Cea de-a 50-a aniversare a revoltei tibetane şi a dialogului dintre Dalai Lama şi guvernul chinez (dezbatere)
Preşedintă
Următorul punct este reprezentat de întrebarea orală adresată Comisiei cu privire la cea ce-a 50-a aniversare a revoltei tibetane şi a dialogului dintre Dalai Lama şi guvernul chinez, de Marco Cappato, Marco Pannella şi Janusz Onyszkiewicz, în numele Grupului Alianţei Liberalilor şi Democraţilor pentru Europa şi de Monica Frassoni şi Eva Lichtenberger, în numele Grupului Verzilor/Alianţa Liberă Europeană - B6-0012/2009).
Aş dori să fac un scurt comentariu personal: Eu cred cu adevărat că dezbaterea noastră poate contribui la libertatea tuturor cetăţenilor tibetani şi nu la dominaţia unuia dintre state sau religii.
Marco Cappato
autor - (IT) Doamnă preşedintă, şi eu sper acelaşi lucru. Din păcate, nu putem spera ca preşedintele în exerciţiu al consiliului să profite de această dezbatere şi discuţie pentru a impulsiona avansarea poziţiei Uniunii Europene. De fapt, preşedinţia cehă, evident, consideră că o politică europeană comună ar fi o barieră în calea marilor politici externe ale statelor noastre naţionale. China este recunoscătoare pentru asta, Rusia, de asemenea, adică ţările represive şi antidemocratice din toată lumea mulţumesc pentru această absenţă a Europei, care este atât de bine ilustrată prin absenţa preşedinţiei în această Cameră.
Aş dori să specific dnei Ferrero-Waldner, deoarece abordăm acest punct împreună, care este aspectul esenţial, din punctul meu de vedere: nu este doar o problemă care ţine de lege şi ordine - cu alte cuvinte, dacă avem în vedere câţi călugări au fost arestaţi şi câţi tibetani au fost ucişi recent, ca urmare a represiunii brutale din China, sperând că numărul va fi mai mic decât a fost anul trecut. Ceea ce mi-ar fi plăcut să spun în faţa Consiliului şi o voi spune acum în faţa Comisiei este că trebuie să îşi exprime punctul de vedere cu privire la chestiunea politică fundamentală, adică cu privire la discuţiile dintre Republica Populară Chineză şi reprezentanţii lui Dalai Lama, scopul acestor discuţii şi motivul pentru care au fost suspendate - am putea spune acum că au înregistrat un eşec - cu excepţia cazului în care le putem relua.
Există două poziţii opuse: pe de o parte, poziţia regimului chinez, care declară că Dalai Lama este un conducătorul violent al unor persoane violente şi că Dalai Lama şi guvernul tibetan în exil doresc independenţa pentru un stat naţional tibetan, care este în contradicţie cu unitatea teritorială chineză. Aceasta este calea urmată de Beijing. Pe de altă parte, este vorba despre Dalai Lama, guvernul tibetan exilat şi reprezentanţii lui Dalai Lama, care spun că urmăresc altceva, că mijlocul lor de luptă nu se caracterizează prin violenţă şi că doresc pur şi simplu autonomie reală, prin autonomie însemnând să îşi păstreze cultura, tradiţie, limba şi religia lor sau culturile şi religiile lor. Acesta este mesajul memorandumului pe care l-au prezentat reprezentanţii tibetani ai lui Dalai Lama regimului chinez. Acest memorandum a fost publicat şi conţine cererile lor.
În momentul acesta, Uniunea Europeană este solicitată să aleagă, să se declare de partea cuiva. Există două poziţii conflictuale: una dintre părţi minte. UE poate fi hotărâtoare în căutarea adevărului. Ca partid radical, propunem satyagraha, căutarea adevărului, ca o iniţiativă politică colectivă la nivel global. Uniunea Europeană trebuie să facă uz de instrumentele sale diplomatice - dnă Ferrero-Waldner, vă rugăm să-i transmiteţi acest lucru preşedintelui Barroso - trebuie să ne întâlnim cu Dalai Lama şi să-i acordăm onoarea de a vorbi pentru a afla adevărul. Are Beijingul dreptate când afirmă că tibetanii sunt terorişti violenţi care sunt în favoarea independenţei sau are Dalai Lama dreptate când spune că au nevoie de un stat autonom şi demn? Europa nu poate sta deoparte şi să nu spună nimic în legătură cu acest conflict.
Eva Lichtenberger
autoare - (DE) Doamnă preşedintă, cu 50 de ani în urmă, armata chineză a dat lovitura finală rezistenţei tibetane. De atunci, tibetanii s-au retras, cu eforturi excesive, dincolo de Himalaya şi dincolo de graniţe, în alte state. Până în prezent, în fiecare an, câteva mii de persoane - toţi fiind refugiaţi - au făcut acest efort suprem de a traversa 5000 m înălţime. În cazul în care, cum a pretins mereu China, situaţia tibetanilor ar fi aşa de minunată, nu ar fi nici motive pentru a pleca, nici justificarea faptului că, jurnaliştii, persoane din vest şi observatorii au fost împiedicaţi timp de câteva luni de zile să viziteze această ţară sau au făcut-o numai sub escortă. Jurnalistele sunt escortate chiar la toaletă de membrele serviciilor de inteligenţă pentru a se asigura că nu se întâmplă nimic interzis.
