Kosovo (forhandling) Formanden Næste punkt på dagsordenen er så afgjort også ekstremt vigtigt og aktuelt. Det er redegørelser fra Rådet og Kommissionen om Kosovo. Dimitrij Rupel Hr. formand, mine damer og herrer! Hvis jeg tænker over det og forbigår nogle detaljer, må jeg sige, at min generation og vores yngre kolleger har været ret heldige. Vi har levet størstedelen af vores liv, måske den bedste del, i en tid, hvor mulighedernes døre og vinduer har stået åbne. Denne periode startede i 1975 med Helsingforsslutakten, og følgerne af den var størst i Øst- og Centraleuropa, hvor Berlinmuren og det kommunistiske system kollapsede i 1989. En ny vision sprang frem på scenen hen over den kollapsede mur og gennem de åbne døre og vinduer i det euroatlantiske samfunds vestlige facade. Vi så et forenet og frit Europas vidtstrakte, solbeskinnede, dynamiske landskab, smukt symboliseret af Parlamentets vældige bygning. I mine unge dage forestillede jeg mig aldrig, at jeg en dag ville tale i den. I Slovenien kalder vi 1980'erne og de tidlige 1990'ere for det slovenske forår. Desværre blev vi ramt af krisen i Jugoslavien lige i starten af den demokratiske opvågnen. Krisen forsøgte at sætte en stopper for den demokratiske udvikling og førte til, at folkene på Vestbalkan faldt langt bagefter. De fleste vest- og centraleuropæiske lande, og her mener jeg EU's 10 nye medlemmer, har taget den historiske udfordring op, men tiden har stået stille på Balkan. Rådet (almindelige anliggender og eksterne forbindelser) (AGEX-Rådet), som jeg er formand for, har bl.a. den vanskelige opgave at sætte det europæiske perspektiv i kraft for Vestbalkan. Det betyder at inddrage lande som Kroatien, Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, Serbien, Montenegro, Bosnien-Hercegovina, Kosovo og Albanien i systemet med europæiske medlemskaber, kandidaturer og aftaler. Den jugoslaviske krise må slutte. Døre og vinduer er åbne. Muren er faldet. I Thessalonikidagsordenen bekendtgjorde EU, at landene på Vestbalkan før eller senere vil blive medlemmer af EU. Nu er tiden inde til, at vi skal huske vores løfter. Vi må bestræbe os på at indlede forhandlinger med Makedonien, dvs. Den Tidligere Jugoslaviske Republik Makedonien, om medlemskab af EU. Serbien må lægge fortiden bag sig, dvs. Milosevic-regimets rædsler og skygger. Det er Milosevic, der har ansvaret for hårdknuden på Vestbalkan. Og vi må ikke glemme Albanien, Bosnien-Hercegovina, Montenegro og Kosovo. EU-Vestbalkan-Forummet, som efter planen skal afholdes i Slovenien i slutningen af marts, bliver meget vigtigt i denne sammenhæng. I samarbejde med det slovenske formandskab forbereder Kommissionen en særlig meddelelse om Vestbalkan. Forummet vil også overveje at styrke det regionale samarbejde på flere områder såsom transport, civilbeskyttelse, forskning og udvikling og så videre. I overensstemmelse med januars beslutninger i AGEX-Rådet drøfter Kommissionen en liberalisering af visumreglerne med alle landene i regionen. Vi må ikke undervurdere den enorme betydning, en gradvis afskaffelse af visa ville have for denne region. Samtidig vil vi gerne påpege et ejendommeligt paradoks. Før 1990 kunne borgere fra det tidligere Jugoslavien rejse til de fleste europæiske lande uden visum. Men nu skal en hel generation af unge mennesker, der voksede op efter det år, som var et vendepunkt for Europa, have visum for at kunne rejse. På udenrigsministrenes rådsmøde i januar opfordrede vi enstemmigt Serbien til at underskrive den politiske aftale, der udgør næste skridt på vejen mod medlemskab af EU. Efter at hr. Tadić, som er proeuropæisk, vandt valget, var vi optimistiske med hensyn til, at Serbien efter mange år med langsom udvikling og isolation ville slutte sig til os så hurtigt som muligt. EU har allerede sendt en europæisk forsvars- og sikkerhedspolitisk mission til Kosovo.. Det er dog op til hver enkelt medlemsstat at etablere relationer med Kosovo. Der vil formentlig ikke være