Pöytäkirjan hyväksyminen Puhemies Eilisen istunnon pöytäkirja on jaettu. Onko huomautettavaa? Wijsenbeek Arvoisa puhemies, haluaisin huomauttaa eilisestä pöytäkirjasta, että UPE-ryhmä oli esittänyt Pastyn postipalveluja koskevasta päätöslauselmasta suullisen kysymyksen, joka herra Donnayn piti esitellä. Eilen illalla kello 23.45, arvoisa puhemies, UPE-ryhmä ei edes vaivautunut olemaan paikalla, yksikään ryhmän jäsenistä ei ollut paikalla. Haluaisin muistuttaa siitä, että emme halua jatkossa tällaisia turhia pyyntöjä, arvoisa puhemies, sillä asiassa ei ole ilmennyt uusia tosiseikkoja, uusia kantoja ei ole esitetty eikä komissiolla ollut tapansa mukaan meille mitään kerrottavaa, sillä se ei ollut tehnyt vielä mitään asian hyväksi. Puhemies Asia merkitään tiedoksi. Pöytäkirja hyväksyttiin. EU-sopimuksen K.6 artikla, Schengen-yhteistyö Puhemies Esityslistalla on seuraavana yhteiskeskustelu: Nassauerin kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan puolesta neuvostolle esittämästä suullisesta kysymyksestä (B4-0716/98) vuotuisesta keskustelusta Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.6 artiklasta joulukuussa 1998; -Nassauerin kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan puolesta komissiolle esittämästä suullisesta kysymyksestä (B4-0717/98) vuotuisesta keskustelusta Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.6 artiklasta joulukuussa 1998; -Van Lanckerin kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunnan puolesta laatimasta ehdotuksesta suositukseksi neuvostolle (A4-0006/99) Schengen-yhteistyötä koskevasta toimintaohjelmasta kesäkuuhun 1999 asti. Nassauer Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, käymme oletettavasti viimeistä kertaa keskustelua K.6 artiklan pohjalta. Amsterdamin sopimuksen tultua voimaan keskustelemme paitsi uuden artiklan pohjalta, myös selvästi pienemmässä mittakaavassa, koska silloin näissä yhteyksissä käsitellään enää vain poliisitoimintaa koskevaa ja oikeudellista yhteistyötä rikosasioissa. Arvoisat neuvoston puheenjohtajat, haluaisin ensin tehdä pari menettelyä koskevaa huomautusta ja käsitellä varsinaista aihetta vasta sen jälkeen. Tähän mennessä olemme normaalisti käyneet tämän keskustelun neuvoston puheenjohtajakauden lopulla, toisin sanoen joulukuussa. Tästä oli selvästi se hyöty, että ainakin yksi vastuussa olevista neuvoston puheenjohtajista pystyi antamaan vastauksen parlamentille. Esitämmekin painokkaasti toivomuksemme tällaisen aikataulun säilyttämisestä. Myönnän kyllä, että asia koskee enemmän neuvoston puheenjohtajistoa kuin parlamenttia, mutta asiasta on järjestettävä asianmukainen äänestys. Toinen kysymykseni koskee yksinomaan neuvostoa. Nykyisen menettelytavan mukaisesti käynnistämme keskustelun suullisen kysymyksen ja päätöslauselmaesityksen perusteella. Olemme jo pitkään vaatineet, että neuvosto antaisi meille kirjallisen selvityksen, jota voisimme käyttää keskustelun pohjana. Menettely olisi erinomainen myös neuvoston kannalta, sillä tällöin se voisi selvästi tuoda esiin tärkeinä pitämänsä kysymykset ja näkemyksensä menestyksellisesti käsitellyistä kysymyksistä. Käsittelyn valmistelevana aineistona käytettävä kirjallinen selvitys voisi ainoastaan parantaa neuvoston ja parlamentin yhteistyötä. Olemme esittäneet jo aiemminkin monet tämän päätöslauselman vaatimuksista. Ne koskevat parlamentin ja neuvoston välistä yhteistyötä. Se ei ole kuitenkaan johtanut Maastrichtin sopimuksen aikana vielä kertaakaan järjestelmälliseen menettelyyn. Mielenkiintoista on, että Amsterdamin sopimuksesta on jätetty pois hiukan epäonnistunut sanamuoto, joka koskee toiminnan tärkeimpiä näkökohtia, joiden osalta neuvoston olisi kuultava parlamenttia, ja toisaalta siinä on selitetty ylenpalttisen yksityiskohtaisesti, minkälaisissa tapauksissa parlamenttia on kuultava ja milloin puolestaan vain informoitava. Mutta myös sopimuksen nykyisen sanamuodon avulla vältetään monta kuulemismenettelyä, palaan vielä tähän. Toivommekin, että meitä jatkossa tultaisiin informoimaan tärkeistä kysymyksistä - oli se nyt sitten uuden 39 artiklan 2 kohdan mukaista tai ei - ennen kaikkea, arvoisat neuvoston puheenjohtajat, neuvoston tapaamisista, vaikka ne olisivatkin luonteeltaan epävirallisia. Ei ole soveliasta, että parlamentin on kerättävä lehdistötiedotteista kokoon tietonsa neuvoston tapahtumista. Ei voi olla kovin ongelmallista ilmoittaa parlamentille ennen neuvoston kokousta, mitä siellä tullaan käsittelemään, ja sen jälkeen, mistä kokouksessa on keskusteltu. Tuon nyt esiin muutamia perusteita. Amsterdamin sopimus, en voi valitettavasti mennä tässä yhteydessä yksityiskohtiin, saattaa joitakin olennaisia lainsäädännöllisiä alueita yhteisön toimivallan piiriin, sillä ehdolla kylläkin, että vähintään viiden vuoden ajan päätökset edellyttävät yksimielistä äänestystulosta, mutta silti: ne yhteisöllistetään. Toisin sanoen lainsäädäntövalta siirretään näissä asioissa pois kansallisilta edustuslaitoksilta. Valta ei kuitenkaan vielä siirry tälle parlamentille, koska meillä on oikeus vain kuulemiseen siihen asti, kun yhteispäätösmenettely otetaan käyttöön. Tämä tarkoittaa käytännössä sitä - ja näen tässä yhteydessä edessäni kaksi ensiluokkaista juristia - että kysymykset, joita selvästi rajoitetaan lainsäädännöllä, kuten esimerkiksi turvapaikkamenettely ja maahanmuutto, eivät eurooppalaisittain lainmukaisessa muodossaan kuulu Euroopassa minkään valitun edustuslaitoksen välittömään vaikutuspiiriin, mitä ei yksinkertaisesti voida hyväksyä. Mielestäni ongelma voidaan ratkaista vain siten, että vähintään viisi vuotta kestävän siirtymävaiheen aikana neuvoston on kuultava parlamentin näkemyksiä erityisen tarkkaan ja otettava parlamentin näkemykset huomioon. Tähän halusin vain viitata lyhyesti. Lopuksi haluaisin vielä ottaa esille yhden kysymyksen, vain esimerkkinä muille. Viime maanantaina tai tiistaina puhetta johtanut neuvoston puheenjohtaja vaati riemukseni Europolin operatiivisten toimivaltuuksien laajentamista. Kuuntelin ehdotusta niin tyytyväisenä sen vuoksi, että hänen samaan vihreiden ryhmään kuuluva entinen kollegansa Roth olisi poistunut salista kovaäänisesti, jos olisi kuullut tuon lausuman. Tässä yhteydessä haluan kiinnittää huomionne seuraavaan: valtioiden välisen yhteistyön rakenteessa Europolin kehitystä rajoittavat valtioiden rajat. Yhteisöllistämisen vuoksi kehitys tällä alalla edellyttää parlamentaarista ja oikeudellista kontrollia. Jos halutaan kehitystä tällä alalla, on pyrittävä kehitykseen koko yhteisössä, ja siihen tämä parlamentti teitä kehottaa. Van Lancker Arvoisa puhemies, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, Schengeniä koskeva keskustelu käydään mielestäni oikealla hetkellä, nimittäin hetkellä, jolloin Saksa ryhtyy toimimaan unionin puheenjohtajana, mikä merkitsee samalla myös Schengenin puheenjohtajuutta. Se on olennaisen tärkeää, sillä se tapahtuu hetkellä, jolloin Schengenin sopimuksen säännöstö on sisällytettävä Amsterdamin sopimukseen, jotta Schengenin sopimus voitaisiin toteuttaa. Lisäksi parlamentilla on hallussaan täytäntöönpanokomitean ja yhteisen valvontaviranomaisten toinen vuotuinen raportti. Haluankin kiittää puheenjohtajavaltio Saksaa erityisesti tästä ensimmäisestä tilaisuudesta, jolloin voimme käsitellä sen kanssa tätä aihetta ja haluan esittää sydämelliset kiitokset kollegoilleni siitä innokkaasta yhteistyöstä, jota he ovat tehneet tämän mietinnön nopean käsittelyn varmistamiseksi. Parlamentin tunteet Schengenin sopimusta kohtaan ovat aina olleet ristiriitaiset. Toisaalta olemme ilahtuneet siitä, että joukko jäsenvaltioita on ottanut johtavan aseman henkilöiden vapaan liikkuvuuden, vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen toteuttamiseksi, mutta toisaalta meistä on ollut valitettavaa, että tämä on tapahtunut eurooppalaisten rakenteiden ulkopuolella. Schengenin sopimus ei myöskään ole oikeudellisesti paras mahdollinen sopimus. Sen säännöstö on käsikirjojen, toimenpiteiden ja päätösten sulatusuuni, josta on vaikea löytää tietä oikeudesta puhumattakaan. Kun Schengenin säännöstö sisällytetään Euroopan unionista tehtyyn sopimukseen, voimme ottaa lopulliset askeleet kohti selkeämpää ja demokraattisempaa sopimusta. Säännöstön osan sisällyttäminen ensimmäiseen pilariin avaa tien tämän politiikan yhteisöllistämiseen ja tekee mahdolliseksi hämärän Schengenin sopimuksen - kuten edeltäjäni sitä nimitti - selventämisen. Hyvät kollegat, nämä hyvät aikomukset uhkaavat jäädä toteutumatta sen jo puolitoista vuotta jatkuneen keskustelun vuoksi, jota on käyty Schengenin sopimuksen säännöstön perustamissopimukseen sisällyttämisestä. Ei ole edes onnistuttu määrittelemään Schengenin säännöstöä. Ei ole myöskään onnistuttu poistamaan Schengenin sopimuksen tarpeettomia lausekkeita. Kolmanneksi keskustellaan yhä siitä, pitääkö Schengenin sopimus sisällyttää ensimmäiseen vai kolmanteen pilariin. Minun on sanottava rehellisesti, että tämä tilanne, jossa jotkin jäsenvaltiot vastustavat itsepintaisesti Schengenin sopimuksen säännöstön osan sisällyttämistä yhteisön pilariin, eli ensimmäiseen pilariin, uhkaa sitä vähäistä edistystä, joka saatiin aikaan Amsterdamin sopimuksen myötä. Viime kuussa pidetyssä Wienin huippukokouksessa Euroopan valtionpäämiehet vaativat nopeaa ratkaisua. Se on tärkeä poliittinen merkki, arvoisa neuvoston puheenjohtaja. Haluaisin kuulla neuvoston puheenjohtajalta ja myös rouva komissaarilta, jonka tehtävänä on valvoa perustamissopimuksen