Prin urmare, mă întreb: care este sarcina noastră, a Uniunii Europene? Trebuie să reluăm cumva dialogul sino-tibetan. Totuşi, acest lucru trebuie să aibă loc pe o bază diferită. Până acum am asistat numai la acuzaţiile şi reclamaţiile Chinei, fără cea mai mică încercare de a înţelege explicaţia reprezentanţilor tibetani care afirmă că nu este vorba de a părăsi China şi de a deveni un stat independent; ci de a dobândi autonomie.
Dnă comisar, cum abordăm faptul că monitorizarea pe Internet în Tibet este mai strictă decât oriunde în altă parte în China şi că tocmai companiile europene au fost cele care au livrat instrumentele necesare pentru a face această monitorizare atât de eficientă? Trebuie să acţionăm. Suntem invitaţi să începem dialogul în ţările noastre.
Benita Ferrero-Waldner
membră a Comisiei - Doamnă preşedintă, mă bucur foarte mult că această discuţie are loc astăzi, în legătură cu o problemă care a preocupat pe mulţi dintre noi pentru o lungă perioadă de timp şi, în special, de la evenimentele triste de acum un an, din Tibet. De aceea cred că este foarte bine că avem această discuţie deschisă pentru a vedea din nou ce se poate face.
Înainte de a trece la multiplele aspecte tratate în rezoluţia mixtă depusă, permiteţi-mi să vorbesc pe scurt despre relaţiile bilaterale cu China. Politica UE faţă de China este una de implicare. Parteneriatul nostru strategic este puternic şi acest lucru ne permite să abordăm toate aspectele, inclusiv pe cele mai sensibile. Am construit un cadru impresionant de interacţiune la nivel înalt în care abordăm în mod sistematic toate schimbările globale cu care se confruntă cetăţenii noştri, fără a neglija problemele cu care este posibil să nu fim de acord. Tibetul este una din acestea. Permiteţi-mi să fiu foarte clară - nu avem acelaşi punct de vedere cu China în privinţa Tibetului şi încă ne preocupăm cu adevărat şi în mod legitim cu privire la situaţia drepturilor omului în Tibet, după cum aţi subliniat amândoi; în ceea ce priveşte faptul că Tibetul a rămas închis în mare măsură pentru mijloacele internaţionale de informare în masă, pentru diplomaţi şi pentru organizaţiile umanitare, timp de aproape un an; precum şi cu privire la impasul discuţiilor dintre reprezentanţii lui Dalai Lama şi autorităţile chineze, în ciuda celor trei runde de discuţii, de anul trecut.
Aceste aspecte au figurat, de asemenea, ca prioritate pe ordinea de zi pentru mai mulţi lideri ai UE în cadrul reuniunilor bilaterale avute cu conducerea chineză anul trecut. Noi am încercat să găsim o înţelegere comună cu China cu privire la acest subiect delicat şi am fost foarte clari ori de câte ori am abordat situaţia din Tibet.
Permiteţi-mi să reamintesc poziţia UE, care nu lasă loc pentru interpretări greşite. În primul rând, susţine suveranitatea şi integritatea teritorială a Chinei, inclusiv a Tibetului. În al doilea rând, am sprijinit întotdeauna o reconciliere paşnică prin dialog între autorităţile chineze şi reprezentanţii lui Dalai Lama. Îmi amintesc că atunci când am mers acolo cu Comisia, preşedintele Barroso şi alţi colegi, am avut dialoguri specifice cu mulţi dintre interlocutorii mei cu privire la acest aspect. Am susţinut mereu că ar trebui să existe un dialog de reconciliere şi că dialogul ar trebui să continue.
Acest dialog trebuie să fie constructiv şi concret, şi, desigur, regretăm aşadar că, până în prezent, acest dialog nu a dat rezultate foarte concrete. Am afirmat întotdeauna că dialogurile ar trebui să abordeze problemele fundamentale, cum ar fi conservarea culturii, a religiei şi a tradiţiilor unice din Tibet, precum şi necesitatea de a realiza un sistem de autonomie semnificativă pentru Tibet, în cadrul unei constituţii chinezeşti. Am spus mereu că acest dialog ar trebui să abordeze participarea tuturor tibetanilor la procesul de luare a deciziilor. Prin urmare, am aprecia dacă aceste chestiuni ar fi abordate în viitorul plan naţional de acţiune privind drepturile omului în China.
Pentru noi, Tibetul este o problemă care ţine de drepturile omului şi, prin urmare, este abordată invariabil ca atare. De asemenea, am transmis cu consecvenţă acest mesaj omologilor noştri chinezi şi am ascultat foarte atent punctele lor de vedere. Am depus toate eforturile pentru a înţelege poziţia într-un spirit de respect reciproc, dar drepturile omului sunt universale şi situaţia din Tibet este, prin urmare, - pe bună dreptate - o preocupare internaţională legitimă pentru întreaga comunitate internaţională, în special pentru Uniunea Europeană. Acest fapt, desigur, este accentuat de existenţa unor instrumente de drept internaţional în materie de protecţie a drepturilor omului de peste o jumătate de secol.