nogen forskel, hvad angår de grundlæggende vurderinger, der blev henvist til ved Det Europæiske Råds møde i december. Det vigtigste aspekt er at udvise omtanke og respekt for Serbien. EU har brug for Serbien, og Serbien har brug for EU. For mig er interkulturel dialog ikke en tom frase. Selv hvis forhandlingerne går i stå, betyder det ikke, at mulighederne for dialog er udtømte. Tiden er inde til praktisk dialog mellem serberne og albanerne i Kosovo, mellem Serbien og Kosovo og mellem Serbien og EU. Kosovos skæbne har ligget os på sinde i mange år. Førhen var Kosovo en del af det jugoslaviske føderale system og fik i 1974 stort set samme status som de jugoslaviske republikker. Hen imod slutningen af 1980'erne fratog Slobodan Milosevic Kosovo dets autonomi, og i 1999 besatte han det med militær magt, hvorved han udløste en tragedie af globale dimensioner. Kosovo er i sandhed et unikt tilfælde, fordi det internationale samfund var nødt til at tage det under sin beskyttelse af humanitære årsager og derefter regere det i næsten ni år. Alligevel var mandagens beslutning i AGEX-Rådet ikke nem. Beslutningen og uafhængighedserklæringen fra Pristina kom ikke uventet. Vi blev ledt dertil af følgende fakta: For det første stod det klart, at en tilbagevenden til den tidligere situation ikke kunne accepteres, og det samme gjaldt den aktuelle status quo. Ingen af parterne kunne finde en ny formel for Kosovos status, og det var tydeligt, at yderligere forhandlinger ikke ville føre nogen vegne. Siden 1999 har Kosovo været administreret af FN, og i den periode har Serbien i henhold til resolution 1244 ikke i praksis kunnet udøve nogen myndighed. I en årrække forud for 1999 havde størstedelen af Kosovos befolkning været udsat for systematisk undertrykkelse, herunder etnisk udrensning og en humanitær katastrofe. Alle disse kendsgerninger, som oprindeligt blev anerkendt af alle Kontaktgruppens medlemmer, herunder Den Russiske Føderation, taler for argumentet om, at Kosovo udgør et helt særligt sui generis-tilfælde, hvilket er grunden til, at gyldigheden af princippet om suverænitet og territorial integritet ikke er i tvivl. Rådet har i nogen tid været overbevist om, at EU må påtage sig ansvaret for Kosovo. Denne overbevisning blev bekræftet på AGEX-Rådets møde i februar med den beslutning, vi allerede kender. Selv om alle havde forventet splid, opnåede vi sammenhold. Efter langvarige forhandlings- og tilnærmelsesprocesser blev beslutningerne truffet i enstemmighed. EU er et interessant og enestående fællesskab. Vi er naturligvis knyttet sammen af fælles interesser og fælles værdier, bl.a. respekt og tolerance for forskelligheder. Man kunne sige, at vores forskelle knytter os sammen. Sidst på AGEX-Rådets møde i februar vedtog vi en fælles holdning. Den vigtige konklusion på mødet var, at hvad angår anerkendelse af Kosovo, forventer vi, at hver enkelt medlemsstat handler i overensstemmelse med sin egen nationale praksis. Nogle har måske forventet, at et samlet EU ville anerkende Kosovo, men det er ikke muligt, eftersom EU ikke er en stat. EU har vedtaget en fælles holdning til begivenhederne i Kosovo og Vestbalkan. For det første har EU noteret sig, at Kosovo har vedtaget en resolution om uafhængighed. For det andet har EU taget til efterretning, at resolutionen forpligter Kosovo til demokratiske principper, herunder beskyttelse af det serbiske mindretal og den serbiske kulturarv. For det tredje gentog EU sin forpligtelse over for den internationale mission der og sin villighed til at spille en ledende rolle i regionen. For det fjerde genbekræftede EU sin forpligtelse til det europæiske perspektiv for Vestbalkan. For det femte vil EU udarbejde særlige økonomiske foranstaltninger for regionen som helhed. Og for det sjette er EU udmærket klar over det internationale samfunds principper, men er af den opfattelse, at eftersom Kosovo udgør et sui generis-tilfælde, rejser det ikke tvivl om disse principper. Kosovo