noudattamista, minkä poliittisen aloitteen he aikovat tehdä tästä umpikujasta pääsemiseksi. Haluaisin myös kuulla heiltä, millä tavalla he aikovat ottaa Euroopan parlamentin osaksi tätä sisällyttämisprosessia. Schengenin säännöstön sisällyttämisestä perustamissopimukseen, ja etenkin sen jakamisesta ensimmäisen ja kolmannen pilarin kesken, on nimittäin merkittäviä seurauksia parlamentin osallistumiselle jatkossa ja koko turvallisuutta ja vapautta koskevan eurooppalaisen lainsäädännön tulevalle kehitykselle. Vaikka Schengenin sopimus ei sisälläkään erityistä mainintaa parlamentin kuulemisesta, parlamentin oikeuksia on mielestäni kunnioitettava, sillä meidän etumme kärsisivät suuresti, mikäli meitä ei kuultaisi. Haluaisin muuten sanoa, että parlamentin on harkittava vakavasti asian viemistä EY: n tuomioistuimeen, jos sen demokraattiset oikeudet poljetaan jalkoihin. Vaadimme joka tapauksessa, että kun Schengenin sopimus sisällytetään perustamissopimukseen, tämän sopimuksen tavoitteita kunnioitetaan ja että poliisin toiminnan tehokkuuden ja perusoikeuksien sekä oikeusvaltion kunnioituksen välillä vallinnut tasapaino palautetaan. Parlamentti vaati jo ensimmäisessä Schengenin sopimusta käsitelleessä mietinnössä enemmän avoimuutta, lisää parlamentaarista ja oikeudellista valvontaa ja ihmisoikeuksien kunnioittamista. Tämä on mielestäni toteutettava nyt, ja Schengenin sopimuksen säännöstön vahvistamisen yhteydessä on käytettävä tilaisuutta hyväksi ja julkaistava koko säännöstö, otettava Euroopan parlamentti ja kansalliset parlamentit paremmin mukaan ja tiedotettava kansalaisille paremmin heidän oikeuksistaan. Haluan sanoa myös, että meidän mielestämme Schengenin tietojärjestelmän tulevaisuus on erittäin tärkeä asia. Suositusehdotuksessamme esitetään seuraavaa tapaa. Schengenin tietojärjestelmää (SIS: ää) pitää kehittää Euroopan laajuisena verkkona, jota johtaisi sekä komission että neuvoston valvoma virasto ja jossa olisi varmistettava loppukäyttäjille välttämätön toimintojen erottaminen ja jota valvoisi perustamissopimuksen mukainen valvontaviranomainen. Haluaisin kuulla neuvoston puheenjohtajan mielipiteen tästäkin asiasta. Puheenjohtajavaltio on määritellyt muitakin painopisteitä. Me tuemme niitä suurelta osin. Esimerkiksi kansainvälisen yhteistyön vahvistaminen rikollisten jäljittämisessä. Se on välttämätöntä. Puheenjohtajavaltio vaatii myös viisumipolitiikan pitkälle menevää yhdenmukaistamista. Sekin on hyvä asia, sillä nykytilanne on toivoton. Mitä tulee uusien ehdokasvaltioiden liittymiseen, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, haluaisin sanoa, että menneisyyden virheitä ollaan nyt uusimassa. Ehdokasvaltioiden valitseminen ei saa perustua vaatimukseen vedenpitävästä rajojen valvonnasta. Odotamme teiltä myös oikeuslaitosten toiminnan arvioimista sekä ihmisoikeuksien ja oikeusvaltion periaatteiden kunnioittamista. Lopuksi haluan sanoa muutaman sanan joistakin Schengenin vuotuisessa raportissa mainituista seikoista. Ensiksi Ranskan suorittamat rajatarkastukset Belgian ja Luxemburgin rajoilla huolimatta ponnisteluista niiden poistamiseksi. Voiko neuvoston puheenjohtaja sanoa minulle, koska tämä ikävä tilanne lopultakin ratkeaa? Toiseksi haluan puuttua Schengenin tietojärjestelmän arviointiin. Rehellisesti sanottuna tallennettujen tietojen määrän arviointi ei ole mielestämme osoitus menestyksestä ja vaadimmekin, että Schengenin tehokkuutta arvioidaan myös laadullisesti. Kolmanneksi tietosuojan noudattamista valvovan yhteisen valvontaviranomaisen raportti. Rehellisesti sanottuna tämän raportin sisältö herättää vakavia kysymyksiä joistakin vioista Schengenin sopimuksessa. Voisin mainita tässä uskomattomia esimerkkejä, mutta valitettavasti aika ei riitä siihen. Haluaisin vain sanoa, että valvontaviranomainen on tuonut esiin huomattavia ongelmia, jotka liittyvät tavoitteisiin, tietojen poistoon ja pääsyn epäämiseen Schengen-alueelle. Odotamme, että puheenjohtajavaltio noudattaa tiukasti valvontaviranomaisen suosituksia. Tätä ensimmäistä keskustelua ei käydä yhtään liian aikaisin, koska Schengenin sopimus on ollut voimassa jo neljä vuotta. On vielä paljon parannettavaa, on tapahduttava vielä paljon, jotta eurooppalainen turvallisuuteen ja vapauteen perustuva alue saataisiin aikaan. Euroopan parlamentti lähtee siitä, että se saa osallistua tähän työhön tästä hetkestä lähtien. Puhemies Kiitoksia, rouva Van Lancker! Tänään käsittelemämme vaikean aiheen vuoksi neuvoston puheenjohtajistosta on läsnä kaksi ministeriä, nimittäin liittohallituksen oikeusministeri ja sisäasiainministeri. Kiitokset ensinnäkin, kun olette saapuneet paikalle. Seuraavaksi luovutankin puheenvuoron puheenjohtaja Schilylle. Schily Arvoisa puhemies, hyvät naiset ja herrat, arvoisat kollegat rouva Van Lancker ja herra Nassauer, te, herra Nassauer, huomautitte oikeutetusti siitä, että normaalisti olisi järkevämpää antaa selvitys neuvoston puheenjohtajuuskauden lopulla, mutta te tiedätte, mikä on syynä lykkäykseen. Neuvosto ei syyllinen tässä tapauksessa, mutta selvityksen antamisella juuri nyt on tietysti omat etunsa, vaikka en ollutkaan edellisen puheenjohtajuuskauden aikana molemmissa vaiheissa mukana. Mutta näin olemme myös saaneet asiaan tiettyä etäisyyttä ja samalla ehkä paremman yleiskatsauksen näiden puheenjohtajakausien aikana saavutetuista tuloksista. Pyrin parhaani mukaan suhtautumaan mahdollisimman objektiivisesti aiempiin puheenjohtajakausiin sen tiedon perusteella, jonka olen saanut. Voimme tietenkin tehdä yhteenvedon kahdella tavalla: toisaalta määrällisesti, jolloin voisimme summata kaiken tapahtuneen. Tällöin voisimme todeta, että tulos näyttää melkoisen hyvältä: saldoon voidaan kirjata tusina kahta yleissopimusta koskevaa yhteistä toimenpidettä sekä poliittinen yhteisymmärrys kahdesta muusta yleissopimuksesta. Toisaalta saattaisi olla hyödyllisempää tarkastella tuloksia laadullisesti, ja kiinnitämme neuvoston toimien yhteydessä erityisesti huomiota Euroopan parlamentin osuuteen käsittelyssä, minkä osalta haluan todeta jo heti ennakkoon seuraavaa: otan mielelläni vastaan ehdotuksenne kirjallisesta selvityksestä, ja pyrimme myös toteuttamaan sen käytännössä. Minusta olisi järkevää toimia asiakirjan pohjalta, sen sijasta että oltaisiin pelkän suullisen selonteon varassa. Aivan kuten jo Luxemburgin puheenjohtajakaudella, neuvosto on viime vuoden puheenjohtajakausien aikana antanut Euroopan parlamentille tilaisuuden osallistua käsittelyyn Amsterdamin sopimusta ennakoiden sen määräysten mukaisesti, ja me pyrimme parhaamme mukaan toimimaan samoin. Kollegani Däubler-Gmelin kertoo teille asiasta vielä yksityiskohtaisemmin. Aiomme tietysti käyttää tänään meille tarjoutuvan tilaisuuden ja luoda katsauksen tulevaan kauteemme aiempien tulosten tarkastelun ohella. Tässä katsauksessa keskitytään tänään luonnollisesti sisä- ja oikeusasioihin, ennen kaikkea vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomiseksi tarkoitettuun toimintaohjelmaan. Rouva Däubler-Gmelin kertoo vielä myös siitä yksityiskohtaisemmin. Itse otan esille muutamia kohtia aihepiireittäin omina kokonaisuuksinaan, ensimmäisenä turvapaikkapolitiikan ja maahanmuuton. Tällä saralla on olennaista, todennäköisesti vielä enemmän kuin muilla alueilla, sovittaa toimet kehitykseen ja reagoida kansainvälisiin tapahtumiin. Te tiedätte, että Kosovo on eräs niistä kriisipesäkkeistä, jotka mahdollisesti työllistävät meitä ajankohtaisuudellaan seuraavassa EU: n sisä- ja oikeusministerien epävirallisessa tapaamisessa. Sen lisäksi meidän on suuntaa-antavasti kehitettävä tulevaisuuden strategioita ja laadittava yleispäteviä sääntöjä. Vuonna 1998 Eurooppaan suuntautui kaksi pakolaisvirtaa: ensin Irakista ja sen lähialueilta saapui kurdipakolaisia, ja toisaalta ongelmia aiheutti jo mainitsemani Kosovon konflikti, jonka seurauksena turvaa hakevia ihmisiä saapui kaikkialle Eurooppaan. Joihinkin maihin pakolaisvirta kohdistui erityisen voimakkaasti. Neuvosto reagoi Irakista ja lähialueilta saapuvaan pakolaisvirtaan vahvistamalla tammikuussa 1998 uuden, kattavan toimintaohjelman. Lisäksi näiden maahantulijoiden virta paljasti, että äskettäin voimaan tullut Dublinin yleissopimus pystyi täyttämään sille asetetut tehtävät vain osittain, tarkemmin sanottuna rikollisryhmittymien osuuden huomattava lisääntyminen pakolaisvirtojen ohjaamisessa on kasvava ongelma. Vastaavanlainen tilanne on syntynyt myös Kosovon kriisin seurauksena, tosin pienemmässä mittakaavassa. Puuttuakseen tähän kehitykseen neuvosto päätti joulukuussa 1998 muodostaa Alankomaiden aloitteesta korkean tason ryhmän, jonka tehtävänä on ehdottaa yhteisiä toimenpiteitä tiettyjä maita vastaan, joista saapuvien laittomien pakolaisten virtaa on eniten syytä pelätä EU: n alueelle. Ensin on tarkoitus analysoida niissä vallitsevat pakolaisuutta aiheuttavat tekijät ja kehittää sen jälkeen strategia näiden tekijöiden kohtaamiseksi. Viime vuonna käytiin ensimmäinen keskustelu komission ehdotuksesta yleissopimukseksi, jossa säännellään sitä, miten kolmansien maiden kansalaisten sallitaan päästä EU: n jäsenvaltioihin. Kyse on erittäin merkittävästä hankkeesta, joka tulee kuulumaan Amsterdamin sopimuksessa EY: n uusiin toimivaltuuksiin. Tähän mennessä käydyt keskustelut ovat osoittaneet, että jäsenvaltiot ovat erittäin halukkaita käymään keskusteluja, jotta asiassa päästäisiin yksimielisyyteen. Mainitsinkin jo lokakuussa 1997 voimaan tulleen Dublinin yleissopimuksen. Vaikka onkin varmaan