În rezoluţia dvs. stipulaţi viitorul dialogului sino-tibetan. După cum ştiţi cu toţii, din ultima rundă de discuţii, în urma cererii guvernului chinez, partea tibetană a prezentat un memorandum cu privire la autonomia reală pentru viitorul Tibetului. În opinia mea, documentul conţine unele elemente care ar putea oferi o bază pentru viitoarele discuţii. Mă gândesc la un paragraf cu privire la cultură, educaţie şi religie.
Sunt încurajată, de asemenea, de faptul că, pentru prima dată într-un document scris, partea Tibetană şi-a exprimat angajamentul ferm de a nu căuta separarea sau independenţa. Cred că acest lucru este important pentru continuarea acestui dialog. De asemenea, mă bucur că Dalai a reafirmat în plen, în luna decembrie, anul trecut, devotamentul său pentru abordarea prin calea de mijloc şi pentru dialog, ca singurul mijloc de a obţine o soluţie durabilă şi care poate fi acceptată de ambele părţi.
Permiteţi-mi să închei prin a vă împărtăşi o convingere personală. De-a lungul carierei mele politice şi personale, am crezut mereu cu tărie că, prin angajament şi dialog, chiar şi cele mai dificile aspecte pot fi abordate şi, cu speranţă, pot fi rezolvate la timpul potrivit. De aceea aş dori să fac apel la China şi la reprezentanţii lui Dalai Lama să reia acest dialog, cu prima ocazie posibilă, cu un spirit deschis şi în scopul găsirii unei soluţii durabile în Tibet. Pot garanta, din partea noastră, sprijinul nostru din toată inima în ceea ce priveşte un astfel de proces. Aceasta este poziţia noastră şi aceasta este poziţia pe care o prezentăm părţii chineze.
Charles Tannock
în numele Grupului PPE-DE - Doamnă preşedintă, motto-ul UE este ,,unitate în diversitate”. Este un principiu care ne-a ajutat mult.
Din păcate, o astfel de idee nu se potriveşte deloc cu dictatura comunistă autoritară din Republica Populară Chineză. Diversitatea este mai degrabă suprimată, decât acceptată. Minorităţile care doresc să se exprime, într-un mod diferit de modul aprobat de curentul principal al partidului sunt marginalizate şi persecutate în mod repetat. Această tendinţă poate fi observată în felul în care sunt tratate numeroasele minorităţi religioase, inclusiv creştinii, musulmanii şi practicanţii disciplinei Falun Gong, şi mai ales în atitudinea Republicii Populare Chineze faţă de Tibet.
În 1950, forţele comuniste au invadat Tibetul, ceea ce a dus la exilarea lui Dalai Lama în urmă cu 50 de ani. De atunci, Tibetul a fost sub controlul Beijingului. Cultura tibetană tradiţională, care a fost izolată timp de sute de ani, a fost slăbită de acţiunile guvernului, care a împiedicat cu orice preţ reapariţia oricărei manifestări a naţionalismului tibetan. De fapt, suprimarea sistematică şi uneori brutală a culturii tibetane a aprins flacăra identităţii tibetane şi a trezit conştiinţa lumii cu privire la situaţia critică a poporului din Tibet.
Conducerea inspiratoare a lui Dalai Lama a făcut ca viitorul Tibetului să rămână foarte mult în atenţia dezbaterii publice, în ciuda eforturilor uriaşe făcute de Republica Populară Chineză de a-i admonesta pe cei care, asemenea fostul preşedinte în exerciţiu al Consiliului, Nicolas Sarkozy, au îndrăznit să pună la îndoială punctul de vedere al Beijingului.
Noi, în acest Parlament am adoptat întotdeauna o conduită puternică de apărare a drepturilor autonome ale celor din Tibet, ceea ce nu înseamnă, în mod automat, dreptul la autodeterminare sau independenţă. Procedând astfel, nu căutăm să provocăm China sau să ne opunem ei. Cu toate acestea, admitem faptul că angajamentul nostru pentru anumite valori - drepturile omului, democraţia, statul de drept şi libertatea conştiinţei - nu pot fi separate, fără îndoială, de importantul parteneriat economic strategic pe care îl dezvoltă UE cu China.
Părerile în favoarea Chinei din cealaltă parte a plenului vor avea un cuvânt de spus în această dezbatere, dar de prea mult timp s-a refuzat părerea poporului tibetan şi noi trebuie să vorbim în numele lui.
Glyn Ford
în numele Grupului PSE - Doamnă preşedintă, Grupul Socialist este îngrijorat în legătură cu situaţia drepturilor omului din China. Cu toate că recunoaştem faptul că situaţia s-a îmbunătăţit semnificativ în ultimii 10 ani, există încă multe cazuri în care drepturile omului nu sunt încă protejate în mod corespunzător sau adecvat. Deşi există un grad de libertate de gândire, nu este şi cazul libertăţii de acţiune. Cu siguranţă am sublinia eşecul de a permite uniunilor sindicale libere să funcţioneze în China. Suntem preocupaţi de situaţia critică a celor 100 de milioane de muncitori imigranţi care s-au mutat de la ţară la oraş şi care au cel mai limitat acces la sănătate şi educaţie. Suntem preocupaţi de situaţia critică a minorităţile etnice şi religioase din întreaga Chină.
