Consecinţele recentei crize în domeniul gazelor - A doua revizuire strategică a politicii energetice - Provocarea eficacităţii energetice şi tehnologiile informaţiei şi comunicării (dezbatere) Preşedintele - Următorul punct este dezbaterea comună privind: declaraţia Comisiei privind consecinţele recentei crize a gazelor; raportul al doamnei Laperrouze, în numele Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie, referitor la a doua revizuire strategică a politicii energetice; întrebarea orală adresată Comisiei (B6-0003/2009) de către dl Remek, în numele Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie, privind provocarea eficienţei energetice prin prisma tehnologiilor informaţiei şi ale comunicării (O 0115/2008). Andris Piebalgs membru al Comisiei. - Doamnă preşedintă, as dori să încep prin a felicita Comisia pentru industrie, cercetare şi energie şi pe doamna raportoare Laperrouze. Ei au muncit mult la elaborarea acestui raport privind siguranţa aprovizionării pentru şedinţa plenară din februarie 2009. Când domnia sa a început lucrul, nimeni nu s-ar fi aşteptat la o alimentare la debit maxim cu gaze din Rusia via Ucraina, iar acest lucru cu siguranţă impune acordarea unei atenţii sporite asupra chestiunii privind siguranţa aprovizionării. În ceea ce priveşte criza gazelor, care este actuala stare a lucrurilor? Toate volumele stabilite ajung la destinaţie, iar asta înseamnă că majoritatea consumatorilor beneficiază de o aprovizionare cu gaze la debit maxim. Mai există însă o conductă nealimentată în Polonia; este o situaţie la care lucrăm. Este o situaţie excepţională prin faptul că această conductă era alimentată de RosUkrEnergo, care acum a ieşit din înţelegere, însă depunem eforturi şi pentru restabilirea completă a aprovizionării cu gaze în toate regiunile Uniunii Europene care au fost afectate de criză. Întrucât acordul de aprovizionare este pe 10 ani, ne putem aştepta ca acest acord să ofere o bază solidă pentru evitarea unei astfel de situaţii pe viitor. Totuşi, aş dori să subliniez că toate dispozitivele de monitorizare ale UE sunt încă în funcţiune în vederea urmăririi debitelor de gaze şi ne aşteptăm să nu mai fie nevoie de ele pe viitor. Le-am scris colegilor mei din Rusia şi Ucraina, întrebându-i cum ar trebui să procedăm în privinţa monitorizării pe viitor, deoarece, după părerea mea, dacă avem încredere în acord şi dacă acesta este unul stabil, atunci nu mai este nevoie de monitorizare în acest moment; însă dispozitivele de monitorizare încă există. Consider că nu ar trebui să rămânem pasivi în această chestiune a tranzitului. Trebuie să continuăm colaborarea cu ambele părţi - cu partea furnizoare, Rusia, şi cu Ucraina, în calitate de ţară de tranzit - şi trebuie să ne asigurăm că există o separare între aprovizionarea cu gaze către Ucraina şi fluxurile de tranzit către Uniunea Europeană şi că aceste fluxuri de tranzit sunt avantajoase din punct de vedere financiar şi pentru Ucraina, aducând ţării profitul şi beneficiile economice de care are atâta nevoie. Vom continua să lucrăm asupra acestei chestiuni, dar, în principiu, putem considera criza gazelor ca fiind încheiată. Care sunt lecţiile pe care trebuie să le învăţăm? Am menţionat acest lucru data trecută, însă din această experienţă am aflat că UE este mai solidă decât ne-am aşteptat. Este adevărat că, în această situaţie dificilă, ţările UE au avut un reprezentant unic, Preşedinţia, şi au contat pe sprijinul Comisiei. Am asistat la numeroase dovezi de solidaritate când unele ţări membre au ajutat alte ţări membre. De asemenea, am realizat fără putinţă de tăgadă că piaţa internă a funcţionat acolo unde putea să funcţioneze. Am fost, de asemenea, încântat de răspunsul ferm şi coordonat venit din partea industriei europene a gazelor, care, în primul rând, a demonstrat adoptarea unei poziţii comune în privinţa Gazprom, dar, în al doilea rând, a permis şi crearea unei propuneri comune care ar putea fi utilă în cazul în care nu va exista un acord permanent între Rusia şi Ucraina. Care sunt slăbiciunile pe care le-am descoperit? Prima a fost lipsa infrastructurii. Acest lucru a fost evident, fiind parţial şi motivul pentru care piaţa nu a putut funcţiona. Preţul gazelor şi piaţa mărfurilor cu livrare imediată nu au crescut în mod deosebit, însă acest lucru se datorează faptului că, în anumite regiuni ale Uniunii Europene unde era cea mai mare nevoie de aprovizionarea cu gaze nu exista nicio altă posibilitate de livrare a gazului. Au existat unele cazuri în care s-ar fi putut da dovadă de mai multă solidaritate. Am observat şi unele cazuri în care nu a existat suficientă transparenţă; fără îndoială că avem nevoie de un mecanism mai puternic de coordonare pentru combaterea crizei. Revizuirea strategică a politicii energetice care a fost propusă de Comisie în luna noiembrie lua în considerare cinci domenii pe care dna Laperrouze şi Comisia pentru industrie, cercetare şi energie le prezintă mai detaliat şi le coordonează. Acestea sunt: eficienţa energetică, utilizarea resurselor locale (şi aş dori să menţionez că, pentru 2008, 43% din puterea instalată provine din energia eoliană, este cea mai mare putere instalată, iar vântul reprezintă o sursă locală de energie), relaţiile externe, însemnând colaborarea cu colegii noştri, mecanismele crizei şi infrastructura. Cred că un aspect important în privinţa căruia Comisia va depune multe eforturi suplimentare îl reprezintă apelul efectuat în acest raport privind consolidarea activităţilor din diferite domenii, deoarece am desfăşurat cu adevărat o mulţime de activităţi legate de implementarea pachetului de măsuri referitoare la energie şi schimbările climatice, activităţi legate de tehnologie, relaţiile externe, piaţa internă. Dar este foarte important să vedem cum putem consolida aceste domenii şi ce măsuri suplimentare trebuie să luăm, dacă este necesar. Voi încheia cu o anumită propunere elaborată de Comisie, care este în mare măsură legată de această chestiune, dar şi de criza economică generală cu care ne confruntăm. Este vorba de partea legată de energie din cadrul pachetului de redresare. Propunem ca fondurile să fie alocate în trei direcţii. 