ennenaikaista muodostaa lopullista käsitystä sopimuksen kelpoisuudesta käytännössä, on jo jonkin aikaa koettu tarpeelliseksi ottaa käyttöön säädös, josta on apua yleissopimuksen soveltamisessa niin, että sen perusteella voidaan ottaa turvapaikanhakijoiden sormenjäljet ja verrata niitä keskustiedostossa oleviin sormenjälkiin. Näin on käsitelty ehdotus Eurodac-yleissopimukseksi, ja olen tyytyväinen voidessani vahvistaa, että neuvosto pääsi asiasta joulukuussa ainakin poliittiseen yhteisymmärrykseen. Sen jälkeen kun Dublinin yleissopimuksen soveltamisessa alkoi ilmetä kurdien muodostaman suuren pakolaisvirran myötä ongelmia, päätti neuvosto maaliskuussa laajentaa Eurodac-hankkeen koskemaan myös sormenjälkien ottamista laittomilta maahanmuuttajilta. Pöytäkirja, joka tulee muodostamaan välttämättömän oikeudellisen perustan, on vielä käsittelyasteella. Neuvoston joulukuisessa kokouksessa todetut edistysaskeleet antavat aihetta odottaa töiden pikaista saattamista päätökseen, mikä mielestäni onkin erittäin toivottavaa. Turvapaikkakäytännön osalta neuvottelut koskivat toisaalta itse Dublinin yleissopimuksen soveltamista. Näissä puitteissa tuon yleissopimuksen 18 artiklan mukaisesti asetettu komitea hyväksyi työohjelman ja julkilausuman, jonka avulla muutamia yleissopimuksen soveltamiseen liittyviä käytännön näkökohtia on tarkoitus parantaa. Toisaalta neuvotteluja käytiin niiden komission heinäkuussa tekemien ehdotusten pohjalta, joihin Euroopan parlamentti otti kantaa joulukuussa ja jotka koskivat väliaikaista turvapaikkaa ja vastuun jakamista jäsenvaltioiden välillä pakolaisten, erityisesti sisällissodan pakolaisten, vastaanoton yhteydessä. Neuvotteluja näistä ehdotuksista jatketaan Saksan johdolla pian. Saanen huomauttaa, että Saksa on puheenjohtajan roolissaan tietoinen siitä, että väliaikaisen turvapaikan tarjoaminen ja vastuun jakaminen liittyvät erottamattomasti toisiinsa. Tämä on meille välttämätön ehto. Matkustus- ja henkilöllisyys- sekä oleskeluasiakirjojen osalta neuvosto hyväksyi kesäkuussa 1998 suosituksen, joka koskee Euroopan unionin rajanylityspaikoilla väärennettyjen asiakirjojen tunnistamiseen käytettäviä laitteistoja. Tämän valvonnan helpottamiseksi neuvosto päätti yhteisestä toiminnasta, joka koskee sellaisen elektroniseen kuvankäsittelyyn käytettävän Fado-järjestelmän luomista, joka on tarkoitettu sekä aitoja että väärennettyjä asiakirjoja koskevan tiedon nopeaan siirtämiseen. Viisumien osalta neuvosto on pitänyt yllä suhteita jäsenehdokasmaihin, ja viisumityöryhmä on kokoontunut kaksi kertaa siten, että jäsenehdokasmaat ovat olleet mukana, nimittäin toukokuussa ja marraskuussa 1998. Välittömästi jälkimmäisen tapaamisen jälkeen asetettiin asiantuntijatyöryhmät, joiden tehtävänä on arvioida jäsenehdokasmaiden käyttämien asiakirjojen turvallisuus ja saattaa niiden ATK-järjestelmät Schengen-yhteistyön edellyttämien vaatimusten mukaisiksi viisumihakemusten tarkastuksen ja viisumihakemuksia käsittelevien toimipaikkojen hallinnon ja organisaation osalta. Tämän lisäksi luotiin kumppanuus jäsenehdokasmaiden koulutus- ja varustetarpeiden arvioimiseksi. Oleskeluoikeuden yhtenäisen muotoilun osalta neuvosto päätti vuonna 1998 kolmesta välineestä. Ensinnäkin neuvosto päätti, että ulkoasultaan yhdenmukaisten oleskeluoikeusasiakirjojen painomallien valmistuksesta aiheutuvat kustannukset jaetaan. Toiseksi päätettiin tiedonannosta, jossa otetaan huomioon näiden asiakirjojen mallien julkaiseminen. Kolmanneksi neuvosto päätti yhteisistä standardeista, jotka koskevat oleskeluoikeusasiakirjojen sisältöä. Seuraavaksi puhun poliisiyhteistyöstä, erityisesti Europolista ja huumeiden vastaisesta toiminnasta - Europol onkin täällä jo kertaalleen mainittu. Europol-yleissopimus tuli voimaan 1. lokakuuta 1998 ja mielestäni tämä välietappi on hyvä saavutus, mutta Europolin toiminta ei ole vielä valitettavasti päässyt käyntiin, koska joidenkin Europolin toiminnan aloittamisen kannalta välttämättömien täytäntöönpanoasetusten valmistelu on vielä kesken. Seuraavista teksteistä on voitu tähän mennessä tehdä päätökset tai ne on hyväksytty: lausuma yhteysvirkamiesten oikeuksista ja velvollisuuksista Europoliin nähden, analyysitiedostoja koskevat täytäntöönpanoasetukset, henkilöstösäännöt, salassapitosuojaa koskevat säännöt, Europolin päämajaa koskeva sopimus. Varainhoitoasetus hyväksytään piakkoin. Olen iloinen, että Europolin henkilöstöjohtamisen osalta on saavutettu kompromissi. Varainhoitoasetus hyväksytään piakkoin. Seuraavat säädökset eivät ole vielä tulleet voimaan tai niiltä puuttuu vielä lopullinen käsittely: Europolin oikeudellista koskemattomuutta koskeva pöytäkirja, Europolin toimielimiä ja Europolin henkilöstöä koskevat sopimukset - näistä neljä jäsenvaltiota eivät tunnetusti vielä ole saaneet ratifiointia päätökseen - sekä kahdenväliset erioikeuksia ja vapauksia koskevat sopimukset Europolin palvelukseen lähetettyjä yhteysvirkamiehiä ja heidän perheitään varten. Jäsenvaltiot ovat sopineet Alankomaiden kanssa tekstistä; siihen liittyvät kommentit käsitellään piakkoin. Lisäksi neuvosto on hyväksynyt määräykset, jotka koskevat Europolin ulkosuhteita kolmansiin valtioihin ja EU: n ulkopuolisiin elimiin sekä Europolin tiedonsaantia kolmansista valtioista ja EU: n ulkopuolisista elimistä. Yhteinen valvontavaliokunta on nyttemmin sopinut toimintasäännöistään, jotka ovat parhaillaan neuvostossa hyväksyttävänä. Tärkein vielä avoinna olevista kysymyksistä koskee valitusmenettelyn menettelyoikeudellisia näkökohtia. Kyse on suojasta turvallisuuden kannalta olennaisten tietojen julkistamisen yhteydessä sekä välttämättömien menettelyoikeudellisten takeiden noudattamisesta. Asioista on keskusteltu paljon. Toivon, että pääsemme tällä puheenjohtajakaudella ratkaisuun näissä kysymyksissä. Seuraavana aiheenani ovat Europolin toimielimet. Yleissopimuksen voimaantulon seurauksena hallintoneuvosto ja yhteinen valvontavaliokunta aloittivat toimintansa marraskuussa 1998. Yhteinen tarkastusvaliokunta asetettiin, ja se antoi julkilausuman varainhoitoasetuksesta. 3. 4. joulukuuta 1998 pidetyssä neuvoston kokouksessa päästiin yksimielisyyteen hallintoneuvoston tulevasta kokoonpanosta. Varainhoitoasetusta muutetaan tarpeen mukaan pikaisesti tämän lausunnon edellyttämällä tavalla. Ja seuraavaksi puhun tietokonejärjestelmästä. Neuvosto otti syyskuussa 1998 pidetyssä kokouksessaan huomioon tilanneselvityksen Europolin TECS-tietokonejärjestelmän käyttöönotosta. Selvityksessä viitataan siihen, että TECS-järjestelmän perustamisen viivästyttyä - tällä hetkellä järjestelmää ollaan vasta hankkimassa - tulee Europolin käytössä olemaan sen toiminnan alkamisajankohtana väliaikainen analyysi- ja hakujärjestelmä. Europolin tehtäväkentän osalta neuvosto päätti 3. 4. joulukuuta pidetyssä kokouksessa, että Europolin pitää tutkia rikoksia, joissa on uhattu tai loukattu terroristisella toiminnalla ihmisten elämää, ruumiillista koskemattomuutta ja henkilökohtaista vapautta sekä omaisuutta, tai joissa niitä olisi voitu uhata tai loukata, ja että Europolin pitää myös valmistella toimialansa laajentamista rahanväärentämisen ja maksuvälineiden väärentämisen alalle, ottamalla erityisesti huomioon euron käyttöönotto - kysymys, jota pidän erittäin tärkeänä. Lopuksi pitää vielä täydentää Europol-yleissopimuksen 2 artiklassa mainitun liitteen sisältämää ihmiskaupan määritelmää. Seuraavana aiheena ovat huumeet. Aikaisempien puheenjohtajakausien mallin mukaan huumeiden vastainen toiminta oli prioriteetti myös Ison-Britannian ja Itävallan puheenjohtajakauden aikana. Tärkeimpinä toimina voitaisiin mainita vuoden 1999 jälkeen toteutettavan huumeiden vastaisen strategian suunnittelu, YK: n yleiskokouksen ylimääräinen istunto, jossa käsiteltiin huumeita ja alueellisten aloitteiden kehitystä Latinalaisessa Amerikassa ja Keski-Aasiassa, painopisteenä huumekauppa. Euroopan unionin aloitteen taustalla oli periaate, jonka mukaisesti huumeita vastaan on taisteltava yhteisin, harkituin keinoin ja laaja-alaisesti. Useissa aloitteissa, erityisesti YK: n yleiskokouksen aloitteissa ja Latinalaista Amerikkaa koskevissa toimenpiteissä huomiota kiinnitettiin erityisesti kysynnän vähentämiseen. Euroopan huumausaineiden ja niiden väärinkäytön seurantakeskuksen työpanos toiminnassa on ollut merkittävä. Yhteisön toimintaohjelmaa huumeiden väärinkäytön ehkäisemiseksi jatkettiin. Marraskuussa järjestettiin eurooppalainen teemaviikko huumausaineiden väärinkäytön ehkäisemiseksi eurooppalaisella, kansallisella ja alueellisella tasolla. Kuten tiedättekin, me pidämme ennaltaehkäisyä erittäin tärkeänä myös kansallisella tasolla. Jäsenvaltioiden tilanneselvityksistä, jotka koskevat lainsäädännön ja menetelmien lähentämiseen liittyvää yhteistä toimintaa, on ilmennyt, että jäsenvaltiot ovat tehostaneet edelleen kansallisella ja eurooppalaisella tasolla sekä Schengenin sopimuksen määrittelemissä puitteissa toimintaa, jolla pyritään tiiviiseen yhteistyöhön poliisi-, tulli- ja oikeusviranomaisten välillä. Uusiin synteettisiin huumeisiin liittyvää toimintaa jatkettiin ja tätä toimintaa koskeva perusteellinen selvitys jätettiin Wienissä Eurooppa-neuvoston käsiteltäväksi. Seuraavaksi käsittelen suhteita kolmansiin valtioihin sekä kysymyksiä laajentumisesta, jota kohtaan myös rouva Van Lancker ilmaisi täällä kiinnostuksensa. Laajentumisen osalta haluaisin nostaa esille kaksi erityisen tärkeää seikkaa: neuvosto hyväksyi 28. toukokuuta 1998 - tämä on muuten sana, jonka