omfatter naturligvis også serbere og deres kulturarv og kultur, og jeg vil gerne understrege, at de udgør en særligt dyrebar del af den europæiske kultur. Mange europæiske folk, herunder slovenerne, som jeg repræsenterer, har vigtige mindesmærker for deres kultur og etniske arv, som nu befinder sig uden for deres nuværende landegrænser. Det er en kendsgerning, som ikke skaber hindringer i nutidens Europa, tværtimod forener det os. Det samme gælder etniske minoritetsgrupper. Efter vores mening er det af afgørende vigtighed, at Serbien med sin reaktion på erklæringen og anerkendelsen af Kosovos uafhængighed ikke lukker døren til EU. Jeg gentager, at Kosovospørgsmålet er uafhængigt af spørgsmålet om Serbiens integration i Europa. Serbien må undlade at knytte disse to spørgsmål sammen. I denne sammenhæng finder vi det særligt vanskeligt at forstå Serbiens modstand mod EU, dvs. mod EU's mission i Kosovo, for missionen er primært i Kosovos serbiske befolknings interesse. For at sammenfatte, EU er en af de mest succesrige fredsskabende organisationer i verden. Europas folk og lande er forenede og udøver solidaritet af hensyn til fred og en bedre tilværelse. Denne holdning omfatter også tolerance og generøsitet og frem for alt forståelse og medfølelse, når andre er i nød. Med den beslutning, jeg har omtalt, har EU åbnet sine døre og vinduer ikke kun for Serbien, men også for Kosovo. Olli Rehn Hr. formand! Jeg mindes vores fortrinlige samarbejde om Vestbalkan og vil i den forbindelse takke Dem for lejligheden til at informere Parlamentet om Kommissionens holdning til processen vedrørende Kosovos status. Kosovos parlament erklærede uafhængighed i søndags i en værdigt stemning. I erklæringen forpligtede Kosovo sig til helt igennem at respektere omfattende rettigheder for Kosovos serbere, især hvad angår lokalt selvstyre inden for uddannelse, kultur og sundhed i overensstemmelse med det omfattende forslag, som FN's særlige udsending Martti Ahtisaari har fremlagt. Fejringen i Kosovo var præget af glæde, men også ansvarlighed. Der har dog fundet voldshandlinger sted i Beograd og Nordkosovo. Vi fordømmer brugen af vold og opfordrer alle regionens ledere og folk til at forholde sig roligt og bevare freden og stabiliteten. Som udenrigsminister Rupel forklarede, reagerede EU's udenrigsministre i mandags samlet på udviklingen. Europæisk sammenhold er afgørende, hvis EU skal have held med at styre den igangværende stabilisering på Vestbalkan og hjælpe med at få afsluttet processen vedrørende Kosovos status. Efter de langstrakte drøftelser i FN's Sikkerhedsråd slog fejl, var EU forpligtet til at styre processen til afslutning. EU har allerede truffet de centrale beslutninger om at sende en ESFP-retsstatsmission til Kosovo. I mandags sørgede Rådet også for en platform til håndtering af anerkendelsen. Det vil være op til de enkelte EU-medlemsstater hver især at etablere relationer med Kosovo i overensstemmelse med deres nationale procedurer. Adskillige medlemsstater har allerede anerkendt Kosovo. Jeg forventer, at de fleste andre vil følge trop i deres eget tempo. Rådet gentog med rette EU's overholdelse af principperne i FN's charter og CSCE's Helsingforsslutakt og af alle resolutioner fra FN's Sikkerhedsråd. Det understregede, at i betragtning af konflikten i 1990'erne og den lange periode under international administration udgør Kosovo et sui generis-tilfælde, som ikke rejser tvivl om disse principper. Kommissionen deler fuldt ud denne holdning. I tråd med konklusionerne fra rådsmødet i mandags er Kommissionen klar til at yde fuld støtte til EU's indsats i Kosovo. Tiden er inde for europæisk enighed, også mellem institutionerne. Kommissionen vil støtte opbygning af institutioner i Kosovo og fremme dets politiske og økonomiske udvikling ved hjælp af fællesskabsinstrumenter. Den 5. marts vil vi foreslå konkrete tiltag for regionen som helhed for at fremme dens europæiske ambitioner. Mange områder har behov