3,5 miliarde de euro pentru infrastructură - aceşti bani nu sunt pentru sprijinirea fiecărui proiect în parte, ci pentru sporirea diversificării fluxului de gaze dinspre sud, vest şi est şi obţinerea unor mijloace diverse de aprovizionare cu gaze, mijloace care să fie echilibrate şi durabile. În ceea ce priveşte electricitatea, dacă privim punctele cele mai slabe, acestea ar fi izolarea ţărilor baltice şi a Peninsulei Iberice. Există două domenii care uneori sunt privite ca un lux, dar, după părerea mea, acestea sunt extrem de importante: instalaţiile eoliene offshore - este deosebit de important să beneficiem de susţinerea publică pentru proiectele în desfăşurare - şi captarea şi stocarea carbonului. Acestea sunt absolut necesare în atingerea pe plan mondial a obiectivelor noastre privind schimbările climatice, însă ele vor oferi şi un stimulent extrem de necesar industriei europene de a crea tehnologia care ar putea fi utilizată în viitor. Aşa că avem de-a face cu o combinaţie între securitatea aprovizionării, obiectivele tehnologice şi obiectivele privind redresarea economiei europene. Consider că aceasta este propunerea adecvată. Volumul fondurilor nu este uriaş, însă cred că acestea se îndreaptă în direcţia potrivită, iar publicul trebuie să se implice în consolidarea securităţii aprovizionării în Uniunea Europeană. Anne Laperrouze Doamnă preşedintă, domnule comisar, doamnelor şi domnilor, dezbaterile noastre privind această a doua revizuire strategică a politicii energetice au fost desigur marcate de această nouă criză a gazelor dintre Rusia şi Ucraina. Această criză a scos în evidenţă deficienţele, fragilitatea interconexiunilor şi dificultatea Uniunii Europene de a reacţiona şi de a vorbi într-un singur glas. A dovedit, pentru a treia oară, necesitatea unei politici energetice comune. Cu toate acestea, trebuie să admit - iar domnul comisar tocmai a remarcat acest lucru - că se fac progrese şi există o mai mare cooperare şi solidaritate între statele membre, lăsând loc de speranţă în privinţa găsirii unei soluţii care să ne permită gestionarea acestei crize. Aş dori să mulţumesc membrilor care au avut o contribuţie importantă la dezvoltarea acestui raport, pe care l-am elaborat repede, având în vedere că am fost informaţi despre comunicare în luna noiembrie. Nu voi explica în detaliu tot ceea ce ne-am propus în această rezoluţie, dar aş dori în schimb să precizez care sunt mesajele pe care Comisia pentru industrie, cercetare şi energie a dorit să le transmită prin aceasta. Contextul este următorul: constrângerile legate de climă se vor înăspri, securitatea aprovizionării Uniunii Europene este ameninţată de crize din ce în ce mai grave şi mai frecvente, iar competitivitatea sa poate fi afectată. Toate acestea implică nevoia unui nou mod de gândire în privinţa consumului şi utilizării energiei în cadrul Uniunii Europene, a unui nou mod de gândire în privinţa resurselor noastre energetice şi necesitatea exploatării acestei surse considerabile de locuri de muncă de care dispune sectorul energetic, locuri de muncă vitale în contextul crizei economice prin care trecem. Care sunt propunerile noastre? Pe termen scurt: promovarea viziunii 3x20 pentru 2020 referitoare la pachetul privind energia şi schimbările climatice pentru a o transforma într-o politică energetică europeană. Aceasta este o acţiune comună la mai multe niveluri - mondial, european, naţional şi local - ceea ce înseamnă că priorităţile pe care le-am indicat sunt, desigur, economisirea de energie şi dezvoltarea energiilor regenerabile, deoarece Uniunea Europeană dispune de un potenţial important în acest domeniu. În special, obiectivul de reducere a consumului energetic cu 20% va trebui să devină obligatoriu. În al doilea rând, va trebui sporită securitatea aprovizionării Uniunii Europene prin investiţii în reţele şi, în special, în interconexiuni. Solidaritatea statelor membre înseamnă că reţelele trebuie să asigure aprovizionarea regiunilor izolate, care depind într-o mare măsură de un singur furnizor. Acest lucru înseamnă şi faptul că directiva privind securitatea aprovizionării cu gaz va trebui să fie revizuită pentru a o transforma într-un instrument de gestionare a crizelor europene. Sporirea securităţii aprovizionării înseamnă şi consolidarea şi structurarea dialogului cu ţările de tranzit şi ţările producătoare. Aceste relaţii de interdependenţă energetică trebuie dezvoltate, în special cele cu Rusia şi zona mediteraneană. În al treilea rând, existenţa unei pieţe interne reprezintă un factor crucial în ceea ce priveşte securitatea aprovizionării. Dar cum poate un stat membru să fie aprovizionat prin intermediul unui alt stat membru dacă interconexiunile sunt slabe sau inexistente? În al patrulea rând, trebuie să identificăm cele mai bune practici la nivel internaţional. În această privinţă, haideţi să consolidăm schimbul de informaţii cu Japonia şi Statele Unite - în special cu statul California - însă nu trebuie să ne amăgim: relaţiile noastre cu aceste ţări consumatoare de energie se bazează atât pe cooperare, cât şi pe concurenţă, în special în ceea ce priveşte tehnologiile energetice. Apoi, mai există şi perspectiva unui viitor îndepărtat, care este deosebit de important. Sarcina constă în prevederea viitorului sub aspectul aprovizionării cu energie a Uniunii Europene. Ar trebui ca până în 2010-2020, să zicem, să putem face preconizări pe baza unei situaţii date în ceea ce priveşte aprovizionarea Uniunii Europene până în 2050. În acest scop, trebuie să stabilim obiective ambiţioase privind lupta împotriva schimbărilor climatice. Comisia noastră propune o reducere de 60-80%, însă pe viitor poate de cel puţin 80%, a emisiilor de CO2, reducerea consumului energetic cu 35% şi atingerea unei ponderi de 60% a energiilor regenerabile până în anul 2050. Parlamentul nostru solicită ca acest proiect să prevadă creşterea ponderii diferitelor surse de energie în vederea planificării de investiţii în mijloacele de producţie, interconexiuni şi cercetare şi dezvoltare. În cadrul mixului energetic pentru 2050, Comisia pentru industrie, cercetare şi energie a confirmat ponderea energiei nucleare alături de alte surse de energie, precum energiile regenerabile, precum şi dorinţa de creare a unor mijloace de stocare a energiei şi de utilizare a energiei solare, care este o sursă infinită. Vladimír Remek Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, aveţi deja textul întrebării adresate Comisiei privind soluţia la problemele legate de eficienţa energetică prin intermediul utilizării tehnologiei informaţiei şi a comunicării (TIC), aşa că vă rog să-mi permiteţi să fac două remarci. Aş dori să mulţumesc tuturor raportorilor virtuali şi altor membri pentru eforturile depuse, care au dat naştere unui întreg şir de idei ce au fost incluse în versiunea finală a rezoluţiei care cuprinde întrebarea adresată Comisiei. În cele din urmă, s-a găsit o soluţie de compromis pentru aproape 90 de amendamente propuse, iar documentul a fost adoptat în unanimitate de Comisia pentru industrie, cercetare şi energie. Ne aflăm abia la începutul eforturilor noastre de sporire a eficienţei energetice graţie TIC. Poate că în toamna anului trecut ni se părea că pregătim de fapt o revizuire şi o strategie pentru viitor. Evenimentele din ultimele săptămâni ne-au adus în faţa unei serii noi de realităţi. Atât criza financiară, cât şi întreruperea