melkein luin väärin, tässä lukee nimittäin liittymistä edeltävä sopimus, saksaksi " Vorbeitrittsvereinbarung " , jota voi painottaa saksaksi kahdella tavalla, joilla kummallakin on eri merkitys - byrokraatit keksivät aina uusia mielenkiintoisia sanoja - neuvosto hyväksyi siis liittymistä edeltävän sopimuksen, joka koskee järjestäytyneen rikollisuuden vastaista toimintaa Euroopan unionin jäsenvaltioiden ja EU: n jäsenyyteen pyrkivien Keski- ja Itä-Euroopan maiden ja Kyproksen kesken. Sen tosiseikan valossa, että järjestäytynyt rikollisuus on valitettavasti leviämässä jäsenehdokasmaissa ja vaikuttaa myös unionin jäsenvaltioihin, on mielekästä saada jäsenehdokasmaiden edustajat rikollisuuden vastaiseen yhteiseen toimintaan jo tässä vaiheessa laajalle levinneen huumerikollisuuden, ihmiskaupan, prostituution ja rahanpesun alalla. Ei todellakaan ole syytä väheksyä uhkia, joita nämä rikollisuudenalat synnyttävät. Viidentoista jäsenvaltion ja yhdentoista jäsenehdokasmaan edustajista muodostettu asiantuntijaryhmä, liittymistä edeltävän sopimuksen asiantuntijaryhmä, kokoontuu säännöllisesti vaihtaakseen poliisitutkinnassa ilmi tulleita tietoja ja määritelläkseen Europolin kanssa yhteisiä strategioita hallitsevien uhkatekijöiden selvittämiseksi ja tehokkaiden vastatoimien kehittämiseksi. Toinen toimenpide on yhteinen toimenpide 29: nneltä päivältä kesäkuuta 1998 Euroopan unionin oikeus- ja sisäasioiden alan säännöstön hyväksymistä, soveltamista ja tosiasiallista täytäntöönpanoa unionin jäsenehdokasmaissa koskevan yhteisen arviointijärjestelmän perustamiseksi. Todettuaan, ettei lakien säätäminen ja yleissopimusten ratifiointi yksin riitä, vaan että riittävän määrän asianmukaisesti opastettuja ja koulutettuja henkilöitä on myös sovellettava uusia säännöksiä, neuvosto perusti erityisen työryhmän. Kyse on jo kauan tiedossa olleesta ongelmasta: normit sinällään eivät riitä, vaan tarvitaan myös lain täytäntöönpanoa. Yhteisarviointia tekevän työryhmän tehtävänä on arvioida tiiviissä yhteistyössä K4-komitean kanssa Euroopan unionin oikeus-ja sisäasioiden alan säännöstön hyväksymisen, soveltamisen ja tosiasiallisen täytäntöönpanon tilaa unionin jäsenehdokasmaissa hyödyntämällä kaikkea saatavilla olevaa informaatiota ja pitää arvio ajan tasalla. Oikeus- ja sisäasioiden neuvostolle on säännöllisesti toimitettava selontekoja. Näin varmistetaan, että asiantuntijat tutkivat, etenkin erityisen herkillä alueilla, kuten esimerkiksi ulkorajojen valvonnassa tai järjestäytyneen rikollisuuden vastaisessa toiminnassa, onko unionin tai Schengenin sopimuksen säännöstön edellyttämät standardit täytetty ja onko mahdollisesti vielä tarvetta parannuksiin. Oikeus- ja sisäasioiden alaan liittyvässä työssä suhteilla kolmansiin maihin on erityinen merkitys. Vuosien mittaan on järjestelmällisesti kehitetty yhteistyötä, joka oli osittain käynnissä jo TREVI-puiteohjelman aikana, ja se kattaa nykyisellään myös Yhdysvallat ja Kanadan, Euromed-puiteohjelmaan osallistuvat Välimeren maat, Norjan, Islannin, Sveitsin, Turkin, Marokon, Venäjän ja Ukrainan kaltaisia maita, sekä tietyillä erityisaloilla, kuten esimerkiksi huumeiden torjunnassa, Latinalaisen Amerikan ja Keski-Aasian valtioita. Seuraavana onkin vuorossa selontekoni toinen osa, joka koskee Schengen-yhteistyötä. Ensinnäkin haluaisin esittää muutamia periaatteellisia huomautuksia. Schengen-yhteistyö on tasapainoinen toimintajärjestelmä, joka toisaalta takaa vapaan liikkuvuuden Schengenin sopimuksen sopimusvaltioiden alueella ja joka toisaalta vähentää sisärajojen valvonnan poistamisesta aiheutuvia turvallisuusriskejä. Näiden vajaan neljän vuoden aikana, jolloin järjestelmä on ollut käytössä, se on osoittautunut periaatteessa toimivaksi. Sen vuoksi täytyy jatkossakin pitää kiinni perusperiaatteista, joiden mukaan pyritään tarjoamaan enemmän liikkuvuutta ja turvallisuutta. Schengen-yhteistyössä on edessä tärkeä vaihe, sen totesi jo rouva Van Lanckerkin puheenvuorossaan. Amsterdamin sopimuksen tullessa voimaan Schengenin sopimusalue integroituu Euroopan unioniin. Yhdentymiseen liittyvät oikeudelliset ja institutionaaliset valmistelut ovat jo käynnissä. Tässä vaiheessa valmisteluja on vain vauhditettava, jotta ne saataisiin päätökseen ajoissa, toisin sanoen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloon mennessä. Saksa, joka on myös tähän mennessä tukenut tätä tavoitetta jatkuvasti, jatkaa omalla EU: n puheenjohtajakaudellaan vuoden 1999 ensimmäisellä puoliskolla tavoitteen saavuttamiseksi vaadittavia ponnisteluja. Integroitumisen kannalta on edullista, että - siitä olemme yhdessä sopineet - Schengen-puheenjohtajuus säilyy Saksalla myös tulevan vuoden ensimmäisellä puoliskolla. Seuraavaksi muutama sana Schengenin säännöstön lopullisesta sopimisesta. Jotta Schengenin liittäminen EU: hun tapahtuisi parhaalla mahdollisella tavalla, on EU: n puitteissa hoidettava vielä muutamia kotitehtäviä. Meidän on ensinnäkin määriteltävä, mitä Schengenin säännöstö tällä hetkellä sisältää. Rouva Van Lancker puhui epäselvistä rakenteista. Haluamme ehdottomasti osaltamme tuoda valoa hämäryyteen. Oikeusturvan ja oikeuden selkeyden kannalta on välttämätöntä, että valtiot, jotka soveltavat säännöstöä, mutta myös valtiot, joiden on omaksuttava se EU-jäsenyyden myötä, ja varsinkin kansalaiset itse, tietävät tarkkaan, mitkä Schengen-yhteistyön määräykset ovat vielä voimassa ja mitkä eivät. Ratkaistavana on vielä myös tehtävä, joka koskee Schengenin sopimussäännöstön järjestämistä sen oikeudellisen perustan mukaisesti, jonka muodostavat sopimukset Euroopan yhteisöstä ja Euroopan unionista. Tämänhetkisen yleisen mielipiteen ja tulevan strategian osalta voidaan todeta seuraavaa: kummassakaan aihepiirissä ei vielä löydetty lopullisia vastauksia jäsenvaltioiden asiantuntijoiden periaatteellisten näkemyserojen vuoksi, myönnän sen aivan avoimesti. Asia saattaa hätätapauksessa tarvita vielä poliittista ratkaisua. Siltä varalta, että myöskään poliittista ratkaisua ei pystytä saamaan aikaan, on turvauduttava Schengenin pöytäkirjan tarjoamaan hätäratkaisuun, jonka nojalla kokonaisuus on luokiteltavissa kolmanteen pylvääseen. Rouva Van Lancker, tiedän kyllä kielteisen kantanne, pyrimme kuitenkin ensin käyttämään kaikki mahdolliset keinot päästäksemme yksimielisyyteen, mutta tässä näemme nyt seurauksen. Jo ilahduttavan pitkälle edenneet Norjan ja Islannin kanssa käydyt assosiaatiosopimusneuvottelut on vietävä päätökseen. Saksa on jo käyttänyt vaikutusvaltaansa mahdollisimman hyödyllisen osallistumismuodon löytämiseksi, kun näitä maita on liitetty Schengen-yhteistyöhön . Tämä pitää muuttumattomana paikkansa. Suunniteltu yhteistyörakenne on hyvä keino ottaa huomioon näiden Pohjoismaiden oikeutetut osallistumiseen liittyvät intressit. Puuttuisin vielä EU: n laajenemissuunnitelmiin. Myös Keski- ja Itä-Euroopan maiden liittyminen Euroopan unioniin on Schengen-yhteistyölle merkittävä haaste. Schengen-sopimusvaltioiden on asennoiduttava siihen, että jatkossa Euroopan unioniin liittyvistä valtioista tulee automaattisesti Schengen-yhteistyön osapuolia. Siirtymäpöytäkirja velvoittaa maat ottamaan käyttöön Schengenin sopimuksen mukanaan tuoman säännöstön kokonaisuudessaan. Liittymisneuvotteluissa tästä periaatteesta ei saa tinkiä, korostan tätä erityisesti. Schengenin sopimukseen perustuvan vapaan liikkuvuuden ja turvallisuuden tasapainoinen järjestelmä voi jatkossakin toimia vain siinä tapauksessa, että kaikki jäsenet noudattavat vaatimuksia yhtäläisesti. Lisäksi on varmistettava, että liittyminen Schengenin sopimukseen on jatkossakin mahdollista vain, jos sopimuspuoli tosiasiallisesti täyttää kaikki yhteistyön ehtona olevat vaatimukset. Tämän vuoksi niin sanottu Schengenin säännöstön voimaansaattamista koskeva väline on ehdottomasti säilytettävä tietyn valtion yhteydessä. Meillähän on tietty erityisongelma, joka liittyy erääseen eteläiseen valtioon. Uusia EU-jäseniä on tuettava aktiivisesti niiden valmistautuessa soveltamaan käytännössä Schengenin sopimusehtoja. Lopuksi haluaisin vielä luettelomaisesti kerrata toiminnan painopisteet Saksan Schengen-puheenjohtajakauden aikana vuoden 1999 ensimmäisellä puoliskolla. Saksa on Schengen-puheenjohtajana asettanut tavoitteekseen vahvistaa Schengen-maiden yhteistyötä useilla aloitteilla. Saksan hallitus sitoutuu näin vuoden 1998 jälkipuoliskolle laadittuun Saksan Schengenin työohjelmaan. Painopisteitä tulevat olemaan seuraavat asiat: poliisin oikeusavun parantaminen sopimalla kaikkia Schengen-sopimusmaita sitovasta tutkintamenettelyluettelosta, jossa mainitaan toimet, joita poliisi voi pyytää ja toteuttaa ilman oikeusviranomaisten väliintuloa - näin nopeutetaan menettelyä, ilman että oikeusvaltion periaatteista tingitään; rajapoliisin tehtäväalueella toimivien yhteysvirkamiesten vastavuoroinen lähettäminen Schengen-alueen ulkorajoille neuvonta- ja tukitehtäviin; poliisilaitosten erilaisten digitaalisten radiojärjestelmien yhteentoimivuuden varmistaminen sisärajoilla; sen tarkistaminen, että Schengenin täytäntöönpanosopimus on vaatimusten mukainen Saksassa - sovellamme siis tarkastusmenettelyä ensin itseemme, mikä onkin mielestäni hyvä asia; sekä viisumeja koskevan vastavuoroisen tiedonkulun parantaminen ja maastamuuttotodistuksen käyttöönotto. Däubler-Gmelin Arvoisa puhemies, arvoisa komissaari, hyvät kollegat, haluaisin ensimmäiseksi esittää kiitokseni siitä, että saan olla täällä tänään puhumassa ja keskustelemassa kanssanne tästä mielenkiintoisesta