vi hade bilaterala avtal med en del av kandidatländerna. När länderna väl är medlemmar i EU kommer tullavgifterna att sjunka. Dessa länders anslutning till Europeiska unionen innebär alltså inte bara nackdelar. Det är många som har talat om Tjetjenien. Även där menar jag att vi inte bara bör tillåta oss lyxen att vädja eller ignorera frågan helt och hållet. Jag har alltid ansett att vi måste hitta olika sätt att rikta in de medel vi förfogar över för samarbete med Ryssland. Vi måste försöka stödja det civila samhällets bristfälliga strukturer i Ryssland så att detta samhälle kan genomgå en demokratisk förändring nedifrån och upp och inte på det bedrövliga vis vi har sett de senaste månaderna. Ainardi (GUE/NGL ). – Herr talman! Belderbetänkandet innehåller en rad kommentarer och förslag som ligger i linje med rådets rekommendationer om förbindelserna mellan unionen och Ryssland. Jag stöder de två huvudlinjerna i betänkandet. Den första är att man återigen slår fast önskan att utveckla det viktiga partnerskapet mellan Europeiska unionen och Ryssland. Ryssland är ett stort land, och det är avgörande att vi kan utveckla ekonomiska förbindelser med landet angående industrin, forskningen, hälso- och sjukvården och energin. Som föredraganden säger måste vi sätta upp gemensamma ambitioner och mål. Det är strategiskt och politiskt viktigt. Vi måste sätta upp prioriterade mål, såsom gränsöverskridande samarbete för att bekämpa brottslighet, försvara mänskliga rättigheter, demokrati, nyhetsmediers självständighet och rättsstaten, samarbete för att lösa konflikter i regionen och avrusta. Vi måste också verka för förbättringar i fråga om offentlig vård och social utveckling. Den andra huvudlinjen i detta betänkande är en strävan efter att vara mer kritisk, särskilt när det gäller grundläggande friheter och demokratiska rättigheter i Ryssland. Jag håller med föredraganden när han beklagar att unionen spelar en så liten roll i fråga om konflikten i Tjetjenien, som har lett till fler än 200 000 dödsfall under tio år och verkligen är ett folkmord. I betänkandet uppmanar man de ryska myndigheterna att undersöka försvinnandena, tortyren och alla brott mot mänskliga rättigheter. I november 2003 var vi åtskilliga som tog till orda efter ordförande Silvio Berlusconis uttalanden som rättfärdigade Rysslands militära interventionspolitik. Europa måste verkligen spela en mycket större roll och kraftfullt och tydligt fördöma Rysslands sätt att hantera kriget i Tjetjenien. En militär lösning i Tjetjenien är inte möjlig och kommer inte att bli verklighet. Strävandena efter ett partnerskap mellan Europeiska unionen och Ryssland måste följa en plan som innefattar fred och säkerhet för alla folk. Europa kan inte längre nöja sig med bara retorik. Vi måste agera, och från den synpunkten är betänkandet ett steg i rätt riktning. Talmannen. –Debatten är avslutad. Omröstningen kommer att äga rum kl. 11.00. Talmannen. –Nästa punkt på föredragningslistan är ett betänkande (A5-0052/2004) av Per Gahrton för utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik med ett förslag till Europaparlamentets rekommendation till rådet om EU:s Sydkaukasienpolitik. Gahrton (Verts/ALE ), . –Herr talman! Oppositionen i Abchazien har skärpt sin kampanj mot utbrytarrepublikens ledare Ardzinba. Armeniska och turkiska kulturarbetare har träffats i ett armeniskt kloster i östra Turkiet. Eduard Sjevardnadzes svärson har gripits på Tblisis flygplats misstänkt för korruption. Våldsamma sammanstötningar har ägt rum i Adzjarien mellan anhängare och motståndare till provinsens ledare Abasjidze. Azerbajdzjans president Ilham Alijev har träffat sin armeniske kollega Robert Kocharian. Fängslade azerbajdzjanska politiker har hungerstrejkat. Amerikanska FBI skall öppna kontor i Tblisi. Detta och mycket mer har hänt under de senaste dagarna i våra europeiska systerländer Armenien, Azerbajdzjan och Georgien. Dock är det inte i europeiska medier jag har hämtat alla dessa uppgifter, trots att de tre länderna är medlemmar i Europarådet och OECD och har siktet inställt på fullt medlemskap i EU. Varken det allmänna europeiska intresset eller EU:s officiella intresse för Sydkaukasien har var på toppunkten om det inte handlar om krig och revolution. Rådet vill inte ens ha med Sydkaukasienländerna i sin strategi för , men tycks dessbättre ha ändrat sig. På Europaparlamentets uppmaning tillsattes äntligen en särskild representant 2003. Även en del andra EU-insatser har gjorts, inte minst det regionala miljöcentret i Tbilisi. Överlag är det för lite och för sent, vilket visades i samband med rosornas revolution i Georgien. Där blev EU omsprunget av både Ryssland och USA, som båda bedriver klassisk stormaktspolitik i eget intresse. EU påstår sig ha andra, mer solidariska ambitioner. I Sydkaukasien finns tre länder som tror på EU-idealen och som vill att EU skall spela huvudrollen som fredsmäklare och bidragsgivare. Mitt betänkande innehåller en mängd förslag på vad EU borde göra, fredligt, politiskt och ekonomiskt. Det handlar om att påverka Ryssland till att ha en mer konstruktiv hållning, om att stötta de tre ländernas vacklande demokratiska institutioner, om att utveckla partnersamverkan mellan självstyrande regioner i EU, av den typ som finns på Åland, i Skottland, i Katalonien, och Nagorno-Karabach, Sydossetien och Abchazien. Detta skulle
{'language': 'sv'}