aprovizionării cu gaze către unele state membre UE, după cum s-a menţionat deja, au dus la nevoia de a lua toate măsurile disponibile pentru rezolvarea cât mai rapidă a problemelor energetice. Acelaşi lucru este valabil şi în ceea ce priveşte nevoia unei creşteri pronunţate a eficienţei energetice (utilizarea eficientă a energiei) aplicând într-o măsură cât mai mare tehnologia informaţiei şi comunicării. Este mai mult decât evident faptul că, fără o aplicare inteligentă şi, ţin să subliniez, chibzuită şi la o scară cât mai largă a acestor tehnologii, nu vom reuşi nici să reducem consumul de energie, nici să limităm efectele nefavorabile ale schimbărilor climatice. Cu ajutorul centrelor specializate, al institutelor de cercetare, al reprezentanţilor unor sectoare industriale importante şi al autorităţilor de stat ale statelor membre ale Uniunii, am încercat să analizăm situaţia cu privire la utilizarea TIC pentru o mai bună evaluare energetică. Nu trebuie să permitem niciunei încercări de reducere a cererii de energie să contravină ambiţiilor UE de a-şi menţine competitivitatea şi dezvoltarea economică durabilă. Cu siguranţă, nu putem alege calea extremă a "economisirii cu orice preţ”. Este adevărat că reducerea cererii de energie reprezintă unul dintre cele mai eficiente mijloace de limitare a emisiilor de gaze cu efect de seră. Dar suntem implicaţi şi în dezvoltarea unor concepte precum grilele inteligente, clădirile inteligente şi măsurarea mai eficientă a consumului energetic. Este vorba de aplicarea tehnologiei informaţiei şi comunicării în transporturi şi construcţii, limitând deplasarea mărfurilor, sisteme mai eficiente de iluminat şi soluţii precum nanotehnologia etc. Pe scurt, cu greu poate fi găsit un sector în care eficienţa energetică să nu poată fi îmbunătăţită cu ajutorul progreselor din domeniul TIC. În elaborarea documentului, am confirmat pur şi simplu faptul că toate încercările noastre de rezolvare a cererii de energie din UE sunt strâns legate între ele şi interdependente. Ca urmare, sprijinul pe care noi, Parlamentul European, l-am acordat proiectului Galileo se va reflecta în creşterea eficienţei transporturilor, a deplasării mărfurilor şi cetăţenilor şi aşa mai departe. Îmi face plăcere să menţionez faptul că avem deja mai multe exemple în UE privind aplicarea cu succes a tehnologiilor informaţiei şi comunicării în scopul utilizării mai eficiente a energiei. Este bine că se vorbeşte despre necesitatea publicării acestor exemple ca factor pozitiv de motivare a publicului larg. În principiu, ştim ce trebuie făcut. Trebuie doar să transformăm cuvintele în fapte. În caz contrar, cetăţenii statelor membre îşi vor pierde încrederea. Din păcate, mulţi dintre ei ne privesc mai degrabă ca pe un club de dezbateri birocratic decât ca pe o instituţie care îi poate ajuta să surmonteze obstacolele şi să-şi îmbunătăţească viaţa. Aceste cuvinte se aplică în întregime şi politicii energetice generale, care a fost tratată în raportul său de către colega noastră, dna Laperrouze. Eu am fost raportorul virtual pentru documentul privind a doua revizuire strategică a acestei politici şi ţin să-i mulţumesc dnei Laperrouze pentru excelenta sa contribuţie la obţinerea în cele din urmă a unei soluţii de compromis pentru raportul său. Rezultatul este mai realist şi mai convingător decât textul original. După cum era de aşteptat, apropierea alegerilor pentru PE a dus la apariţia unei anumite doze de populism direcţionate către alegători. Au fost exprimate ambiţii mari, iar oamenilor le place să le audă. Cu toate acestea, realizarea acestor ambiţii depăşeşte cu mult posibilităţile reale. Da, cu toţii ne-am dori să acoperim cererea de energie exclusiv din sursele regenerabile. Asta ar fi idealul. Personal, însă, îndemn la realism. Acelaşi lucru se aplică şi tentativei de a forţa introducerea în document a unei reduceri uimitoare de 80% a emisiilor până în 2050, în locul unei reduceri mai realiste de 50-80%. Adversarii energiei nucleare încearcă din nou să excludă această sursă nepoluantă, care este de o importanţă vitală pentru Europa, din mixul energetic general. Trebuie să fie foarte clar pentru orice persoană care nu doreşte doar să adopte opinia generală şi să exploateze teama de energie nucleară că pur şi simplu nu ne putem descurca fără ea. Va trebui să investim într-o nouă generaţie de centrale nucleare, în mijloace sigure de stocare şi reutilizare a combustibilului şi în fuziunea nucleară. Consider că este rezonabil ca raportul să sprijine, în esenţă, includerea energiei nucleare în mixul energetic. În final, consider că este important să încercăm o mai bună integrare a grilelor energetice, de exemplu cu statele baltice. Aceste state au fost lăsate de izbelişte, primind doar promisiuni. De asemenea, apreciez faptul că avem din nou o idee a unei mai bune coordonări a reţelelor de transmisie, utilizând eventual, dacă vom dori acest lucru, un fel de sistem central de control. Viviane Reding membră a Comisiei. - Doamnă preşedintă, daţi-mi voie mai întâi să mulţumesc Comisiei pentru industrie, cercetare şi energie pentru munca depusă în legătură cu această chestiune care este de maximă importanţă, întrucât este adevărat că prin intermediul tehnologiilor informaţiei şi comunicării putem contribui semnificativ la rezolvarea problemelor climatice şi la obţinerea unei reduceri de 20% atât în ceea ce priveşte consumul energetic, cât şi emisiile de carbon. Aceasta este o provocare majoră, ştim asta, însă nu este insurmontabilă şi putem reuşi doar dacă vom şti să utilizăm TIC. De aceea, Comisia nu îşi propune să acţioneze în maniera următoare. În primul rând, lucrăm de ceva timp la o comunicare privind o strategie cuprinzătoare care vizează abordarea problemelor noastre energetice şi climatice prin intermediul TIC. Această strategie va fi însoţită de o recomandare în care vom stabili sarcinile, obiectivele şi termenele acţiunilor în sectorul TIC, acţiuni desfăşurate de entităţile interesate şi de statele membre. Aceste acţiuni au ca scop accelerarea adoptării TIC ca mijloc prin care putem acoperi nevoile energetice ale locuinţelor şi întreprinderilor noastre şi ale societăţii noastre în general. Întrebarea este: la ce nivel? În primul rând, desigur, chiar la nivelul produselor TIC. Amprenta de carbon a acestora este extrem de importantă şi ştiu că această industrie depune eforturi în acest sens. Sperăm ca această muncă să fie realizată prin investiţiile în cercetare. Al doilea nivel îl reprezintă TIC în calitate de mijloc general, care poate fi utilizat în toate sectoarele de activitate economică. Avem nevoie de stimulente pentru a schimba comportamentul - cum spunea doamna raportoare: "să gândim diferit” - însă acest lucru se va întâmpla doar în cadrul