for udvikling i Kosovo, og vi må i fællesskab arbejde for at hjælpe Kosovo med at hjælpe sig selv, med at stå på egne ben så hurtigt som muligt. I denne sammenhæng arbejder Kommissionen på at organisere en donorkonference, der skulle hjælpe med at afhjælpe de mest akutte finansielle udfordringer i forhold til Kosovo. Jeg forventer, at konferencen vil finde sted inden sommer. Jeg ved, det er en svær tid for Serbien. Jeg er meget opmærksom på Kosovos historiske betydning for det serbiske folk. Men jeg mener, tiden er kommet til at vende et blad i forhold til fortiden og i stedet se fremad. Og Serbiens fremtid ligger i Europa. Serbien og hele regionen på Vestbalkan har et europæisk perspektiv, hvor det ultimative mål er medlemskab af EU. Dette EU-perspektiv er den lim, der holder landene i regionen på det fredelige og reformvenlige spor, hvilket er ekstremt vigtigt i disse følsomme og vanskelige tider. Sluttelig vil jeg gentage min påskønnelse af Parlamentets urokkelige støtte til Vestbalkans EU-perspektiv. Vi regner med Deres fortsatte støtte, så regionens borgere kan få opfyldt deres ambitioner om en dag at blive en del af EU. (Bifald) Doris Pack Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Kosovos uafhængighed er erklæret, Kosovo er en stat! Når man har oplevet situationen i Kosovo mellem 1989 og 1999, måtte man vide, at denne uafhængighed var uomgængelig. Pacifisten Ibrahim Rugova, som var præsident gennem mange år og modtager af Sakharovprisen, har nu også fået ret posthumt. Det kunne desværre ikke lade sig gøre at finde en forhandlingsløsning. Jeg er sikker på, at vi alle her hjertens gerne ville have støttet en sådan løsning. Om den nuværende løsning kan jeg kun sige med et let ændret citat fra Churchill: Det er den dårligste mulighed, bortset fra alle de andre. Jeg fulgte i søndags begivenhederne i Pristina med både sorg og glæde. Med glæde, fordi jeg mener, at dette var den eneste mulighed for at komme ud af blindgyden, og med sorg, fordi jeg var sikker på, at vi dermed skaffer os problemer, som bliver vanskelige at løse. Men EU handlede samlet, i modsætning hvad store dele af pressen fortalte, som altid siger, at vi er uenige. EULEX-missionen er vedtaget enstemmigt. Den er ikke noget angreb på Serbien, den er tværtimod nødvendig netop også for serberne i Kosovo, for den vil nøje påse, at Ahtisaariplanen, som fik to tredjedeles flertal i Parlamentet i foråret 2007, bliver gennemført. Den garanterer meget vidtgående mindretalsrettigheder til serberne, respekt for grænserne og retsstaten og dermed også beskyttelse af andre mindretal. Politikerne i Kosovo må nu med konduite og beslutsomhed forme deres stat. Kampen mod arbejdsløsheden kan kun vindes gennem en fungerende retsstat. Radikal kriminalitetsbekæmpelse er også et vigtigt element. Det vil EU-missionen støtte dem i, hvor det er nødvendigt. Der findes i Kosovo et stort antal unge, veluddannede mennesker, som gerne vil deltage i opbygningen af den nye stat. Der findes ingen præcedens for tilfælde som Kosovo. Det er enestående. At Kosovo bliver til en stat, er punktummet for Jugoslaviens sammenbrud, som Milošević indledte i 1989 i Kosovo. Jeg beklager derfor, at Milošević ikke oplever dette, men at hans demokratiske efterfølger må bære denne tunge arv. Vi ønsker de serbiske politikere besindighed og håber, at de vil bruge alle kræfter på at opnå, at Serbien kan gå sin vej ind i EU. (Bifald fra højre) Jan Marinus Wiersma Hr. formand! De forstår nok, at også vores gruppe udførligt har diskuteret den situation, som nu er opstået, hvad angår Kosovo. Den vigtigste konklusion var faktisk, at vi skal acceptere realiteten, men at der heller ikke er nogen grund til at fejre noget, for vi konfronteres nu med en yderst indviklet situation, også i betragtning af reaktionerne fra Serbien. Efter det, der skete under Milosevic og også efter årelange forhandlinger for at finde en løsning, var det, som nu er sket, uundgåeligt. Vi ønsker