aiheesta, joka kiinnostaa suuressa määrin myös Euroopan unionin jäsenvaltioiden kansalaisia. On hyvä, ettemme keskustele näistä kysymyksistä ainoastaan tänään. Olemme - ja näiltä osin jatkan kollegani Schilyn esitystä - todellakin historiallisesti mielenkiintoisessa taitekohdassa. Normaalista käytännöstä poiketen emme tänään ainoastaan kerro, mitä te jo korostittekin aiemmin, herra Nassauer, viime vuoden tapahtumista ja edistyksestä, toisin sanoen siitä, mitä Yhdistyneiden kuningaskuntien ja Itävallan neuvoston puheenjohtajakausilla saatiin aikaan, vaan luomme myös lyhyen silmäyksen suunnitelmiin, joita Saksalla on puheenjohtajakautensa tulevien kuuden kuukauden varalle. Mielestäni on hyvä, että tilaisuus tähän ei rajoitu ainoastaan tähän päivään. Olen iloinen siitä, että voimme jatkaa keskustelua suunnitelmistamme ja ongelmistamme myös tulevalla viikolla asianomaisissa parlamentin valiokunnissa. Sen vuoksi - uskon saavani ymmärtämystä - keskittyisin tämänkertaisessa esityksessäni mieluiten muutamaan keskeiseen asiaan. Hyvä kollega Nassauer, aloittaisin parilla yleisluontoisella huomiolla neuvoston ja Euroopan parlamentin välisistä suhteista. Ymmärrän aloitteenne erittäin hyvin. Saanen sanoa, että ajatuksenne valvonnasta ja demokraattisesta vahvistamisesta alueilla, joita ennen kaikkea perinteisen käsityksemme mukaan - ja mikä muu käsitys voisi olla oikeampi - koskevat lain varaukset, ovat varsin varteenotettavia. Luin erittäin kiinnostuneena tänään käsiteltävän päätöslauselmaesityksen puheena olevat kohdat. Voitte olla varma, että teemme sen, mihin pystymme ja mitä sopimus luontevasti sallii, jotta neuvoston ja puheenjohtajiston suhteet olisivat jatkossakin hyvät. Kun tarkastellaan viime vuoden tapahtumia - pysytellen koko ajan alueella, josta olen täällä parhaillaan puhumassa, voitaneen todeta, että neuvoston ja Euroopan parlamentin väliset suhteet olivat kaiken kaikkiaan hedelmälliset ja myönteiset. Saanen mainita, että niin Britannian kuin Itävallankin puheenjohtajistolla oli tilaisuus esitellä teille kuuden kuukauden työohjelmansa ja käydä se läpi. Kansalaisvapauksien ja sisäasiain valiokunta ja oikeusasioita ja kansalaisten oikeuksia käsittelevä valiokunta, aina vastuualueensa mukaan, perehtyivät noihin työohjelmiin ja keskustelivat niistä. Sen lisäksi puheenjohtajiston ja parlamentin jäsenten välillä käytiin mielipiteenvaihtoa yhteisistä intresseistä oikeus- ja sisäasioiden alueilla. Luulen, että voimme todeta, että tällä tavalla saatoimme keskustella kysymyksistä, joihin sen jälkeen, hyvä kollega Nassauer, paneuduttiin neuvoston kokouksissa tai neuvoston epävirallisissa tapaamisissa. Pystyimme siten myös varmistamaan, että Euroopan parlamentin näkemykset otettiin huomioon. Muuten oli hyvää harjoitusta, että puheenjohtajistot informoivat jokaisen puolivuotiskauden lopussa Euroopan parlamentin valiokuntia neuvoston kyseisenä ajanjaksona tekemästä työstä lähes aukottomasti. Me toimimme jatkossa samalla tavalla. Lisäksi puheenjohtajisto jatkoi Luxemburgin puheenjohtajiston vuoden 1997 jälkipuoliskolla aloittamaa käytäntöä kuulla Euroopan parlamenttia Amsterdamin sopimuksen määräysten hengessä. Antakaa meidän pitää kiinni tästä: myös tällä tavalla pyrittiin ottamaan - ja mielestäni menestyksekkäästi - Euroopan parlamentin näkemykset huomioon. Puheenjohtajisto myöskin toimitti parlamentin lausunnon joka kerta asiasta vastaavalle neuvoston toimielimelle. Lisäisin tähän vielä, että Euroopan parlamentin kuuleminen joulukuussa 1998 johti hankkeeseen, joka on meille erityisen tärkeä, nimittäin toimintasuunnitelmaan, joka koskee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomista, jota myös päätöslauselma käsittelee, vaikkakin tietyllä tavalla. Toimintasuunnitelmanhan odotetaan synnyttävän tulevan menettelyn osalta ensimmäisten viiden vuoden aikana - tai kuten te, herra Nassauer, asian ilmaisitte, viisi plus x vuotta - Amsterdamin sopimuksen voimaantulosta suuntaa-antavia näkökulmia. Toistan vielä kerran: voitte luottaa siihen, että Saksan neuvoston puheenjohtajisto kokee ensiarvoisen tärkeäksi neuvoston ja Euroopan parlamentin välisten suhteiden parantamisen edelleenkin. Tässä vaiheessa voinen todeta, että pidämme erinomaisena asiana sitä, että Euroopan parlamentti on osoittanut koko vuoden ajan huomattavaa kiinnostusta tämän alueen töihin. Vuoden aikana neuvostolle on osoitettu yli sata kysymystä. Mielestäni siinä on näyttöä aivan riittämiin. Haluaisin vielä palata neuvoston johtopäätöksiin viime vuodelta, 19: nneltä maaliskuuta. Ne johtopäätökset koskivat sellaisten toimien avoimuutta ja läpinäkyvyyttä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osaston alueella, jotka mahdollistavat laajemman tiedonsaannin neuvoston toiminnasta ja lisäävät neuvoston vaikutusta ulospäin. Osa koskee itse asiassa jo täällä käsittelemiämme aiheita ja osa puolestaan teidän esityksiänne, eli istuntokalenterin julkistamista, neuvoston päätösten julkistamista Internetissä ja julkisten keskustelujen käymistä neuvostossa. Seuraavaksi siirtyisinkin esitykseni toiseen kohtaan. Mitä viime vuonna saavutettiin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Itävallan puheenjohtajakausilla oikeudellisen yhteistyön alueella? Luultavasti minun pitäisi ensimmäisenä mainita oikeudellinen yhteistyö siviilioikeudellisissa asioissa. Yksinkertaisesti siksi, että tiedämme aivan hyvin sen kiinnostavan erityisesti Euroopan kansalaisia. Erinomaisena saavutuksena oikeudellisen yhteistyön alueella siviilioikeudellisissa asioissa mainittakoon neuvoston osalta sen niin sanotun Bryssel II -yleissopimuksen hyväksyminen, jossa käsitellään toimivaltaa sekä päätösten tunnustamista ja täytäntöönpanoa avioliittoasioissa, ja jäsenvaltioiden osalta tämän yleissopimuksen allekirjoittaminen. Kyseessähän on tunnetusti yleissopimus, joka on kansalaisten kannalta erittäin mielenkiintoinen. Sopimuksessa määritellään, missä jäsenvaltiossa avioeroa, asumuseroa tai avioliiton mitättömäksi julistamista voi hakea, sekä määritellään lisäksi, mikä jäsenvaltio vastaa puolisoiden yhteisten lasten huollon sääntelystä silloin, kun avioeroa, asumuseroa tai avioliiton mitättömäksi julistamista on haettu. Kun puhun tästä aiheesta, tiedätte, että erojen yhteydessä - ja varsinkin eri kansallisuuksia edustavien puolisoiden välisissä avioliitoissa - esiintyy monia ongelmia. Tällä yleissopimuksella voidaan pyrkiä järkeistämään oikeudellista menettelyä ja oikeudenkäyntiä ja myös käytäntöä. Mutta asiaan liittyvien ongelmien inhimillistä puolta tuskin pystytään sääntelemään. Luulenpa, että siltä osin on keksittävä muita keinoja. Uskon, että myös parlamentin jäsenten toivotaan näiltä osin osallistuvan sääntelyyn ja käytännön toteutukseen. Mutta nyt palaisin vielä sopimukseen. Heti kun yhden jäsenvaltion tuomioistuimet ovat antaneet päätöksensä, voidaan päätös hyväksyä ja panna täytäntöön nopealla, yksinkertaisella ja kustannuksiltaan edullisella menettelyllä. Tärkeää on myös, että neuvosto on hyväksynyt tämän yleissopimuksen yhteydessä säädöksen, jonka jäsenvaltiot allekirjoittivat samaan aikaan ja joka koskee Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkintaa yleissopimuksesta. Tämä säädös on tärkeä, ei pelkästään siksi, että se vie asiaa eteenpäin, vaan myös siksi, että se korostaa myös eurooppalaisen tuomioistuimen merkitystä. Mielestäni on tärkeää korostaa Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen merkitystä, koska siten Euroopan unionissa saadaan edistettyä oikeudellisen valvonnan käsitettä, sellaisena kuin se kaikissa jäsenvaltioissa on olemassa, sekä samalla myös oikeusvaltion periaatetta. Bryssel I -yleissopimuksen ja Luganon yleissopimuksen tarkistetun version osalta on ryhdytty oikeudellisen yhteistyön alueella tärkeisiin toimiin. Myös tämä on erittäin positiivista. Brysselin yleissopimus 27. syyskuuta sisältää EU-maita koskevat yhdenmukaiset säännöt kansainvälisestä toimivallasta, vireilläolosta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta siviili-ja kauppaoikeuden aloilla. Luganon yleissopimus, joka solmittiin 16. syyskuuta 1998, on sisällöltään samankaltainen, mutta poikkeaa siitä tunnetusti yksityiskohdiltaan. Sopimuspuolina ovat EU-maiden lisäksi EFTA-maat Sveitsi, Norja ja Islanti. Olemme päättäneet uudistaa näitä sopimuksia Saksan puheenjohtajakaudella tulevien kuuden kuukauden aikana. Näiden neuvottelujen tavoitteena on lähentää molempia yleissopimuksia toisiinsa vielä entisestään, tehdä parannuksia oikeuskäytännössä saatujen kokemusten perusteella ja ennen kaikkea yksinkertaistaa yhä enemmän tuomioiden keskinäistä tunnustamista ja täytäntöönpanoa. Toimintamme painopiste tulee tältä osin olemaan ennen kaikkea yksinkertaistamisessa. Neuvotteluilla pyritään näin ottamaan merkittävä askel kohti eurooppalaista vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvaa aluetta, jonka jäsenvaltiot haluavat perustaa yhdessä. Toivomme, että tavoitteeseen päästään Saksan puheenjohtajakaudella. Heinäkuussa 1998 kokoontui neuvoston työryhmä, joka tutki sellaisen säädöksen luomisen edellytykset, joka koskee sopimusten ulkopuolisiin velkasuhteisiin sovellettavaa lakia. Kyse on Rooma II -hankkeesta, ja tämän hankkeen taustalla on Euroopan unionin jäsenvaltioiden välillä voimassa oleva, 19. kesäkuuta 1980 solmittu yleissopimus muihin sopimusvelvoitteisiin sovellettavasta laista. Siteeraan tässä yhteydessä Rooma I -hanketta: työryhmä on saavuttanut myönteisen välituloksen ja aikoo