guvernelor, administraţiilor, întreprinderilor şi în rândul cetăţenilor, dacă aceştia vor înţelege care este potenţialul de economisire. Aceasta înseamnă că trebuie să măsurăm ce avem în prezent şi care sunt lucrurile pe care le facem mai bine. Dacă nu vom măsura aceste lucruri, nu vom avea rezultate; de aceea, avem nevoie de o bază la care să ne raportăm pentru a evalua progresele. Provocarea măsurării şi cuantificării vor constitui nucleul propunerii noastre. Un alt aspect central al propunerii noastre este modul în care vom trece de la rezultatele cercetărilor la inovaţie şi la realizări practice. Am început, bineînţeles, cu cercetarea. Programele de finanţare din domeniul cercetării şi dezvoltării tehnologice ale Comisiei au ca scop exploatarea acestui potenţial şi în cadrul sistemelor şi infrastructurilor pentru servicii. Se aşteaptă ca rezultatele cele mai semnificative să fie obţinute în domenii precum distribuţia electricităţii, construcţiile, logistica transporturilor şi iluminatul. Doamna raportoare are dreptate: este nevoie de o participare trans-sectorială la aceste proiecte. Acesta este şi motivul pentru care am conceput proiecte de cercetare trans-sectorială şi am colaborat strâns cu reprezentanţii domeniului pentru a reduce timpul care se scurge între etapele de cercetare şi dezvoltare şi inovaţie. Şi tot din acest motiv, în programele noastre de inovare am susţinut demonstrarea şi validarea soluţiilor şi tehnologiilor noi în împrejurări reale pentru a spori la maximum implementarea acestora. Reducerea amprentei produselor TIC reprezintă, de asemenea, o componentă a acestei cercetări. În ceea ce priveşte finanţarea, până acum am investit peste 400 de milioane de euro în această iniţiativă. În cadrul planului de redresare propus de Comisie, parteneriatele public/privat pentru cercetare şi dezvoltare sunt prioritare, una dintre cele trei iniţiative pe care le propunem fiind clădirile eficiente din punct de vedere energetic, un domeniu în care TIC vor juca, bineînţeles, un rol predominant. Unul dintre proiectele-pilot care sunt puse în practică în prezent îl reprezintă sistemul de transport inteligent. Am efectuat deja numeroase investiţii în sistemele inteligente de la bordul automobilelor, iar acum trecem la etapa următoare, şi anume la relaţia dintre automobil şi drum şi indicatoarele rutiere. Sunt de acord cu doamna raportoare în privinţa faptului că va fi foarte important să avem propriul nostru program de sateliţi pentru a deveni mai eficienţi în acest domeniu. Giorgos Dimitrakopoulos Doamnă preşedintă, ţin să o felicit pe dna Laperrouze şi să-i mulţumesc pentru cooperarea de care ne-am bucurat în toată această perioadă. În numele Comisiei pentru afaceri externe, vă voi comunica pe scurt câteva dintre principalele propuneri pe care le-am prezentat dnei Laperrouze. În primul rând, ar trebui să existe o politică externă europeană comună în domeniul energiei, care să pună accentul pe securitatea surselor energetice şi a rutelor de transport al energiei. Într-un moment în care bătălia se dă pe sursele energetice, înţelegem cu toţii importanţa acestei propuneri. În al doilea rând, trebuie să consolidăm relaţiile cu alte ţări, în special cu ţările producătoare de energie, dar şi cu ţările care se află în calea rutelor de transport al energiei, cu alte cuvinte, ţările de tranzit. În al treilea rând, avem nevoie de o nouă serie de clauze obligatorii de interdependenţă energetică. Aceste clauze sunt extrem de importante, în special în cadrul negocierilor pe care le desfăşurăm cu alte ţări şi mai ales, de exemplu, iar aceasta este o problemă de actualitate, în negocierile pe care le purtăm cu Rusia privind un nou acord de înlocuire a acordului din 1997. Am făcut referire la lupta pentru sursele energetice, o chestiune importantă care a dus la apariţia unor opinii diferite privind sursele energetice şi rutele de transport al energiei către noi. În prezent, există numeroase proiecte importante. Aş dori să menţionez gazoductul South Stream, gazoductul TGI (Turcia-Grecia-Italia), gazoductul Nabucco şi trebuie să menţionez, desigur, şi regiunea caspică, întrucât constituie subiectul multora dintre dezbaterile noastre. Am aici o hartă a Mării Caspice şi cred că, atunci când ne uităm la Marea Caspică, trebuie să luăm în considerare toate laturile, inclusiv Azerbaidjanul şi Turkmenistan; vom dezbate această chestiune în Parlamentul European mâine sau poimâine, dar aş dori să vă reamintesc importanţa Turkmenistanului şi, în ultimul rând, a Iranului, bineînţeles. Romana Jordan Cizelj Energia reprezintă una dintre necesităţile de bază ale vieţii. Însă, de la o anumită vreme, omenirea nu s-a mai mulţumit cu condiţiile elementare de trai; am încercat, de asemenea, să atingem nivelul de dezvoltare socială care să ne facă viaţa mai uşoară. Din acest motiv, energia urmează tendinţele economice ale oricărei societăţi. Cu toate acestea, abia cu puţin timp în urmă am început să privim prosperitatea individului dintr-o perspectivă mai holistică şi nu o mai măsurăm exclusiv din punctul de vedere al puterii sale de cumpărare. De aceea, în ceea ce priveşte energia, trebuie să obţinem un echilibru între securitatea şi fiabilitatea aprovizionării, protecţia mediului şi măsurile de combatere a schimbărilor climatice şi competitivitate. Grupul nostru politic promovează toate aceste trei obiective ca fiind temelia politicii europene comune în domeniul energiei şi, în această privinţă, salutăm raportul Laperrouze. Schimbările climatice şi problemele cu care ne-am confruntat în ianuarie privind transportul gazelor ruseşti către Europa vădesc importanţa diversităţii când vine vorba de politica energetică comună. Uniunea Europeană trebuie să introducă proiecte care să ne consolideze cât mai repede infrastructura energetică pentru a facilita importul de gaze de-a lungul unor rute de aprovizionare diferite. În această privinţă, trebuie să ne asigurăm că suntem capabili să importăm gaze atât din diverse ţări de tranzit, cât şi din diverse ţări exportatoare de energie. În acest sens, implementarea proiectului Nabucco este deosebit de importantă. În plus, trebuie să ne îmbogăţim mixul energetic. În esenţă, acesta trebuie să includă o pondere mai mare a surselor energetice care nu provoacă emisii de gaze cu efect de seră, prin urmare, atât surse regenerabile de energie, cât şi energie nucleară. Nu putem nici să renunţăm pe deplin la cărbune, însă trebuie să utilizăm cele mai bune tehnologii, precum cele care permit captarea şi stocarea carbonului. Aş dori să subliniez faptul că utilizarea eficientă a energiei este sarcina noastră prioritară, însă numeroase studii au arătat că trebuie să ne investim puterile financiare, intelectuale şi creatoare în generarea şi transmisia capacităţilor. În ciuda tuturor măsurilor pe