først og fremmest at koncentrere os om EU's rolle. Anerkendelsen af Kosovo er medlemsstaternes sag, som hr. Rupel og kommissær Rehn også understregede, men De skal dog foretage Dem noget. Vi er medansvarlige for stabiliteten i regionen og også for stabiliteten i Kosovo, og derfor giver vores gruppe udtryk for vores politiske støtte til ESFP-missionen, som Unionen nu har givet startsignalet til. Vi kræver selvfølgelig også af de kosovoalbanske myndigheder, at de gennemfører Ahtisaaris forslag, at de virkelig investerer i en multietnisk stat, og at der er tilstrækkelige garantier for de serbere, som bor i Kosovo. Hvad endelig selve Serbien angår, er situationen der selvfølgelig et stort problem for alle. Vi havde netop lejlighed til at lytte til den serbiske udenrigsminister i Udenrigsudvalget. Han gav en benhård reaktion på, hvad der sker, og angreb Europa, men især også de lande, som i mellemtiden har anerkendt Kosovo. Jeg har et spørgsmål. Hvad kan vi gøre for at forhindre, at Serbien bliver isoleret af andre og også isolerer sig selv i denne situation? Jeg blev pessimistisk af hans svar, fordi alt, hvad han sagde, fokuserede på Kosovosagen. Jeg synes imidlertid, at vi fortsat kraftigt skal bestræbe os på at give den serbiske befolkning et europæisk perspektiv med et konkret tilbud også fra vores side, f.eks. hvad angår visumfacilitering og yderligere visumliberalisering. Vi skal især fokusere på den yngre generation, som for nylig demonstrerede for en tilnærmelse til EU og for en europæisk fremtid. Jeg roser den serbiske regering for dens gentagne tilsagn om ikke at bruge vold. Jeg går også ud fra, at den ikke vil iværksætte økonomiske sanktioner mod Kosovo. Hvad vi kan gøre, og hvad Europa-Parlamentet har ansvaret for at gøre, er at fortsætte med at investere i et europæisk perspektiv for hele regionen og også for Serbien. Annemie Neyts-Uyttebroeck Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær! Ethvert land, som opstår ved at løsrive sig fra et eksisterende land, krænker det oprindelige lands territoriale integritet og ændrer ensidigt den internationale retsorden. Således opstod også mit land i 1830 ved at løsrive sig fra det land, som blev oprettet i 1815 på Wienerkongressen. Belgiens eksistens blev meget hurtigt anerkendt af Londonkonferencen, som Det Forenede Kongerige, Prøjsen, Rusland, Østrig og Frankrig deltog i, men Nederlandene, som vi havde løsrevet os fra, ventede ni år med at anerkende Belgien. Det ville jeg faktisk have sagt til den serbiske udenrigsminister, hvis han havde lyttet. Det var imidlertid ikke tilfældet, for han gentog i én uendelighed den velkendte serbiske holdning uden noget som helst tegn på forståelse for, at der også findes modsatte holdninger. Det eneste lyspunkt var, at han understregede, at Serbien ikke ville anvende nogen form for vold, afpresning eller intimidering. Nu må vi alle sammen bekymre os om fremtiden, Serbiens fremtid, Kosovos fremtid og hele områdets fremtid. Indtil nu har EU allerede brugt 3 milliarder euro på Kosovo. I de kommende 16 måneder kan der tilføjes endnu 200 millioner, men det vil ikke være tilstrækkeligt. Hvad angår Serbien og alle andre lande på det vestlige Balkan, må vi hurtigst muligt gøre noget ved visumfaciliteringen, således at der kan opstå normale forbindelser mellem borgerne i disse lande og borgerne i vores lande. Konrad Szymański Hr. formand! Ved at anerkende Kosovos selvstændighed har vi påtaget os et enormt ansvar. Et ansvar for at opretholde freden og opbygge velfungerende statsinstitutioner i Kosovo. Der findes ikke noget scenario, der indebærer en hurtig tilbagetrækning af de internationale styrker. Enhver løsningsmodel - både hvis Kosovo forbliver en del af Serbien, og hvis vi støtter Kosovos selvstændighed - medfører en risiko for konflikt og etniske spændinger. Serberne skal dog gøre sig bevist, at det ikke er muligt at vende tilbage til situationen fra før 1989. Forsøg på destabilisering resulterer