seuraavaksi laatia esityksen meitä edeltäneen Itävallan puheenjohtajiston laatiman työasiakirjan pohjalta. Seuraavaksi käsittelisin oikeudellista yhteistyötä rikosoikeudellisissa asioissa: rouva Van Lancker puhui myös tästä kohdasta. Haluan ensi sijassa kiinnittää huomionne yhden yleissopimuksen, nimittäin ajokieltoa koskevan yleissopimuksen, käytännön merkitykseen, myös tämä on aihe, joka koskee Euroopan unionin jäsenvaltioiden ihmisiä aivan välittömästi, ja voin kertoa teille, että myös Saksan liittotasavallassa kuulee yhtenään kysymyksiä ja pelonilmauksia, mutta toisaalta myös epätavallisen paljon kehuja, jotka liittyvät tähän yleissopimukseen. Tällä yleissopimuksella, jonka neuvosto hyväksyi 16. kesäkuuta 1998, pyritään siihen, että oikeusvoimaiset tuomiot voidaan tietyin edellytyksin panna täytäntöön jossakin muussa jäsenvaltiossa kuin asuinvaltiossa. Yleissopimus vaikuttaa siten huomattavan myönteisesti tieliikenteen turvallisuuteen ja siten myös käytännössä yhtenäiseen oikeudenkäyttöalueeseen, mikä on välittömästi kansalaisten havaittavissa. Eräällä toisella alueella ei edistyksestä voida puhua samalla tavalla. Tarkoitan tässä yhteydessä aluetta, joka koskee oikeusavun parantamista rikosoikeudellisissa asioissa. Tällä alueella edistys on ollut paljon vaatimattomampaa - haluan nimenomaan korostaa tätä - erityisesti Itävallan puheenjohtajiston ansiokkaasta ja sitkeästä vaivannäöstä huolimatta. Syynä tähän ovat jäsenvaltioidemme erilaiset järjestelmät. Syynä tähän ovat myös erilaiset odotukset, joita Euroopan unioniin kohdistuu tällä alueella, ja mielestäni kaikkien eurooppalaisten toimielinten, erityisesti Euroopan parlamentin, tehtävänä on paitsi saada aikaan enemmän ymmärtämystä, myös ryhtyä tukemaan sitä, että tehokas, rajat ylittävä toiminta olisi mahdollista. Tavoitteen saavuttamiseksi on välttämätöntä parantaa olemassa olevia kansainvälisen oikeusavun välineitä ja mukauttaa ne nykyaikaisen, rajat ylittävän rikollisuuden torjunnan tarpeisiin. Tämä koskee, kuten kaikki tietävät, erityisesti modernia, valtioiden rajoista riippumatonta viestintäteknologiaa, esimerkiksi satelliittiviestintää. Saksan puheenjohtajisto on päättänyt viedä yleissopimuksen oikeusavusta rikosoikeudellisissa asioissa päätökseen niin pian kuin mahdollista, mahdollisuuksien mukaan kuudessa kuukaudessa oman puheenjohtajakautemme aikana. Urakkaamme helpottaa se, että asiassa on jo tehty merkittävä määrä valmistelutyötä. Ennen kaikkea vallitsee jo yksimielisyys yksinkertaistetusta asiointimenettelystä oikeusapupyyntöjen ilmoittamisen yhteydessä, samoin säädöksistä, jotka koskevat nykyaikaisia, rajat ylittäviä ilmoitusmenetelmiä - tässä yhteydessä avainsanoja ovat " valvotut toimitukset" ja " peitetutkinta" - sekä henkilöiden kuulustelua videoneuvottelussa. Minun ei varmaankaan tarvitse enää kertaalleen esitelmöidä siitä, että asiaan liittyy vielä muutamia, toistaiseksi ratkaisemattomia ongelmia. Sitä paitsi ensi viikolla saattaa olla mahdollista keskustella aiheesta lisää asianomaisissa valiokunnissa. Petosten ja lahjonnan vastaisen toiminnan osalta on joulukuussa 1998 tehdyllä päätöksellä yhteisestä toiminnasta, joka koskee lahjontaa yksityisellä sektorilla, onnistuttu luomaan uusi perusta toimille, joilla pyritään entistä tehokkaammin torjumaan lahjontaa yhteismarkkinoiden asiointiliikenteessä. Myös sitä voidaan epäilemättä pitää merkittävänä edistysaskeleena, josta myös pitäisi tiedottaa julkisuudessa asiaankuuluvalla tavalla. Järjestäytyneen rikollisuuden torjunnan osalta Euroopan neuvosto on antanut tehtäväksi Amsterdamin sopimuksen voimaantulon aattona järjestäytynyttä rikollisuutta pohtivalle korkean tason ryhmälle laatia toimintasuunnitelman laajan rikollisuuden vastaisen toiminta-aloitteen kehittämiseksi. Siten saatiin toimintaan osallistuvat eri osapuolet, nimittäin poliisi-, oikeus- ja tulliviranomaiset, toimimaan yhdessä, sen sijaan että ne toimisivat erillisinä yksiköinä kuten aikaisemmin - vastaten erillisistä osa-alueista - ja kamppailemaan järjestäytynyttä rikollisuutta vastaan ensin tietyn ajan monialaisessa ryhmässä. Haluan tässä yhteydessä vielä kerran tehdä selväksi, että neuvosto on hyvinkin tietoinen ja myös kiitollinen siitä, että Euroopan parlamentti on myötävaikuttanut merkittävällä tavalla monialaisen järjestäytynyttä rikollisuutta käsittelevän ryhmän neuvotteluihin. Erityisesti on syytä nostaa esille rouva Cederschiöldin mietintö toimintasuunnitelmasta, joka muodosti ja muodostaa edelleen tärkeän perustan ryhmän työlle, mistä osoituksena voidaan viitata neuvoston 21. joulukuuta 1998 hyväksymään päätöslauselmaan järjestäytyneen rikollisuuden ehkäisemiseksi. Päätöslauselman taustallahan on eräs Euroopan parlamentin kanssa käytyjen keskustelujen seurauksena syntynyt aloite. Toimintasuunnitelman toteuttamisessa on edistytty merkittävästi. Toteutuksen vaiheita selvitettiin yksityiskohtaisesti Wienissä Euroopan neuvostolle annetussa selonteossa. Tässä yhteydessä haluaisin korostaa paria seikkaa: Euroopan oikeudellisen verkoston perustamista sekä sellaisen yhteisen toiminnan hyväksymistä, joka koskee rahanpesua, rikoksentekovälineiden ja rikoksista saatujen summien etsimistä, jäädyttämistä, takavarikointia ja perimistä, edelleen korostan yhteisen toiminnan hyväksymistä, jonka mukaan kaikkien jäsenvaltioiden säännöksissä yhteen liittyminen rikosten tekemiseksi säädetään kaikkien jäsenvaltioiden alueella olevien henkilöiden osalta rangaistavaksi teoksi, riippumatta yhteenliittymän maantieteellisestä sijainnista tai rikollisen toiminnan luonteesta. Toimintasuunnitelmassa suositusten toteuttamiseksi määritellyt määräajat umpeutuvat virallisesti ja tunnetusti vuoden 1999 lopussa. Neuvoston on pian sen jälkeen päätettävä näiden töiden seurannasta ja liittämisestä uuteen toimintasuunnitelmaan, joka koskee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomista. Päätöksellä on tietty painoarvo, kuten kaikki hyvin tiedämme. Nyt puhuisin juuri tästä toimintasuunnitelmasta, joka koskee vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvan alueen luomista. Tämän uuden toimintasuunnitelman laatiminen oli neuvoston työskentelyn päähuomion kohteena vuoden 1998 toisella puoliskolla, eli siis Itävallan puheenjohtajakaudella. Kuten tiedätte, Eurooppa-neuvosto kehotti Cardiffissa neuvostoa ja komissiota tekemään Wienin Eurooppa-neuvostolle ehdotukset siitä, kuinka Amsterdamin sopimuksen määräykset vapauteen, turvallisuuteen ja oikeuteen perustuvasta alueesta olisivat parhaiten toteutettavissa. Wienin huippukokoukselle esitettiin asiakirja, jolla pyritään kiteyttämään erot ja asiaa eteenpäin vievät uudistukset tai toisin sanoen Amsterdamin sopimuksen lisäarvo, ja laatimaan työohjelma tuleville kahdelle tai viidelle vuodelle. Wienissä kokoontunut Eurooppa-neuvosto hyväksyi toimintasuunnitelman ja totesi, että tämä poliittinen suunnitelma antaa Amsterdamin sopimuksen tultua voimaan oikeus- ja sisäasioiden alueelle uuden ulottuvuuden ja samalla tämän alueen toiminnan kehittämiselle luodaan konkreettiset puitteet. Mielestäni on tarpeen kiinnittää tähän huomiota. Samalla Eurooppa-neuvosto päätti, että saavutettua edistystä on arvioitava Tampereella lokakuussa 1999 pidettävässä erityishuippukokouksessa, jossa käsitellään oikeus- ja sisäasioita, ja että tapaamisessa määritellään lisää suuntaviivoja unionin oikeus- ja sisäasioiden alueeseen liittyviä toimenpiteitä varten. Tehtävä on tärkeä, ja tässä asiayhteydessä parlamentin lausunnolla, jota Itävallan puheenjohtajisto pyysi Euroopan parlamentilta joulukuun puolivälissä, tulee olemaan täysi painoarvo. Voin joka tapauksessa luvata teille, että Euroopan parlamentin lausunto otetaan Saksan puheenjohtajakaudella - osallistummehan Tampereen huipputapaamisen ensimmäisiin valmisteluihin - mitä suurimmassa määrin huomioon. Olen vakuuttunut siitä, että Tampereen erityishuippukokous tarjoaa meille mahdollisuuden viedä neuvotteluja omalla alueellamme merkittävästi eteenpäin, ja toivon, että Saksan puheenjohtajisto voi edelleenkin luottaa saavansa Euroopan parlamentilta jatkuvaa tukea, jotta tavoitteen saavuttaminen on mahdollista. Haluan vielä kertaalleen mainita, että olemme juuri kahden kiinnostavan vaiheen taitekohdassa. Euroopan parlamentin vaalit ovat pian ja sen vuoksi on tärkeää keskustella yhtenäisen oikeudellisen alueen ja yhteisen turvallisuusalueen kehityksestä ja mahdollisuuksista yhdessä kansalaisten kanssa. Elämme samalla myös murrosaikaa, mikä tarkoittaa Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa ja mikä vaikuttaa nimenomaan meidän alueeseemme. Meidän kaikkien olisi tiedostettava, että kiinnostuksella, jota Euroopan kansalaiset osoittavat sitä yhteistä oikeudellista aluetta kohtaan, joka merkitsee heille kaikille enemmän oikeuksia ja yhtäläisiä oikeuksia, sekä yhteistä eurooppalaista turvallisuusaluetta kohtaan, on tärkeä rooli pyrittäessä kehittämään Eurooppaa kokonaisuutena. Se haastaa meidät toimimaan yhdessä ja parhaan tietämyksemme ja kykymme mukaan kehittäessämme Euroopan sosiaalisen ja demokraattisen oikeusvaltion identiteettiä. Mielestäni se on teidän tehtävänne ja se on myös Saksan puheenjohtajiston tehtävä. Suosionosoituksia Gradin Arvoisa puhemies, arvoisat ministerit, hyvät parlamentin jäsenet, unionin oikeus- ja sisäasioihin liittyvää yhteistyötä on tehty viisi vuotta. Alueen merkitys on kasvanut jatkuvasti, minkä myös herra Nassauer tuo esiin mietinnössään. Uudistuksen tarve on tullut samanaikaisesti