care le-am menţionat, va mai trece ceva timp până vom putea reduce la zero dependenţa de importuri. Pentru a minimiza problemele implicate în importarea energiei, trebuie să formulăm o politică externă comună eficientă în domeniul energiei. Din acest motiv, aş dori adoptarea Tratatului de la Lisabona, astfel încât să poată fi înlăturat orice obstacol instituţional care împiedică formularea politicilor externe. Aici fac aluzie la Irlanda şi ne aşteptăm ca poporul irlandez să rezolve această problemă. Însă aşteptările noastre privind o politică externă comună în domeniul energiei vor fi mai realiste dacă vom lua măsuri concrete în domeniile pe care le-am definit deja ca făcând parte din politica energetică comună. Eu sunt de părere că ar trebui să adoptăm al treilea pachet privind liberalizarea gazelor şi electricităţii în cursul acestui trimestru parlamentar, alături de reguli de piaţă uniforme pentru întreaga Uniune. În concluzie, daţi-mi voie să-mi expun părerea în ceea ce priveşte amendamentele propuse. Consider calitatea raportului Laperrouze ca fiind suficientă pentru a elimina necesitatea unor amendamente substanţiale. Obiectivele pe termen lung, pe care le vom îndeplini prin intermediul pachetului 20-20-20 şi care au fost susţinute atât de Consiliul European, cât şi de Parlamentul European, trebuie să rămână neschimbate. Grupul nostru politic nu va susţine niciun amendament prin care se va căuta reducerea diversificării surselor energetice. Însă vom susţine acele amendamente prin care se caută creşterea numărului de rute de aprovizionare şi sporirea securităţii energetice în cadrul Uniunii. În cele din urmă, aş dori să felicit raportoarea pentru excelentul său raport şi să-i mulţumesc pentru cooperare. Mechtild Rothe Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, daţi-mi voie să-i adresez mulţumirile mele doamnei raportoare Anne Laperrouze pentru cooperarea de care a dat dovadă pe parcursul dezbaterilor noastre. Permiteţi-mi să transmit mulţumiri şi personalului secretariatelor pentru contribuţia lor nepreţuită. Pe fondul ultimei crize a gazelor, a doua revizuire strategică a politicii energetice este cât se poate de oportună. Securitatea aprovizionării şi solidaritatea între statele membre trebuie să constituie nucleul politicii energetice europene. Cred cu tărie că, dacă apelul conţinut în acest raport privind sporirea diversificării coridoarelor de transport al gazelor ar primi un răspuns, aceasta ar aduce o îmbunătăţire semnificativă. În plus, până la sfârşitul acestui an, Comisia trebuie, de asemenea, să prezinte o propunere de revizuire a Directivei privind gazele din 2004 pentru a include o cerinţă de elaborare a unor planuri naţionale şi europene de urgenţă obligatorii şi eficiente. Însă, în calitate de membri ai Grupului Socialist din Parlamentul European, acordăm o importanţă fundamentală datoriei statelor membre de a monitoriza, chiar şi în perioadele normale, consumatorii cei mai vulnerabili ai societăţii, şi anume cei care sunt victimele sărăciei energetice. Există încă o lipsă a strategiilor naţionale pentru rezolvarea acestei probleme. De aceea, grupul din care fac parte a propus un amendament suplimentar prin care solicită statelor membre să depună eforturi reale în vederea soluţionării acestei probleme. Raportul subliniază importanţa deosebită a economisirii energiei şi a eficienţei energetice. Modalităţile cele mai eficiente şi ieftine de sporire a securităţii aprovizionării sunt în mod clar creşterea eficienţei energetice şi economisirea de energie. În acelaşi timp, trebuie să avem obiective ambiţioase şi realiste privind aprovizionarea cu energie a Europei pe viitor. Sunt bucuros să afirm că ne îndreptăm în această direcţie, de exemplu prin solicitarea atingerii obiectivului de 60% a ponderii energiilor regenerabile în cadrul mixului nostru energetic până în 2050. Raportul evidenţiază, de asemenea, semnificaţia specială a iniţiativelor locale destinate căutării unei politici energetice şi climatice de succes. Pactul Primarilor joacă un rol cheie în această privinţă, însă este important să sprijinim şi alte abordări similare, precum ideea unui Pact al Insulelor. Totuşi, concluzia este că obiectivele noastre vor fi dificil de atins fără investiţii în infrastructura reţelelor energetice şi fără continuarea liberalizării pieţei interne. Avem nevoie de o piaţă energetică unică funcţională, cu o concurenţă corectă şi cu garantarea accesului gratuit la reţea şi a drepturilor de distribuţie egale pentru toţi producătorii. În această privinţă, următoarele săptămâni vor fi cruciale. Ceea ce ne trebuie este crearea şi dezvoltarea unei reţele inteligente de electricitate care să includă centrale electrice combinate, bazate pe TIC şi o producţie energetică descentralizată. Aceasta este singura modalitate prin care resursele energetice pot fi canalizate eficient către zonele în care este cu adevărat nevoie de ele. Avem nevoie de o "supergrilă' europeană care să exploateze şi să lege sursele cu un potenţial enorm din Marea Nordului, regiunea baltică şi cea mediteraneană. Aspectul în privinţa căruia raportul nu poate fi însă susţinut este cel referitor la solicitarea Comisiei de a elabora un plan privind investiţiile nucleare. Din acest motiv, grupul meu a propus un amendament care subliniază în mod clar interesul nostru comun în privinţa securităţii nucleare, accentuând faptul că decizia suverană privind efectuarea de investiţii în energia nucleară aparţine statelor membre. Părerea mea este că nu avem nevoie de energia nucleară. Graham Watson în numele grupului ALDE. - Domnule Preşedinte, revizuirea energiei de anul trecut a reprezentat o modernizare oportună şi o felicit pe Anne Laperrouze pentru raportul său riguros cu privire la aceasta. Problemele semnalate sunt extrem de complexe, dar le putem rezuma astfel: Europa are nevoie de o politică a energiei care să ne ofere resurse energetice durabile, la preţuri accesibile şi sigure. Durabile prin ruperea dependenţei noastre ombilicale de combustibilii fosili care ne sufocă planeta, accesibile prin garantarea unor costuri stabile şi realiste pentru consumatori şi sigure prin eliberarea cetăţenilor europeni de dependenţa faţă de furnizorii monopolişti şi nesiguri. Astăzi, vineri, un grup de comisari se vor întâlni cu prim-ministrul Putin şi echipa sa de miniştri. Energia este pe ordinea de zi şi partea noastră trebuie să clarifice faptul că nu putem tolera un conflict între Rusia şi Georgia, care să evolueze într-o criză europeană a gazelor în mijlocul iernii. Trebuie să fie cerute asigurări, însă o comunicare este, de asemenea, necesară. S-a întâmplat înainte şi nu trebuie să se mai repete. E timpul ca rezervele energetice ale Europei să fie reevaluate fundamental. Această perspectivă este împărtăşită