Cu toate acestea, Grupul Socialist s-a opus acestei dezbateri şi rezoluţii. Motivul a fost proporţionalitatea. Este corect să criticăm China pentru raportul privind drepturile omului, aşa cum criticăm Statele Unite pentru folosirea pedepsei cu moartea, Guantánamo şi predarea extraordinară, dar nu trebuie să facem acest lucru în cadrul fiecărei sesiuni parţiale. Sincer, este din ce în ce mai contraproductiv. La un moment dat, autorităţile chineze au acordat atenţie rezoluţiilor noastre, dar nimic mai mult. Cum unii indivizi şi grupuri, în căutarea lor disperată de a atrage atenţia, continuă să sporească pretenţiile, cred că pentru prima dată, statele membre trebuie să abroge politica unei singure Chine şi să recunoască guvernul tibetan în exil.
Dalai Lama a fost aici doar în decembrie, vorbind în plen în numele Tibetului. De ce este necesar să se revizuiască problema din nou? Rezoluţia nu aduce nimic nou.
Eu, împreună cu Elmar Brok, Philippe Morillon şi alţi membri ai Parlamentului, am avut posibilitatea de a vizita Lhasa, vara trecută. Am fost primul grup internaţional care a călătorit acolo după incidentele din luna martie şi am vorbit atât cu autorităţile, precum şi cu cei care îi sprijineau pe protestatarii tibetani. Aşa cum am scris ulterior, realitatea a fost că protestele paşnice - şi sprijinim protestul paşnic - s-au transformat în revolte rasiale, când magazine, locuinţe şi Han Chinese au fost atacate şi arse, înregistrându-se zeci de decese. Şcolile au fost incendiate, iar spitalele şi moscheile minorităţii musulmane au fost atacate. Dalai Lama însuşi a recunoscut realitatea situaţiei atunci când a ameninţat în acel moment că va abdica ca un zeu în viaţă.
China a făcut multe pentru Tibet, în ceea ce priveşte furnizarea infrastructurii, cum ar fi noua cale ferată de la Qinghai-Lhasa, precum şi niveluri mai ridicate de măsuri sociale decât în alte zone rurale din China. Problema este că începe să provoace indignare în altă parte în China.
(Proteste)
Dar problema este, pentru a-i cita pe Beatles: "Money can't buy you love” (Iubirea nu se cumpără). Tibetanii încă doresc un grad de autonomie culturală şi politică dincolo de ce este pregătită să acorde China. Aşa cum am afirmat în acel moment, China are nevoie de un dialog cu reprezentanţii Tibetului pentru a găsi o soluţie care să acorde autonomie, în timp ce protejează drepturilor grupurilor minoritare etnice şi religioase din provincie.
Alternativa este ca tinerii tibetanii nerăbdători să recurgă la violenţă şi terorism. Ca urmare a articolului pe care l-am scris atunci, mi s-a solicitat să discut problema cu reprezentantul lui Dalai Lama la Londra, ceea ce am făcut în cele din urmă. Sunt de acord cu dna comisar. prin dialog şi angajament vom găsi o cale de urmat, nu prin rezoluţii zgomotoase, repetitive la infinit, readuse pe tapet, cum este cea pe care o avem astăzi aici.
Hanna Foltyn-Kubicka
în numele Grupului UEN - (PL) Doamnă preşedintă, de-a lungul ultimelor decenii, ţările democratice au cerut, în repetate rânduri, ca drepturile omului să fie respectate în ţările nedemocrate. Aceste eforturi au fost eficiente numai atunci când ţările şi organizaţiile internaţionale au fost consistente în acţiunile şi cererile lor. Din păcate, cazul Tibetului, sau, mai general vorbind, problema drepturilor omului în China, în general, a fost împinsă la limite de multe ori, prioritate având relaţiile comerciale. Dacă nu ar fi fost Jocurile Olimpice de la Beijing şi poziţia decisivă luată de multe organizaţii sociale şi neguvernamentale, lumea ar cunoaşte încă foarte puţin despre situaţia din Tibet.
Parlamentul European are rolul de a garanta că ţările democratice reacţionează ferm şi decisiv la acţiunile autorităţilor chineze, cum ar fi campania anticriminală "Strike Hard”, care a fost pusă în aplicare în urmă cu ceva timp. Cu toate acestea, acest lucru poate fi realizat numai dacă dezaprobăm în mod constant şi decisiv toate încălcările drepturilor omului comise de autorităţile comuniste în China.
Merită să amintim că, în rezoluţia sa din 6 iulie 2000, Parlamentul European a solicitat statelor membre să recunoască guvernul tibetan în exil în cazul în care, în decurs de trei ani, nu s-a ajuns la niciun acord între autorităţile chineze şi administraţia lui Dalai Lama. După cum ştim, Beijingul încă refuză să se angajeze în discuţii cu liderul de necontestat al poporului tibetan. Să nu îl uităm, de asemenea, pe Panchen Lama al 11-lea, cel mai tânăr deţinut politic, care a fost deţinut în închisoarea chineză timp de 14 de ani. Va împlini 20 de ani anul acesta.
Aş dori, prin urmare, să solicit Parlamentului să fie consecvent în acţiunile sale şi să trateze cu seriozitate declaraţiile sale. Dacă nu arătăm că suntem serioşi în legătură cu afirmaţiile noastre, va fi dificil să ne aşteptăm ca alţii să-şi respecte promisiunile şi să îşi îndeplinească obligaţiile.