blot i tab for dem. Serbien kan kun på én måde vinde opbakning til deres kulturelle og sociale krav, nemlig ved konstruktivt at samarbejde i regionen. Hvis Kosovo ikke bliver selvstændigt, betyder det en tilbagevenden til idéen om et Storalbanien, og en krig er uundgåelig. En sådan krig vil først og fremmest skade Serbien politisk. Staten er derfor også ansvarlig for, at dette scenario undgås, samt for stabiliteten i regionen. Joost Lagendijk Hr. formand! Jeg er glad for, at jeg var til stede i søndags i Pristina, da uafhængeligheden faktisk på en værdig måde blev proklameret. Hvad der skete der i søndags, var den uundgåelige konsekvens af, hvad der skete i 1998/99, da mere end 10.000 kosovoalbanere blev myrdet og i hundredtusindvis blev jaget på flugt. Kunne Pristina være vendt tilbage til Beograd? Nej. Var det muligt at lade tingene gå deres skæve gang efter 9 års FN-administration, som var stadig mindre legitim og stadig mindre effektiv? Nej. Ville det have været bedre at forhandle sit frem til et kompromis mellem Pristina og Beograd? Ja. Ville Sikkerhedsrådets godkendelse have været bedre? Ja. Blev der gjort forsøg på det? Ja. Var der en chance for succes? Nej, især som følge af russisk obstruktion. Jeg håber virkelig, at kosovoalbanerne efter de forløbne dages eufori hurtigt påtager sig deres ansvar, for det er dem, der styrer. Når FN er væk, og når EU-missionen er ankommet, er det kosovoalbanerne, der skal bevise, at gode forbindelser med mindretal ikke blot findes på papiret, og at de er i stand til at redde økonomien. Det er rigtigt, at EU nu er uenigt, når det gælder anerkendelse. Det vil endnu vare nogle måneder, og derefter er det overstået. Hvad EU-medlemsstaterne alle er enige om, er, at Kosovos fremtid er i EU. Men tempoet for Kosovos tilnærmelse til EU vil også afhænge af Serbiens holdning. Vi har netop set i Udenrigsudvalget, hvor vred Serbien er, hvor vred udenrigsministeren er, og hvor aggressiv hans holdning var. Det vil ikke ændre sig lige med det samme. Det har jeg ærlig talt også forståelse for, så længe modstanden ikke er voldelig. Når vreden har lagt sig, håber jeg virkelig, at fornuften sejrer. Kosovos løsrivelse var faktisk uundgåelig. Serbiens fremtid er faktisk lige så uundgåeligt i EU. For at opnå dette, er det sommetider nødvendigt at overgå sig selv. Jeg ønsker kosovoalbanerne og serberne held og lykke. Francis Wurtz for GUE/NGL-Gruppen. - (FR) Hr. formand! Man kan ikke undgå at føle sig meget skidt tilpas over det ansvar, EU og dets medlemsstater har påtaget sig i Kosovosagen. For det første er det principielt Unionens ambition at bidrage til en bedre regeringsførelse på verdensplan. Under dens indflydelse har mange af dens medlemsstater imidlertid svækket eller vil mange af dens medlemsstater imidlertid svække folkerettens fremtidige troværdighed voldsomt ved at støtte den ensidige proklamering af en provins i en suveræn stats uafhængighed, en stat, som er medlem af FN. Dermed sætter Unionens største magter, uanset hvad man siger om "sui generis" - for det kan man ikke dekretere - magtforholdet over retten, og dermed åbner de Pandoras æske. Det er meget alvorligt. Dernæst risikerer denne ensidige anerkendelse meget at være i modstrid med Unionens mål i Balkanlandene. Den vil give næring til nationalismen i stedet for at tørlægge dens kilder. Derudover har Unionen netop stødt det serbiske folk fra sig, uden hvilket det ikke er muligt at føre nogen regionalpolitik i denne del af Europa. Her taler jeg ikke om Milošević-nostalgikerne, men om dem, der gik imod ham, og som i dag er i flertal. For så vidt angår kosovoalbanerne selv, er Unionen da i stand til at opfylde deres forhåbninger efter at have givet dem næring? Spørgsmålet fortjener at blive stillet, og deraf kommer den tredje årsag til utilpasheden efter denne famøse glædesdag i Kosovo. Den nye udfordring, som EU netop har stillet sig selv, kan nemt gøre én ganske svimmel. Vi står nu i første linje