de membrii tuturor grupurilor din această Cameră, care ar trebui să se unească pentru a-şi atinge scopul. Acesta este motivul pentru care în această săptămână, un mic grup al nostru, printre care şi dl Hammerstein, care va vorbi mai târziu, va lansa un pamflet al partidelor politice, Realizarea trecerii la energia verde pe timp de criză. Sunt recunoscător tuturor membrilor care au contribuit cu idei şi sunt surprins de gradul de consens care există. Există o dorinţă în această Cameră de a se lucra rapid, împreună, în căutarea unei soluţii trainice a crizei energetice din Europa şi noi trebuie să exploatăm acest lucru. Dintre toate planurile posibile pentru începerea unei noi ere energetice, următorul plan iese în evidenţă: se numeşte super reţeaua sau DESERTEC. Preşedinţia franceză l-a menţionat ca pe un posibil proiect de funcţionare pentru noua noastră Uniune Europeană pentru zona mediteraneană. Câţiva membri, printre care doamna Harms, au vizitat recent sudul Spaniei pentru a vedea tehnologia în acţiune: energia termică solară din Africa de Nord şi terenul însorit din sudul Europei unde se colectează energia solară, generând echivalentul a unui milion şi jumătate de barili de petrol pe kilometru pătrat pe an. Transportată prin cabluri directe de curent de înaltă tensiune, eficiente din punct de vedere energetic, această energie ar putea fi alimentată în super reţeaua europeană, preluând energia regenerabilă de pe întreg teritoriul UE - energia mareelor din regiunile de coastă, energia eoliană şi energia valurilor din zonele cu mult vânt din nord-vestul Europei şi energia biomasei şi energie geotermală, de oriunde ar apărea acestea. La început, trebuie făcute unele cheltuieli. Centrul aerospaţial german estimează cheltuieli de construcţie de 45 de miliarde de EUR, dar, de asemenea, spune că consumatorii ar economisi acea sumă de mai multe ori prin facturi de energie reduse în următorii 35 de ani şi investiţia ar crea mii de locuri de muncă. Acesta este un proiect îndrăzneţ pentru un viitor energetic durabil, accesibil şi sigur. Acesta este viitorul energiei pentru care Europa trebuie să lupte. Antonio Mussa Domnule Preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori să mulţumesc sincer doamnei Laperrouze pentru activitatea sa, cu care sunt de acord într-o mare măsură. Sunt totuşi confuz cu privire la anumite aspecte, probabil din cauza încrederii exagerate în evaluările Comisiei. În primul rând, cred că tendinţa anticipată în cererea de gaze este restrictivă. Dacă este aşa, mă tem că impactul va fi negativ asupra surselor de finanţare pentru proiecte. În ceea ce priveşte infrastructura, există proiecte relevante în stadii diferite de dezvoltare. În locul restabilirii ordinii lor prioritare într-un mod abstract, ignorând zona mediteraneană, ar fi recomandabil să fie reevaluate în funcţie de momentele de dezvoltare, structura financiară, rezervele disponibile şi legătura dintre sprijinul public şi angajamentul privat. Doamna Laperrouze recomandă apoi diversificarea surselor şi a rutelor de aprovizionare. Un exemplu este Coridorul sudic. În această privinţă, cred că este necesară o abordare programată, împărţită în faze. Desigur, în cazul zonei Mării Caspice, numai gazul din Azerbaidjan va fi disponibil în prima fază. Accesul la alte ţări va avea loc în a doua fază, piaţa devenind astfel mai complicată în termeni politici, de reglementare şi de infrastructură. Propunerea Comisiei referitoare la Cooperarea pentru dezvoltarea zonei Mării Caspice poate rezolva aceste probleme, în cazul în care va trebui să se ocupe, printre altele, cu facilitarea dezvoltării infrastructurii lipsă. Penultimul aspect priveşte caracterul fundamental incontestabil al mecanismelor de solidaritate pentru politicile energetice ale Uniunii, precum şi în raport cu Tratatul de la Lisabona. Pe de altă parte, se recomandă, în scopul fezabilităţii acestor măsuri, să se evite, pe lângă distorsiunile posibile, procedurile excesiv de greoaie. În cele din urmă, aş dori să mă refer la relaţiile externe. Pe lângă rolul Cartei Energiei, un obiectiv important este extinderea Comitetului pentru energie, în special pentru a include ţările de tranzit, precum şi domeniul energiei regenerabile. Rebecca Harms în numele Grupului Verts/ALE. - (DE) Domnule Preşedinte, doamnelor şi domnilor, în pofida unei bune atmosfere de lucru la a doua revizuire strategică a politicii energetice, regret că nu am reuşit să obţin corecţiile la propunerea Comisiei pe care le-am considerat necesare. În opinia mea, titlul "Revizuirea strategică a politicii energetice” are puternice conotaţii referitoare la construirea viitorului. Dacă aruncăm totuşi o privire la această revizuire, trebuie să concluzionăm că are rădăcini foarte puternice în trecut. În centrul acestui plan strategic de energie - şi mi-e teamă că raportul Laperrouze nu clarifică nici acest lucru - este vechiul mix energetic al cărbunelui şi energiei nucleare şi chiar se pune încă o dată un accent deosebit pe sectorul energiei nucleare. Mă întreb, domnule comisar Piebalgs, ce s-a întâmplat cu propunerile pe care ni le-aţi prezentat la începutul acestui mandat legislativ, când ne-aţi spus că marile riscuri asociate cu energia nucleară trebuie să fie rezolvate, că problema deşeurilor nucleare, finanţarea dezafectării şi toate aceste probleme trebuie să fie soluţionate înaintea oricăror acţiuni pozitive ale Comisiei în sensul dezvoltării energiei nucleare. Niciuna din aceste probleme nu au fost rezolvate şi totuşi Comisia lansează acum această ofensivă pro-nucleară. Faptul că unul dintre cele mai mari falimente din istoria industriei nucleare din Europa de Vest are loc chiar acum, în Finlanda, că suma în litigiu între compania finlandeză de electricitate şi Areva a ajuns acum la 2,4 miliarde de EUR, pentru că au apărut atât de multe cheltuieli suplimentare la Olkiluoto, nu par să vă îngrijoreze câtuşi de puţin. Mă întreb care este semnificaţia acestei noi operaţiuni de investiţii într-un sector care, în ciuda primirii unor investiţiilor publice zeci de ani, care depăşesc volumul de participare în toate celelalte sectoare, produce din nou acest tip de încurcătură. Mi-ar plăcea foarte mult să ştiu dacă credeţi cu adevărat în toate acestea sau dacă altcineva se află în spatele acestor manevre. În opinia mea, acest amestec de cărbune şi energie nucleară este exact strategia care a condus politica energetică a Uniunii Europene pe un drum greşit. Am spus suficient de multe despre energia nucleară, dar utilizarea cu risipă a combustibililor fosili - un alt aspect la care revizuirea nu face deloc referire - a contribuit, de asemenea, la dezastrul climatic prezent, iar ajustările esenţiale ale acestei strategii depăşite nu sunt realizate în această revizuire. În deliberările