Raül Romeva i Rueda
Doamnă preşedintă, am urmărit cazul Tibetului timp de ani de zile. Am vizitat regiunea şi am vorbit cu mai multe persoane din interiorul şi din afara ţării. Consider cererile tibetanilor legitime şi logice, într-o anumită măsură. Cred că temerile lor actuale sunt mai mult decât justificate, având în vedere politica guvernului chinez de represiune severă împotriva lor, care durează de mai mult de 50 de ani, în afară de armistiţiul scurt şi fals, aş spune, din timpul Jocurilor Olimpice.
Am cunoscut puţini oameni mai dispuşi să vorbească şi să ajungă la un acord ca tibetanii. De aceea, eu nu reuşesc să înţeleg această obsesie a guvernului chinez atât de a deforma realitatea, cât şi de a bloca în permanenţă runda de discuţii.
Măreţia unei ţări nu constă în puterea sa militară sau dimensiunea sau prosperitatea sa economică. Ceea ce o face mare este nobleţea faptelor sale şi generozitatea sa. Uniunea Europeană poate şi trebuie să ajute la rezolvarea acestei situaţii, desigur, prin respectarea suveranităţilor implicate, dar trebuie să facă acest lucru cu fermitate. Modul prin care poate face acest lucru constă în sprijinirea cererii tibetane de a relua discuţiile dintre chinezi şi tibetani şi să recunoască faptul că cei care au petrecut ani de zile cedând sau suportând presiunea autorităţilor chineze, sunt tibetanii.
Acesta nu este un conflict pe picior de egalitate, din punctul de vedere al capacităţii sau motivelor. Uniunea Europeană trebuie să fie respectuoasă faţă de ambele părţi, dar nu poate rămâne neutră faţă de opresiune, detenţiile arbitrare, tortură, ucideri sau genocidul religios, lingvistic şi cultural.
Memorandumul pentru o autonomie veritabilă pentru poporul tibetan, respins acum de către China ca document de lucru, arată că poporul tibetan a făcut deja un veritabil efort şi a renunţat, subliniez, la o enormă parte din aspiraţiile sale legitime.
China are acum oportunitatea de a arăta lumii generozitatea şi dorinţa sa de pace şi armonie şi, mai presus de toate, Uniunea Europeană are posibilitatea de a ajuta-o să acţioneze în conformitate cu măreţia sa.
Thomas Mann
- (DE) Doamnă preşedintă, la 10 martie 1959, poporul tibetan a fost supus unor suferinţe de nedescris din partea chinezilor. Şaizeci de mii de persoane şi-au pierdut viaţa şi sute de mii au fost arestate, răpite şi torturate în lunile care au urmat. În urmă cu un an, violenţa a izbucnit din nou. Mai mult de 200 de tibetani au murit, unii ca urmare a unor împuşcături fatale deliberate şi, în prezent - la scurt timp după ce a 50-a aniversare - mănăstirile sunt închise pentru străini, căile de acces sunt controlate de militari şi forţe de securitate pregătite să înăbuşe demonstraţiile în faşă. Încă nu avem nicio veste despre o posibilă revoltă. Care este răspunsul la această demonstraţie a puterii? Linişte în mijloacele de informare în masă. Dalai Lama şi-a îndemnat poporul să menţină calea nonviolenţei. Apelul său la dialog nu a avut nicio reacţie pozitivă la Beijing. Când un reprezentant al lui Dalai Lama a prezentat măsuri specifice pentru autonomie într-un memorandum, acestea au fost respinse de preşedintele Hu Jintao. El a spus ,,trebuie să construim un Mare Zid împotriva separatismului”. Această idee, care este pură provocare, a fost plasată ca prioritate de introducerea forţată planificată a unei vacanţe pentru tibetani: 28 martie este Ziua de emancipare a iobagilor tibetani. Aceasta este realitatea crudă.
În urmă cu două zile, Parlamentul European a arborat drapele. În plen, un număr impresionant dintre deputaţi au pus drapelul tibetan pe mese şi au demonstrat solidaritatea cu suferinţa tibetanilor. Au existat proteste paşnice în toate părţile UE. Membrii noştri - dl Cappato, dna Lichtenberger, dl Tannock şi dl Romeva i Rueda - au dreptate: rezoluţia de astăzi vorbeşte răspicat şi clar. Memorandumul trebuie să constituie baza negocierilor ulterioare. Este un document pentru autonomie reală în cadrul constituţiei chinezeşti. Izolarea Tibetului trebuie să ia sfârşit - pentru locuitori, pentru turişti, pentru jurnalişti. Trebuie să găsim o soluţie pentru cei 600 de tibetani închişi.
Roberta Angelilli
- (IT) Doamnă preşedintă, doamnelor şi domnilor, acest Parlament nu poate permite ca recentele strigăte de durere ale lui Dalai Lama să rămână neauzite. Acum doar câteva luni l-am ascultat la Bruxelles; ştim că este un om blând, un pacificator, un purtător de cuvânt al culturii tibetane, o cultură a armoniei şi fraternităţii par excellence. În numele acestor valori, vorbind de ,,fraţii chinezi”, Dalai Lama a cerut - convingător, totuşi - autonomia legitimă şi reală a Tibetului, amintind tortura şi suferinţa teribilă a poporului şi teritoriului său. Aceasta este o cerere pe care Parlamentul ar trebui să fie mândru să o sprijine. Este datoria noastră politică şi instituţională, în numele democraţiei, al drepturilor omului şi al valorilor libertăţii. Tibetanii contează pe Europa, probabil, ca fiind singura lor speranţă; chiar nu trebuie să îi dezamăgim.