koko ajan ilmeisemmäksi. Amsterdamin sopimuksen myötä olemme saaneet entistä kunnianhimoisemmin muotoillun tavoitteen kehittää alue, jossa vallitsee oikeus ja turvallisuus sekä perusoikeuksien kunnioittaminen. Viime vuoden tärkeimpiä tavoitteitani oli antaa ministerineuvostolle ja Euroopan parlamentille annetun ilmoituksen avulla tälle tulevaisuudenkuvalle konkreettinen ja käsitettävissä oleva sisältö. Aikaisemmat kokemuksethan osoittavat, kuinka tärkeää tämä on. Aloitin komissaarina työt oikeus- ja sisäasioiden parissa neljä vuotta sitten ja olen havainnut, että niihin liittyy selkeä kaava. Tehtyjen aloitteiden takana on yhteisiä haasteita ja aito toivomus löytää toimivia eurooppalaisia ratkaisuja. Ehdotusten taustalla olevat ajatukset tuntuvat melkein aina nauttivan voimakasta kannatusta kansalaisten keskuudessa, mutta kun ajatusta ollaan siirtämässä käytäntöön, ilmenee vastustusta. Herra Nassauer havainnollistaa tämän hyvin mietinnössään luetellessaan niitä useita kysymyksiä, joita ministerineuvosto ei ole onnistunut ratkaisemaan edellisen vuoden aikana. Osaksi kyse on jo pitkään ratkaisua vailla olleista ehdotuksista, osaksi päätöksistä, jotka syystä tai toisesta eivät ole astuneet voimaan. Viimeisen viiden vuoden aikana neuvotelluista sopimuksista vain Europol-sopimus on astunut voimaan. Ministerineuvosto ei ole kuitenkaan ainoa paikka, jossa työt etenevät hitaasti, vaan myös parlamentin on joskus ollut vaikea päästä yhteisymmärrykseen yhteisestä strategiasta. Kaiken kattavaa keskustelua olisi niin muodoin käytävä myös täällä parlamentissa. Tarvitsemme sen vuoksi uusia virikkeitä, jotta saisimme yhteistyön vauhtiin. Toivon, että kevään aikana saamme aikaan vilkkaan julkisen keskustelun unionin oikeus- ja sisäasioissa tehtävän yhteistyön suunnasta. Tarkoitan sitä, että meidän on selvitettävä useita peruskysymyksiä. Vastauksia on etsittävä siitä arjesta ja todellisuudesta, jossa eurooppalaiset ihmiset elävät. Tuen sen vuoksi koko sydämestäni parlamentin ajatusta keväällä pidettävästä parlamenttien välisestä konferenssista. Sellaisella konferenssilla on kaikki edellytykset käynnistää laaja julkinen keskustelu unionin tulevista painotuksista. Herra Nassauer toteaa mietinnössään, että yhtäkään maahanmuuttopolitiikkaan liittyvää lakiasäätävää välinettä ei ole otettu käyttöön vuonna 1998. Jopa minä toivoin, että olisimme päässeet pidemmälle. Kyseessä on erityisesti ehdotus tilapäisestä suojasta pakolaistulvien yhteydessä. Siitä, kun tämä kysymys otettiin esiin ensimmäistä kertaa ministerineuvostossa, on kulunut yli kaksi vuotta. Kahdella eri kierroksella olen esittänyt luonnoksia konkreettisiksi toimiksi. Olen myös muun muassa muotoillut pakolaistulvaan liittyvän solidaarisen vastuunjaon mallin. Näillä edellytyksillä työn olisi pitänyt edetä pidemmälle, ja haluan sanoa, että suhtaudun avoimesti erilaisiin ratkaisuihin. Samanaikaisesti odotan, että myös jäsenvaltiot auttavat löytämään rakentavia vaihtoehtoja. Viime vuonna edistyimme merkittävästi - saimme aikaan Europol-sopimuksen. Sen myötä on avautunut uusia mahdollisuuksia järjestäytyneen rikollisuuden vastaisessa taistelussa. Tänä vuonna meidän on myös saatettava loppuun työ, joka liittyy kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden vastaisen taistelun toimintasuunnitelmaan. Komissio aikoo myös jatkossa osallistua merkittävästi tähän työhön. Teemme parhaillaan työtä päivittääksemme unionin huumeisiin liittyvää toimintasuunnitelmaa. Nykyinen suunnitelmahan päättyy tänä vuonna. Jo tänä keväänä komissio esittää luonnoksen uudeksi viisivuotissuunnitelmaksi. Tämä työ sai merkittävän sysäyksen Yhdistyneiden kansakuntien huumeita käsitelleessä erityisistunnossa, joka pidettiin New Yorkissa viime vuonna. Kokoukseen osallistuneena saatoin yhdessä parlamentin jäsenten kanssa todeta, että jatkuvuus ja johdonmukaisuus ovat tunnusomaisia YK: n tämän asian parissa tehtävälle työlle jatkossakin. Pidän myönteisenä myös sitä päätöslauselmaa, jonka parlamentti hyväksyi viime vuoden lokakuussa ja jossa selvästi tuetaan Yhdistyneiden kansakuntien huumeiden valvontaa koskevaa sopimusta. Se takaa sen, että huumepolitiikka perustuu myös tästä eteenpäin tietoon ja arvioituihin kokemuksiin. Toinen viime vuonna etusijalle asetettu työ liittyi laajentumiseen. Kaikki hakijamaat ovat tekemisissä sen prosessin kanssa. Käymme intensiivistä vuoropuhelua kaikkien hakijamaiden kanssa, erityisesti oikeus- ja sisäasioista. Komission tehtävänä on auttaa mahdollisimman paljon, erityisesti teknisen avun kautta. Tärkeän tätä työtä koskevan välineen muodostaa Phare-ohjelma, toisena tärkeänä välineenä ovat koulutus- ja vaihto-ohjelmat. Sallikaa minun myös sanoa kollegani, komissaari Montin, puolesta muutama sana Schengenin sopimuksesta. Komissio on suurilta osin samaa mieltä esittelijä Van Lanckerin analyysista ja suosituksista, jotka liittyvät Schengenin sopimuksen integrointiin. Ensiksikin Schengenin sopimus on sovitettava unionin työhön eikä päinvastoin. Toiseksi on tärkeää, että integrointi todellakin lisää avoimuutta ja oikeudellista valvontaa niin kuin on tarkoitus. Kolmanneksi Schengenin sopimuksen integrointi ei saa merkitä sitä, että Amsterdamin sopimuksen avulla aikaan saadut edistykset mitätöidään. Schengenin pöytäkirjassa määrätään selkeästi mahdollisuudesta jakaa säännöstö ensimmäisen ja kolmannen pilarin kesken. Jos emme pääse yhteisymmärrykseen, Schengenin sopimus perustuu kokonaisuudessaan kolmanteen pilariin sen sijaan, että se liitettäisiin enimmiltä osiltaan yhteisön yhteistyöhön. Mielestäni tämä olisi ristiriidassa koko uuden perustamissopimuksen hengen kanssa, eikä sitä voida hyväksyä. Komissio tekee kaikkensa, jotta työ tämän määrittelyn osalta voitaisiin saattaa loppuun ennen kuin uusi perustamissopimus astuu voimaan. Parlamentin on luonnollisesti oltava mukana valmistelutyössä mahdollisimman suurelta osin. Me komission jäsenet aiomme ajaa tätä kantaa voimakkaasti tulevien viikkojen aikana ollessamme yhteydessä saksalaiseen puheenjohtajistoon. Tavoitteemme on yhdessä puheenjohtajiston kanssa löytää muoto, jolla parlamentin kanssa tehtävä yhteistyö voidaan organisoida mahdollisimman tehokkaasti. Voin myös ilahduttaa parlamenttia sillä tiedolla, että neuvottelut Norjan ja Islannin kanssa on saatu päätökseen. Amsterdamin sopimus merkitsee sitä, että oikeus- ja sisäasioita koskeva yhteistyö tiivistyy entisestään. Uusi perustamissopimus antaa komissiolle mahdollisuuksia toimia monilla uusilla alueilla. Olen huomannut, että etenkin oikeusasioihin liittyy suuria haasteita. Ihmisten vaatimukset yhtäläisistä oikeuksista eivät tunne rajoja. Integroitunut Eurooppa, jossa ihmiset liikkuvat vapaasti, edellyttää ja vahvistaa yhteistä oikeustietoisuutta. Sitä meidän on pidettävä myönteisenä ja siitä meidän on huolehdittava. Terrorismi, lahjonta, korruptio, petokset sekä naisten ja lasten seksuaalinen hyväksikäyttö ovat vain joitakin esimerkkejä rikoksista, jotka herättävät inhoa kaikkialla unionissa. Tämä avaa tien uusille mielenkiintoisille aloitteille muun muassa rikosoikeudellisella alueella. Toinen kysymys, jonka selvittämiseen olemme ryhtyneet vuoden 1998 aikana, on se, kuinka unionin pitäisi käsitellä rikoksen uhreja. Mitä voimme tehdä huolehtiaksemme ihmisistä, jotka joutuvat väkivallan ja muun rikollisuuden kohteeksi, kun he ovat toisessa jäsenvaltiossa? Tarkoituksenani on laatia tiedonanto siitä, kuinka me EU: ssa tehtävän yhteistyön kautta voimme edistää myös tätä asiaa. Naisten orjakaupan ja lasten seksuaalisen hyväksikäytön osalta olemme vain muutamassa vuodessa onnistuneet nostamaan kysymykset sille tasolle, jolle ne kuuluvat. Olemme tunnistaneet yhteisen strategian puitteet ja esittäneet konkreettisia ehdotuksia ja toimenpiteitä. Stop-ohjelman avulla olemme myös onnistuneet hankkimaan taloudellista tukea näille toimille. Viime kuussa esittämässäni naisten salakuljetusta käsittelevässä tiedonannossa viittasin lisäksi useisiin alueisiin, joilla tarvitaan lisätoimia. Kyse on tilapäisten oleskelulupien myöntämisestä naisille, jotka haluavat jäädä maahan ja todistaa salakuljettajia ja sutenöörejä vastaan. Saatoimme viime vuonna tehdä myös ehdotuksen monivuotisesta työohjelmasta, Daphne-ohjelmasta, joka tukisi naisiin, teini-ikäisiin ja lapsiin kohdistuvan väkivallan vastaista taistelua. Siihen olen erityisen tyytyväinen. Kuten tiedämme, tämä ohjelma on suunnattu vapaaehtoisjärjestöille ja sen tarkoituksena on innostaa niistä löytyvää pätevyyttä. Tärkeä osa työtämme on parantaa tietämystä siitä, kuinka Eurooppa käytännössä toimii sisä- ja oikeusasioissa. Siten voimme saada ihmiset kunnioittamaan ja ymmärtämään olemassa olevia eroja. Se lisää samalla mielenkiintoa ratkaista vastaantulevat ongelmat. Mielestäni tämä on luottamusta herättävien toimien paras muoto. Sen vuoksi olemme vuonna 1998 käyttäneet paljon aikaa kaikkiin niihin monivuotisiin työohjelmiin, joita olemme perustaneet. Olemme viimeisen kahden vuoden aikana voineet niiden kautta tukea satoja tietoa ja luottamusta lisääviä hankkeita unionissa ja ympäri Eurooppaa. Aion aivan pian ehdottaa, että näiden työohjelmien pitäisi kattaa myös uudet Itä- ja Keski-Euroopan demokratiat. Demokratiat osallistuvat jo moniin hankkeisiin, mutta tällä hetkellä on olennaista, että ne myös itse omalta osaltaan laativat omia hankkeita. Oikeus- ja sisäasioihin liittyvällä yhteistyöllä on jo nyt itsestään selvä paikka EU: n työjärjestyksessä. Päätös siitä, että Tampereella