asupra raportului doamnei Laperrouze, grupul meu a stabilit priorităţi clare. Se subînţelege că energia nucleară nu a fost una dintre acestea, dar am încercat să aducem schimbări reale şi în alte domenii. Ne-am dorit ca obiectivul de reducere cu 20% a consumului de energie primară să devină obligatoriu în cele din urmă. Acest lucru nu s-a întâmplat. Aşteptăm o propunere realistă de dezvoltare a "super reţelei”, cu alte cuvinte o reţea care trebuie să aibă posibilitatea de a include capacităţi foarte mari de generare a energiei din surse regenerabile din Marea Nordului, în alte zone de coastă sau în regiunile deşertice din sud. Nu am găsit niciun indiciu real al acestor lucruri nici în raport, nici în propunerea Comisiei. De asemenea, credem că a fost o mare greşeală să lăsăm întregul domeniu al transportului în afara acestui proces de planificare strategică a energiei, pentru că noi - ca şi voi - dorim să scăpăm de dependenţa de petrol. Aţi decis că problemele legate de transport trebuie discutate separat, dar în opinia noastră această problemă ar trebui să fie unul dintre principalele puncte focale ale planificării strategice a energiei. Diversificarea aprovizionării cu gaze este foarte bună şi trebuie să facem acest lucru în mod cert, dar în acelaşi timp trebuie depus orice efort ca să ne asigurăm o dată pentru totdeauna că gazul este folosit în mod eficient, altfel diversificarea nu ne va duce nicăieri la sfârşitul zilei. Am fost îngrozit săptămâna trecută să aflu că Planul de redresare al Comisiei Europene reexaminează toate aceste distorsiuni strategice şi adoptă aceeaşi abordare retrogradă ca şi această Revizuire strategică a energiei. Trebuie să anunţ în numele grupului meu că nu vom sprijini nici raportul Laperrouze, nici Revizuirea strategică a politicii energetice şi că ne vom strădui, de asemenea, în contextul Planului de redresare, să pledăm pentru durabilitate şi simţul practic. Esko Seppänen în numele Grupului GUE/NGL. - (FI) Domnule Preşedinte, stimaţi comisari, solidaritatea este un cuvânt minunat. Aparţine în general vocabularului stângii. Solidaritatea nu ar trebui să fie invocată doar în numele politicii anti-Gazprom şi anti-Rusia, ci şi pentru a preveni sărăcirea energetică generală. Energia este necesară, de asemenea, sub formă de energie electrică şi termică pentru cei săraci. Cea mai mare problemă legată de Strategia energetică europeană este că nu a fost construită din nimic, ci este înrădăcinată în geografia, istoria şi economia energetică proprii fiecărei ţări. În cazul în care va exista o strategie comună şi structurile sale vor fi armonizate, se înţelege că vor exista învinşi şi învingători. Există ţări care sunt obligate, în numele solidarităţii, să îşi abandoneze structurile lor experimentate şi testate. Aceasta nu poate însemna solidaritate. Armonizarea reţelelor de energie electrică înseamnă, de asemenea, armonizarea preţului energiei electrice. În practică, aceasta nu se va face prin referire la cele mai mici preţuri, ci la preţurile medii. În acest caz vor exista păgubiţi: acele ţări cu energie electrică ieftină. În acelaşi mod, banii folosiţi în bugetul UE pentru finanţarea gazoductelor vor trebui să fie găsiţi de către ţările care nu îi folosesc. Doamna Laperrouze are dreptate atunci când spune că investiţiile în reţele trebuie realizate de statele membre sau companiile incluse în ele, nu de către UE. UE nu poate fi un operator de petrol, gaze sau energie electrică şi nu ar trebui să fie utilizate sume mari din fondurile bugetului UE pentru sprijinirea investiţiilor în reţele. În plus, grupul nostru ar dori să reamintească tuturor, aşa cum a făcut-o şi dna Harms, problemele cunoscute ca fiind legate de utilizarea energiei nucleare. În timp ce, pe de o parte, emisiile de dioxid de carbon se reduc, pe de altă parte, volumul de plutoniu creşte. Bastiaan Belder în numele Grupului IND/DEM. - (NL) Raportul Laperrouze a abordat aspecte importante referitoare la aprovizionarea cu energie cu care se confruntă în prezent Uniunea Europeană. Recentul conflict al gazelor între Rusia şi Ucraina nu a lăsat Uniunea Europeană neafectată. Raportul detaliază un număr de orientări ale politicii pentru piaţa energetică europeană care ar putea limita vulnerabilitatea Uniunii Europene în cazul unui alt conflict. Eu sunt în favoarea diversificării sporite a surselor de energie şi a ţărilor partenere din care UE importă energie, cu alte cuvinte, diversificarea aprovizionării cu energie. Conflictul gazelor dintre Rusia şi Ucraina a subliniat urgenţa acestei probleme, încă o dată, şi sper sincer că proiectul Nabucco - pentru a da un exemplu - se va realiza în viitorul apropiat. În termeni specifici, această aspiraţie înseamnă că Uniunea Europeană şi statele membre trebuie să se concentreze într-o mai mare măsură pe integrarea regională. În prezent, reţelele din câteva state membre sunt încă prea izolate şi, în consecinţă, sunt prea dependente de importurile din ţările terţe. Crearea de noi conexiuni între reţelele de energie ale statelor membre va permite, de asemenea, funcţionarea mai eficientă a pieţei interne. Pentru a îmbunătăţi în continuare modul de funcţionare al pieţei interne, trebuie, de asemenea, să se separe complet dreptul de proprietate al companiilor de producţie de cel al companiilor de reţele. Aceasta este cea mai bună modalitate de a contracara deschiderea pieţelor asimetrice. În acelaşi timp, mai multe state membre au luat în considerare repornirea centralelor nucleare închise în temeiul acordurilor cu Uniunea Europeană. Acest lucru nu pare să fie cea mai bună cale de urmat. Mai degrabă, investind într-un număr mai mare de conexiuni transfrontaliere ar reduce mai eficient dependenţa de una sau mai multe ţări terţe, pe termen lung. Alte orientări importante ale politicii incluse în raport, cu care sunt de acord pe deplin, sunt creşterea eficienţei energetice şi creşterea cotei de energie durabilă. Cu toate acestea, statele membre au opinii divergente cu privire la rolul jucat de energia nucleară în reducerea emisiilor de CO2. Acesta este mai degrabă o chestiune pe care trebuie să o hotărască statele membre, nu UE. Ar fi fost binevenită mai multă claritate cu privire la acest aspect în raport. Trebuie să sperăm că acest lucru va fi rectificat, prin intermediul amendamentelor. Desislav Chukolov (BG) Doamnelor şi domnilor, până în prezent am observat cât de prezumtiv şi abstract se decide ceea ce este mai bine pentru Europa în această Cameră, dar alegătorii bulgari sunt cei care m-au trimis aici şi, prin urmare, eu sunt mai interesat de ce este cel mai bine pentru patria mea Bulgaria. Pentru noi, patrioţii din "Ataka”, independenţa energetică pentru Bulgaria este prioritatea numărul unu. În timpul "discuţiilor”, pe care noi le numim "dictatele