Georg Jarzembowski
- (DE) Doamnă preşedintă, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, fără îndoială, noi, Creştin-Democraţii, recunoaştem suveranitatea Republicii Populare Chineze pe teritoriul său, inclusiv în Tibet.
Cu toate acestea, în acelaşi timp, respingem părerea Chinei care consideră că orice declaraţie din partea Uniunii Europene cu privire la drepturile omului în China constituie imixtiune în afacerile interne ale Chinei. Conform unei accepţii moderne a drepturilor omului şi a dreptului internaţional - pe care, sperăm că o va împărtăşi de curând şi China - comunitatea internaţională este solicitată să îşi exprime îngrijorarea expresă cu privire la drepturile omului în toate părţile lumii, în special în cazuri foarte flagrante.
Cum altfel ar putea Tribunalul Penal Internaţional lua măsuri de pedepsire a crimelor împotriva umanităţii în ţările din fosta Iugoslavie şi să pronunţe sentinţe, dacă nu are dreptul de a interveni în numele drepturilor omului?
Republica Populară Chineză şi guvernul său trebuie deci să recunoască faptul că discuţia legată de drepturilor omului, cum ar fi libertatea de întrunire, libertatea unei prese independente, libertatea religioasă şi drepturile minorităţilor culturale în Tibet şi în alte părţi ale Chinei, nu constituie imixtiune de neacceptat. Trebuie să facă faţă acestei discuţii.
Cu toate acestea, principala noastră preocupare în prezent este pur şi simplu apelul - şi nu pot să îl înţeleg, prin urmare, pe dl Ford în această privinţă, deşi a fost întotdeauna mai mult de partea guvernului chinez - la reluarea discuţiilor de către Republica Populară Chineză şi guvernul său cu Dalai Lama, ca lider al unei mari părţi a poporului tibetan.
Ca să fim cinstiţi - aşa cum au spus deja colegii mei - guvernul a avut aceste discuţii anul trecut, dar le-a întrerupt după Jocurile Olimpice. Suntem obligaţi să credem că aceste discuţii au fost efectuate numai în timpul Jocurilor Olimpice pentru a ne distrage atenţia. Cu toate acestea, dle Ford, nu vom permite să ni se distragă atenţia. Vom plasa această problemă pe ordinea de zi şi, din nou, vom solicita guvernului chinez să înceapă discuţii reale şi serioase cu Dalai Lama, pentru că drepturile omului sunt încă încălcate în Tibet, iar noi trebuie să ne asigurăm că această situaţie se va schimba.
Marcin Libicki
- (PL) Doamnă preşedintă, cum discutăm soarta tibetanilor persecutaţi astăzi, atunci trebuie să fim conştienţi de faptul că perspectivele lor se vor îmbunătăţi numai în cazul în care întreaga comunitate internaţională va exercita presiuni politice asupra Chinei. De aceea, eu trebuie de asemenea să subliniez faptul că, în această privinţă, toate eforturile făcute de către dna Ferrero-Waldner şi de către cei în măsură să influenţeze politica la nivel global pot da roade.
De asemenea, trebuie să subliniez faptul că am ascultat cu cel mai mare regret discursul unui reprezentant al Grupului Socialist din Parlamentul European, care a susţinut că crimele din China au fost justificate de construirea unei linii de cale ferată către Tibet. Ceea ce mă duce cu gândul la o perioadă când, în Europa, construcţia autostrăzilor a fost folosită pentru a justifica construirea lagărelor de concentrare. Nu putem permite ca liniile de cale ferată şi autostrăzile să fie construite cu durerea şi suferinţa persoanelor persecutate.
Cornelis Visser
- (NL) Doamnă preşedintă, am fost aici cu un an în urmă, când am discutat despre tulburările din Tibet. Am rugat China să ofere mijloacelor de informare în masă şi organizaţiilor internaţionale acces în zonă şi mă bucur să spun că, în acel moment, noi, cei din Parlament, am făcut apel la un dialog serios între China şi Dalai Lama.
Anul trecut, China a arătat lumii întregi, prin organizarea şi desfăşurarea Jocurile Olimpice, că este o ţară capabilă să transforme şi să uimească lumea. La începutul Jocurilor, China a permis ceva spaţiu jurnaliştilor străini. Îmi dau seama că această acordare temporară a unui anumit grad de libertate a presei a fost pentru jurnaliştii străini. Din păcate, a fost de scurtă durată. Marţea trecută, jurnaliştii nu au putut să meargă în Tibet pentru a raporta cu privire la situaţia de acolo.
Regret profund faptul că guvernul chinez nu mai garantează libertatea presei. În acelaşi timp, în China nu există absolut nicio libertate a presei pentru jurnalişti. Jurnaliştii chinezi aplică un sistem de autocenzură prin care trebuie să adopte poziţia guvernului. Şi în acest caz există o lume a diferenţelor între lege - care este solidă şi garantează libertatea presei - si realitatea de pe teren, unde jurnaliştii trebuie să-şi impună restricţii. Toate mijloacele de informare în masă trebuie să se supună dictatelor de cenzură din partea părţilor.