pidetään myöhemmin tänä vuonna erityinen huippukokous, on osoitus tästä. Samalla yhteistyö on juurrutettava pohjiaan myöten. Eräs tärkeä edellytys sille, että voimme toteuttaa alueen, jolla vallitsee vapaus, turvallisuus ja oikeus, on, että työllämme on vahva kansalaisten tuki. Toimintamme on siksi perustuttava aktiiviseen ja jatkuvaan EU: n ja sen kansalaisten väliseen vuoropuheluun. Minulla on vastaus erityisesti herra Nassauerille. Vuonna 1998 oikeus- ja sisäasioiden neuvostossa keskusteltiin 21 ehdotuksesta yleissopimukseksi, yhteiseksi toiminnaksi tai muuksi välineeksi. Kymmenen näistä ehdotuksista perustui komission aloitteisiin. Jäsenvaltiot esittivät 11 ehdotusta. Komissio on järjestelmällisesti lähettänyt jäljennökset kaikista sen aloitteista parlamentille samalla kun ne on lähetetty neuvostolle. Se on myös aina kehottanut puheenjohtajavaltiota kuulemaan parlamenttia EU-sopimuksen K.6 artiklan mukaisesti. Tähän kuuluvat sekä komission että jäsenvaltioiden tekemät aloitteet. Viittä komission aloitetta ei ole vielä saatu päätökseen. Ne ovat: tilapäistä suojelua koskeva yhteinen toiminta, vastuun jakamista koskeva yhteinen toiminta, maahantuloa koskeva yleissopimus, vastaanoton tukemista sekä siirtymään joutuneiden ihmisten ja turvapaikanhakijoiden paluuta koskeva yhteinen kanta, ja lopuksi aloite Brysselin yleissopimuksen tarkistamisesta. Muita kuin käteismaksuja koskeva yhteinen kanta esiteltiin loppuvuodesta, joten sen loppuunsaattamista ei voitu kohtuudella hyväksyä ennen vuoden 1998 loppua. Monissa tapauksissa syynä siihen, ettei edistystä ole tapahtunut, on voimakas erimielisyys jäsenvaltioiden välillä. Hyvä esimerkki ovat tilapäistä suojelua ja vastuun jakamista koskevat toiminnat. Jälkimmäisessä tapauksessa komissio pyrkii yhdessä puheenjohtajavaltio Saksan kanssa löytämään kompromissiratkaisut käsiteltävinä oleviin kysymyksiin. Hyväksytyn sisällön perusteella komissio aikoo sitten esittää Amsterdamin sopimuksen jälkeen tehtyjä ehdotuksia yhteisövälineen muodossa. Täydennyksenä vastaukseeni lisäisin, että olemme myös laatineet yksityiskohtaisen luettelon aloitteista, joita on alettu toteuttaa oikeus- ja sisäasioissa vuonna 1998. Olen toimittanut tämän luettelon valiokunnan puheenjohtajalle rouva d'Anconalle ja annoin sen myös herra Nassauerille, ennen kun hän lähti istuntosalista. Muutkin kiinnostuneet voivat katsoa tätä luetteloa. Silloin on helpompi nähdä, kuka on tehnyt mitäkin. Elliott Arvoisa puhemies, työjärjestyspuheenvuoro. Mainitsitte, että meillä on kova kiire. Tämä aiheutui osittain siitä, että kahden saksalaisen ministerin lausunnot kestivät noin 50 minuuttia. En valita, koska heidän puheensa sisälsi kiehtovaa, tärkeää ja arvokasta tietoa. Voisikohan olla mahdollista saada heidän lausuntonsa tässä tapauksessa poikkeuksellisesti välittömästi käännetyksi virallisille kielille? Tiedän, että ne yleensä käännetäänkin, mutta se voi kestää jopa vuoden. Tässä on kyseessä niin tärkeä tieto, että se olisi erittäin arvokasta. Puhemies Kiitos, herra Elliott. Luulen, että asia voidaan hoitaa valiokunnassa tai jollain muulla tavalla. Huomaan kahden ministerin nyökkäilevän, joten sen pitäisi siis olla mahdollista. D'Ancona Arvoisa puhemies, minulla on tosiaankin vain hyvin vähän puheaikaa. Haluan kyllä huomauttaa, että neuvostolle ja komissiolle annettavaan aikaan verrattuna parlamentille annettu aika on hyvin rajoitettu. Rajoitun siksi käsittelemään muutamaa huomautusta, jotka liittyvät nimenomaan siihen, mistä ministeri Däubler puhui, eli neuvoston ja parlamentin väliseen suhteeseen. Ensiksi on luonnollisesti merkittävä edistysaskel, että parlamenttia on kuultava olennaisissa kysymyksissä Amsterdamin sopimuksen voimaantulon jälkeen. Näin ei vielä ikävä kyllä aina tapahdu. Olemme kuitenkin saaneet käsiteltäväksemme jo monta esitystä. Meille annetaan usein kuitenkin hyvin vähän aikaa kantamme muodostamiseen. Sama kiireellisyys on tunnusomaista neuvoston työskentelylle, jolloin parlamentin kannan perusteelliseen tutkimiseen ei useinkaan ole riittävästi aikaa. Ensimmäinen kysymykseni koskee tätä seikkaa. Eikö olisi toivottavaa järjestää hieman ennen neuvoston kokousta sellainen kokous, jossa asianomainen parlamentin esittelijä tiedottaisi asiasta ministereille? Se olisi hyödyllistä, ja tekemäämme työtä voitaisiin hyödyntää parhaalla mahdollisella tavalla. Esimerkiksi toimintasuunnitelmaa koskeva työmme valmistuu huhtikuun puolivälissä. Olisi loogista, jos saisimme aikaa tiedottaa siitä. Toinen huomautukseni, joka liittyy oikeastaan ensimmäiseen, koskee sitä, että emme oikeastaan koskaan saa tietää, mitä kannanotoillemme tapahtuu. Kuulin juuri täällä, että lausuntomme, joka koski järjestäytyneen rikollisuuden vastaista toimintasuunnitelmaa, oli hyödyllinen. Saimme tietää siitä vasta täällä täysistunnossa. Olisi mielenkiintoista, mikäli edustajamme saisi olla läsnä neuvoston kokouksissa, jolloin saisimme tietoa asioista, ja lisäksi olisi erittäin hyvä, jos saisimme neuvostolta kirjallisen selvityksen siitä, mitä neuvosto haluaa ja mitä suosituksiamme se ei ole hyväksynyt. Sitten kolmannesta asiasta. En voi sanoa tätä nopeammin enkä lyhyemmin, mutta asia on tärkeä. Täällä käytävä keskustelu K.6 artiklasta on tärkein keskustelu valiokuntamme kannalta. Olemme pyytäneet jo viisi kertaa vuosittaista raportointia kolmannen pilarin puitteissa tapahtuvasta edistyksestä. Olimmekin erittäin tyytyväisiä lukiessamme, että neuvosto päätti viime maaliskuun 19. päivänä lähettää parlamentille tällaisen edistystä käsittelevän kertomuksen jopa kahdesti vuodessa. Näin ei ole kuitenkaan koskaan tapahtunut. Emme ole koskaan saaneet minkäänlaisia kertomuksia. Toivonkin, että neuvosto pitää lupauksensa ja että uusi puheenjohtajavaltio, jolle luonnollisesti toivon menestystä, hoitaa asian jatkossa. Arvoisa puhemies, sanon vielä kerran, että toivottavasti saamme vastauksen näihin kolmeen kysymykseen. Chanterie Arvoisa puhemies, haluaisin ensin pyytää neuvoston puheenjohtajistolta anteeksi sitä, että koko ryhmäni ei ole täällä läsnä, vain muutama meistä on paikalla, koska ryhmämme äänestää tällä hetkellä tärkeästä kysymyksestä, jota käsitellään kohta täysistunnossa. Pyrin ensi sijassa selvittämään ryhmämme kantaa Van Lanckerin mietintöön. Haluan myös ilmaista arvostukseni esittelijä Van Lanckeria kohtaan sen yhteistyön takia, jota olemme tehneet tämän mietinnön puitteissa, jonka piti tosiaankin valmistua vaikeissa olosuhteissa, koska sen käsittelyyn valiokunnassa oli hyvin vähän aikaa. On tärkeää, että olemme voineet saada tänä aamuna hyvän yleiskuvan puheenjohtajavaltiosta ja haluan kiittää ministereitä siitä. Puheenjohtajisto on tehnyt selväksi, millaisia toimia pitää suorittaa, kun sisällytetään Schengenin sopimus sopimukseen Euroopan unionista. Puheenjohtajavaltio Saksan laatimassa asiakirjassa mainitaan tärkeä lähtökohta - ja haluan korostaa sitä - nimittäin se, että Schengen-järjestelmän sanotaan tukeutuvan kahteen pilariin: henkilöiden vapaaseen liikkuvuuteen ja turvallisuuteen. Kun poistetaan henkilötarkastukset Schengen-valtioiden välisiltä sisärajoilta, oletetaan, että korvaavat toimet ovat todellakin tehokkaita. Tämä on mielestäni tärkeä lähtökohta, jota ryhmäni haluaa tukea täysin, sillä joukko jäsenvaltioita pyrkii toteuttamaan henkilöiden vapaan liikkuvuuden Schengenin sopimuksen avulla. Siinä yhteydessä meidän on myös ajateltava sitä, että turvallisuudesta ei saa luopua. Sisäinen turvallisuus on uskoakseni jäsenvaltioiden väestölle erittäin tärkeä asia, ja ihmiset haluavat, että molemmat perusarvot, vapaus ja turvallisuus, taataan samanaikaisesti. Nyt on siis huolehdittava siitä, että suhteellisen monimutkainen siirtymävaihe valtioiden välisestä yhteistyöstä rajat ylittäviin toimenpiteisiin on nopea ja joustava. Amsterdamin sopimuksen voimaantulon pitäisi mahdollistaa se, kuten Wienin Eurooppa-neuvoston kokouksessa sanottiin, että Schengenin sopimus voidaan sisällyttää nopeasti sopimukseen Euroopan unionista. Ministeri muistutti ongelmista, joita on vielä jäljellä, ja vaikka niitä ei olekaan täysin määritetty, arvoisa herra ministeri, te puhuitte näistä ongelmista. Ne liittyvät mahdollisesti Schengenin säännöstön oikeusperustan valintaan. Tiedän, että aihe on melko laaja. Ehkä voimme saada siitä vielä lisätietoja, vaikka kirjallisesti, kuten myös Schengenin tietojärjestelmän toiminnasta. PPE-ryhmä on järjestelmästä sitä mieltä, että siitä ei saa tulla valvovaa isoveljeä, mutta toisaalta se ei saa olla mikään vähäpätöinen järjestelmä. Toisin sanoen tiedot on syötettävä täsmällisesti ja tarkasti Schengenin tietojärjestelmään ja vain valtuutetuilla viranomaisilla voi olla pääsy siihen. On joka tapauksessa estettävä yksityisyyden loukkaaminen ja myös se, että kansainvälisen järjestäytyneen rikollisuuden piirissä saataisiin tietoja, joiden avulla edistettäisiin ihmisten salakuljetusta tai rohkaistaisiin ulkomaalaisten kauppaa. Nämä ovat kaksi kohtaamaamme suurta ongelmaa, joihin kansainvälinen yhteisö ei ole löytänyt ratkaisua sen paremmin unionin kuin Schengenin puitteissakaan ja uskon, arvoisa ministeri, että meidän on annettava kaikki mahdollinen tuki näiden ongelmien ratkaisemiseksi. Ajanpuutteen vuoksi en voi puuttua enää muihin asioihin. Goerens Arvoisa puhemies, ymmärtänette, että tällä hetkellä ajatuksemme ovat toisaalla, mikä on todella vahinko, koska tätä keskustelua pitäisi pitää tärkeänä. Sanon siis vain muutaman sanan tukeakseni
{'language': 'fi'}