UE”, am fost obligaţi să închidem reactoarele 1, 2, 3 şi 4 de la centrala nucleară de la Kozloduy. Vreau să vă reamintesc - şi dacă nu ştiţi, atunci puteţi să reţineţi acest lucru - că aceste unităţi au trecut în totalitate de controale şi au fost declarate absolut sigure. La începutul anului 2007, colegul meu Dimitar Stoyanov a adresat o întrebare Comisiei Europene prin care a dorit să afle dacă a existat o astfel de cerinţă de închidere a tuturor acestor unităţi pentru ca Bulgaria să fie acceptată în UE. După cum s-a dovedit, nu a existat o astfel de cerinţă din partea Comisia Europeană. Cu toate acestea, domnul Günter Verheugen a minţit Parlamentul bulgar şi a spus că există o astfel de cerinţă. Cu câteva zile în urmă, Bulgaria se confrunta cu o criză energetică extrem de gravă. În conformitate cu articolul 36 din Tratatul nostru de aderare, avem dreptul să pornim reactivarea acestei centrale nucleare. Acesta este dreptul nostru şi astfel colegii mei din Parlamentul bulgar au introdus un proiect de lege pentru reactivarea unităţilor de la 1 la 4 ale centralei nucleare de la Kozloduy, care sunt în prezent închise. Alături de colegii mei din Parlamentul European, Dimitar Stoyanov şi Slavi Binev, am prezentat declaraţia scrisă 0005/2009 prin care se solicită reactivarea acestor reactoare, cu scopul de a câştiga independenţa energetică a Bulgariei. În concluzie, vreau să vă spun că Europa va fi puternică atunci când fiecare stat membru separat va fi puternic şi va avea propria independenţă energetică. Aceasta este singura modalitate, dacă dorim să lucrăm pentru alegătorii şi cetăţenii noştri. Gunnar Hökmark Domnule Preşedinte, când discutăm Revizuirea strategică a politicilor energetice, cred că este important să subliniem unele dintre riscurile la care ne expunem - nu numai riscul unei aprovizionări nesigure cu energie, cu toate problemele pe care le ridică, dar şi faptul că suntem expuşi la presiuni politice din partea regimurile care utilizează aprovizionarea cu energie ca pârghie de influenţare a altor guverne. Ca urmare, există, de asemenea, un risc de fragmentare a Uniunii Europene, prin care statele membre se împart în funcţie de interesele lor diferite, subminând astfel politica externă şi de securitate comună. Cred că este un lucru bun să observăm că politicile de care avem nevoie pentru abordarea schimbărilor climatice sunt foarte asemănătoare cu politicile de care avem nevoie pentru a ne consolida securitatea energetică. Reducerea utilizării combustibililor fosili înseamnă dependenţa mai mică de furnizori nesiguri. Creşterea aprovizionării cu alte surse de energie înseamnă o scădere a cererii de combustibili fosili, preţuri mai mici pentru cetăţenii europeni şi - nu în ultimul rând - un flux de numerar redus pentru regimurile petroliere ale lumii. Acest lucru are implicaţii uriaşe asupra securităţii, pe care trebuie să le luăm în considerare atunci când discutăm despre strategia energetică viitoare a Uniunii Europene. Cred că unele dintre aspecte se vor clarifica uşor când vom avea această perspectivă. Avem o mai mare nevoie de piaţa internă în cadrul Uniunii Europene, deoarece în realitate aceasta este singura garanţie pentru solidaritatea între statele membre. Acest lucru înseamnă că trebuie să facem mai multe conexiuni transfrontaliere şi să avem o reţea mai bună, unind statele membre şi unificând astfel piaţa. Trebuie să dezvoltăm mai mulţi biocombustibili. Nu sunt de acord cu cei care spun că există un risc; este posibil pentru noi - în Europa, precum şi în alte părţi ale lumii - să se mărească suprafaţa pe care o folosim. Chiar şi contribuţiile mici ale biocombustibililor pot duce la o dependenţă mai mică faţă de combustibilii fosili şi o modificare a preţurilor. De asemenea, trebuie să subliniez problema energiei nucleare. Uneori, simt că este precum elefantul într-o cameră, pentru că este unul dintre cei mai mari potenţiali factori care contribuie la capacitatea Uniunii Europene de a reduce emisiile de dioxid de carbon, astăzi şi în viitor. Aş dori să concluzionez pe această notă. Dacă vom încerca să unim toate aceste elemente, vom avea oportunitatea să obţinem nu numai o mai puternică politică energetică, ci şi o mai puternică politică de securitate. Silvia-Adriana Ţicău Politica energetică este şi va continua să fie o prioritate a Uniunii. Criza gazelor din această iarnă, într-o perioadă cu temperaturi foarte scăzute, a arătat, din nou, dependenţa statelor membre şi a Uniunii Europene de furnizorii tradiţionali de gaz. Uniţi în diversitate este deviza Uniunii Europene. Sper ca această criză a gazelor să ne determine să fim uniţi şi în construcţia unei politici energetice comune. Dezvoltarea proiectului Nabucco şi construcţia unui terminal GPL la Constanţa, important port la Marea Neagră, precum şi interconectarea infrastructurilor naţionale pentru energie electrică, pot contribui atât la creşterea siguranţei aprovizionării cu energie, cât şi la dezvoltarea capacităţii Uniunii de a fi solidari cu statele membre aflate în situaţie de criză energetică. Solicit Comisiei şi statelor membre să investească în modernizarea reţelei energetice europene şi în creşterea eficienţei energetice şi în producţia de energie din surse regenerabile. Solicit Comisiei şi statelor membre să asigure finanţarea măsurilor de reducere a poluării generate de instalaţiile bazate pe cărbune. Criza economică obligă statele membre să-şi definească mai atent priorităţile şi direcţiile strategice de dezvoltare. În domeniul eficienţei energetice, Uniunea poate avea rezultate rapide şi la un cost acceptabil în lupta împotriva schimbărilor climatice. Creşterea performanţei energetice a clădirilor existente şi promovarea clădirilor pasive, precum şi utilizarea comunicaţiilor şi tehnologiei informaţiei pentru reducerea consumului de energie şi creşterea eficienţei energetice prin implementarea, pe scară largă, a contoarelor inteligente şi a sistemelor automate sunt direcţii strategice de dezvoltare în care Europa trebuie să investească. Solicit Comisiei şi statelor membre să asigure finanţarea măsurilor de reducere a poluării generate de instalaţiile bazate pe cărbune. Criza economică obligă statele membre să-şi definească mai atent priorităţile şi direcţiile strategice de dezvoltare. Până în 2020, Uniunea trebuie să-şi crească eficienţa energetică cu 35% şi să reducă consumul de energie primară cu 20%. Solicit Comisiei şi statelor membre să promoveze şi să finanţeze proiectele de cercetare destinate îmbunătăţirii eficienţei energetice. Domnule comisar, solicit Comisiei Europene, Băncii Europene de Investiţii şi statelor membre înfiinţarea unui fond european pentru eficienţă energetică şi energii regenerabile care să asigure mobilizarea de capital public şi privat
{'language': 'ro'}