Mai mult, guvernul blochează şi site-urile web. Utilizatorii de Internet se informează rapid de evoluţiile politice, în moment în care au loc acestea. Pentru dialogul dintre tibetani şi chinezi - populaţia, poporul - este crucial ca aceştia să fie informaţi cu exactitate. Negocierile pot avea loc doar pe baza faptelor, iar libertatea presei din China este o condiţie prealabilă importantă pentru desfăşurarea lor. Trebuie să existe libertatea de a scrie, pentru a permite jurnaliştilor să informeze restul poporului chinez despre ce se întâmplă în Tibet.
Europa trebuie să ne lase să lovim cu pumnul în masă şi să apărăm drepturile omului în China. Acesta este un pas necesar pentru a relua dialogul dintre China şi Tibet. China trebuie să facă un pas în direcţia corectă şi să deschidă calea către dialog sau, după cum spunea filozoful chinez Lao Tzu ,,o călătorie de o mie de mile începe cu un singur pas”.
Zita Pleštinská
- (SK) Am fost în China în timpul tristelor evenimentele din martie 2008 din Tibet şi am reuşit să urmăresc evenimentele doar pe Internet, pentru că nu ni s-a permis accesul în Tibet. Am văzut atunci cât de mulţi locuitori din Tibet au nevoie de ajutor.
Sunt convins că, prin această rezoluţie, Parlamentul European trebuie să transmită guvernului chinez cuvintele Sanctităţii Sale, Dalai Lama, despre cum Tibetul nu are tendinţe separatiste, ci urmăreşte doar să recunoască autonomia culturală tibetană în cadrul Chinei.
Înţeleg că Uniunea Europeană încearcă să stabilească relaţii economice bune cu China şi am comunicat acest lucru în timpul discuţiilor noastre cu guvernul chinez şi parlamentarii de la Beijing în cadrul vizitei delegaţiei IMCO din martie 2008. Cu toate acestea, nu putem rămâne indiferenţi faţă de situaţia din Tibet sau faţă de încălcările constante ale drepturilor omului, represalii, suferinţă şi violenţă.
Cu ocazia celei de-a 50-a aniversări de la plecarea lui Dalai Lama în exil în India, mă aştept ca autorităţile chineze să permită observatorilor independenţi şi mijloacelor străine de informare în masă accesul nerestricţionat în Tibet, pentru a evalua situaţia de pe teren.
Victor Boştinaru
(RO) - Doamnă Comisar, aş dori să vă mulţumesc pentru poziţia echilibrată, reiterată încă o dată astăzi în plenul Parlamentului.
Pentru toţi membrii Parlamentului European, relaţia Uniunii Europene cu China este una strategică, are şi va avea majore consecinţe globale. M-aş fi aşteptat să discutăm despre cooperarea Uniunii Europene cu China pentru a reforma sistemul financiar mondial, ţinând cont de poziţia echilibrată şi constructivă a Chinei, mai ales acum, înaintea summit-ului G20 de la Londra. Poate ar fi fost timpul să punem pe agenda comună Africa, ţinând cont de rolul major pe care China îl joacă acolo şi aş putea continua.
În ciuda acestor evidenţe, în ciuda agendei Comisiei Europene cu China, în contrast cu agenda mult mai consistentă şi mai echilibrată a celor 27 de state membre cu China, constat cu regret că noi, în Parlamentul European, transformăm această relaţie strategică în subiectul şi prizonierul campaniei electorale a grupurilor politice.
Drepturile omului sunt şi trebuie să fie prima prioritate, dar nu pot fi singura.
Janusz Onyszkiewicz
- (PL) Doamnă preşedintă, la începutul anilor 1950, guvernul chinez a forţat reprezentanţii tibetani să semneze un acord în care garanta autonomia cuprinzătoare a Tibetului. Aceste garanţii nu au avut niciun rezultat. Ca rezultat al presiunii publice şi de teama unui boicot al Jocurilor Olimpice, guvernul chinez a început discuţii cu reprezentanţii lui Dalai Lama. Cu toate acestea, aceste discuţii au avut loc la un nivel supărător de scăzut şi, în plus, dialogul s-a asemănat unei comunicări dintre două televiziuni setate pe canale diferite.
Noi nu vrem dialog, dorim negocieri. Dorim ca guvernul chinez să negocieze cu reprezentanţii lui Dalai Lama, pe baza memorandumului propus. Dacă guvernul chinez consideră că acest memorandum nu este o bază bună, să îşi justifice părerea, mai degrabă decât să se ascundă în spatele declaraţiei globale că nu este vorba decât de un memorandum care propune independenţa tibetanilor, ceea ce nu este absolut deloc cazul.
Laima Liucija Andrikien
Doamnă preşedintă, susţin pe deplin ceea ce a spus dna comisar, că dialogul şi implicarea sunt de o importanţă crucială. În acelaşi timp, trebuie să admitem că ceea ce am văzut astăzi este o lipsă evidentă de voinţă politică din partea chinezilor de a stabili un dialog serios şi orientat spre rezultate cu reprezentanţii lui Dalai Lama.
Pentru mulţi dintre noi cazul Tibetului - autonomia sa - este ca un test de turnesol pentru autorităţile chineze. Tibetul reflectă situaţia drepturilor omului în China, precum şi situaţia apărătorilor drepturilor omului cum ar fi Hu Jia, laureat al premiului Sakharov în 2008. Nu îl văd pe dl Ford în cameră acum, dar aş vrea să-l asigur că drepturile omului sunt şi vor fi întotdeauna o prioritatea pe agenda noastră politică.
Tunne Kelam
Doamnă preşedintă, guvernul chinez a denumit aniversarea de la ocupaţia Tibetului drept "eliberarea iobagilor”. Din păcate, acesta reprezintă o utilizare a limbajul ficţional al lui Orwell: sclavia este libertate; minciunile sunt adevăr. Dar se pare că liderii comunişti chinezi au devenit prizonieri pe lungă durată ai propriilor conştiinţe rele.
Obţinerea autonomiei reale a Tibetului este strâns legată de realizarea mesajului din altă dată: în curând, 20 de ani de la democraţia studenţilor de la Tiananmen.
Instaurarea democraţiei reale în China este cheia soluţiei din Tibet, dar timpul trece repede şi va depinde mult de propria noastră determinare morală.
De asemenea, fac apel la preşedinţia Consiliului să facă o declaraţie similară în legătură cu rezoluţia noastră cu această ocazie şi, de asemenea, cu ocazia masacrului din Piaţa Tiananmen, în iunie.
Benita Ferrero-Waldner
membră a Comisiei -Doamnă preşedintă, încă o dată această dezbatere a demonstrat concis, dar clar, preocuparea noastră faţă de situaţia din Tibet. Intervenţiile au subliniat faptul că această problemă rămâne reală şi legitimă la 50 de ani de la revolta tibetană din 10 martie 1959. Mai mult, cred că discuţia noastră a subliniat, de asemenea, necesitatea ca ambele părţi să reia dialogul cu promptitudine. Eu spun ,,dialog”, deoarece dialogul este întotdeauna primul pas important înainte de a trece la negocieri. De asemenea, este cel mai bun mod de a evita frustrarea şi violenţa în rândul tinerilor tibetani. Cred că acesta este un motiv foarte solid. De aceea, un dialog mai substanţial este în interesul ambelor părţi.
Dalai Lama este un lider religios respectat şi, printre altele, un laureat al Premiului Nobel pentru pace. În timp ce fiecare dintre liderii europeni s-au întâlnit cu el în contexte obişnuite, religioase întrunirile într-un context politic nu sunt politica noastră. Acestea fiind spuse, avem schimburi frecvente cu reprezentanţii săi, mai ales cu privire la progresul dialogului, şi acesta este modul în care vom continua.
Preşedintă
Dezbaterea este închisă.
Şi eu sper că poporul tibetan poate obţine libertatea, dar sper, de asemenea, că acesta nu va trebui să trăiască sub controlul unui stat sau al unei religii.
Am primit cinci propuneri de rezoluţii în conformitate cu articolul 108 alineatul (5) din Regulamentul de procedură.
Votarea va avea loc azi, la ora 12.
Declaraţii scrise (articolul 142 din Regulamentul de procedură)
Filip Kaczmarek  
în scris - (PL) Timp de 50 de ani, refugiaţii tibetani au solicitat respectarea drepturilor lor fundamentale. Sunt convins că respectarea acestor drepturi şi redeschiderea dialogului cu poporul tibetan este, în mod clar, în interesul Chinei. În momentul actual, imaginea unei ţări este o parte importantă a modului în care îşi desfăşoară activitatea în cadrul economiei globale şi în ceea ce priveşte cooperarea internaţională. Refuzul Chinei de a se angaja în dialog cu reprezentanţii lui Dalai Lama şi respingerea cererilor extrem de moderate ale tibetanilor este dăunătoare pentru imaginea sa. Angajarea în discuţii cu privire la drepturi care sunt în conformitate cu principiile constituţiei chinezeşti nu ar prezenta niciun risc semnificativ pentru China. De fapt, ar fi vorba de un efect contrar. Ţările şi naţiunile mari trebuie să fie generoase. Un astfel de comportament poate oferi dovada măreţiei lor.
Implicarea într-un dialog cu Tibetul oferă Chinei o oportunitate de a arăta partea sa bună, pozitivă. Solidaritatea cu Tibetul şi poporul tibetan nu este o atitudine antichineză. Este expresia preocupării pentru drepturile omului, libertatea religioasă şi lingvistică, diversitate culturală, precum şi dreptul de menţinere a identităţii naţionale şi a autonomiei. Prin urmare, noi nu amestecăm în afacerile interne ale Chinei, ci doar încercăm să apărăm standardele si valorile care sunt importante pentru noi pretutindeni - în Europa, Asia şi în întreaga lume. China nu a fost defavorizată în niciun fel. Noi apărăm drepturile naţiunilor mici, chiar şi atunci când acest lucru se dovedeşte a fi dezagreabil sau inconfortabil. Deoarece considerăm că aceasta este abordarea corectă.
(Sesiunea a fost suspendată la 11.55 a.m. şi a fost reluată la 12.05 p.m.)

{'language': 'ro'}