på vej mod et nyt protektorat, selv om der ikke er blevet udarbejdet nogen tilfredsstillende analyse af årsagerne til den fiasko, det gamle protektorat oplevede. Et bruttonationalprodukt i Kosovo svarende til bruttonationalproduktet i Rwanda, arbejdsløshed for halvdelen af den erhvervsaktive befolkning, over 200.000 flygtninge og internt fordrevne personer, tiltagende vold mod mindretal, og dette på trods af den internationale støtte på to milliarder euro og tilstedeværelsen af 17.000 FN-soldater. Det er ikke Eurolex, der kan løse alle disse problemer! Hvilke overordnede, bæredygtige perspektiver kan EU give kosovoerne og de andre indbyggere i Balkanlandene - perspektiver, der kan stabilisere situationen uden risiko for at destabilisere den andetsteds? Tiltrædelsen? Inden for hvilken tidshorisont? På hvilke betingelser? Med hvor stor sandsynlighed for, at de 27 medlemsstater kan nå frem til den nødvendige enstemmighed? Det er der ingen, der ved. Nej, min gruppe kan bestemt ikke tilslutte sig de største europæiske lederes kortsigtede selvtilfredshed. (Bifald) Bastiaan Belder Hr. formand! I de nederlandske medier gav EU's særlige repræsentant i Kosovo og den påtænkte internationale civile repræsentant, min landsmand Pieter Feith, et inspirerende interview om den vanskelige opgave, som venter ham i den kommende tid i Kosovo Polje. Jeg fandt imidlertid én passage i dette interview forvirrende. På det simple spørgsmål, hvem af de eksterne aktører der bestemmer i Kosovo, den franske forhenværende general Yves de Kermabon, som skal lede EU's retsstatsmission i Kosovo, eller han selv, svarer Feith, at han rådgiver den franske kommandant, når det drejer sig om politik. Rådet er på sin side hr. Feiths overordnede. Derfor spørger jeg Rådet, hr. Rupel, hvordan beslutningsprocessen nu præcist foregår i Kosovo. Hvordan er de internationale magtforhold? Det er meget vigtigt for fremtiden. Til sidst har jeg et foruroligende citat fra en politibetjent i Kosovo: "På det kriminelle plan kan serbere og albanere godt finde hinanden. De serbiske og albanske mafiabander arbejder udmærket sammen, og det har de gjort i årevis." Jeg håber inderligt, at dette umoralske albansk-serbiske samarbejde bliver nødt til at vige for en værdig interetnisk sameksistens takket være den europæiske mission i Kosovo, for kun det vil for Kosovo åbne op for det europæiske perspektiv, som vi inderligt ønsker for Kosovo. Slavi Binev (BG) Hr. formand! Medlemmerne af Parlamentet fra Ataka, Dimitar Stoyanov, Desislav Chukolov og mig selv, Slavi Binev, erklærer os grundlæggende uenige med Kosovos uafhængighed, der blev erklæret den 17. februar 2008. Denne ensidige løsrivelse skaber en utilladelig præcedens i internationale relationer. Som medlemmer af Parlamentet er det vores opfattelse, at Kosovos regionsforsamling ikke har beføjelserne til at vedtage en uafhængighedslov, og følgelig betragter vi separatistregeringen bestående af dokumenterede narkotikasmuglere og krigsforbrydere som ulovlig. Hvis individuelle medlemsstater eller et samlet EU anerkender Kosovos uafhængighed, vil det svare til at give amnesti til lederne af de albanske terrorister, der de sidste par år har gennemført etnisk udrensning af alle ikkealbanske samfund i regionen. Vi udtrykker vores store afsky og harme over, at der er foregået etnisk udrensning og ødelæggelse af hundredvis af ortodokse kirker fra middelalderen i Metochia, Kosovo for øjnene af NATO's internationale sikkerhedsstyrke og FN. Idet vi husker de begåede forbrydelser, fornægter vi på det bestemteste den kunstige grundlæggelse af en ny muslimsk stat, hvis eneste mål er at fungere som springbræt for våben-, narkotika- og menneskesmugling til Vesteuropa. Som repræsentanter for det bulgarske folk i EU opfordrer vi EU's institutioner til ikke at anerkende Kosovo som en selvstændig stat og til i stedet at overholde FN's Sikkerhedsråds eksisterende resolutioner. Endvidere opfordrer vi Sikkerhedsrådet til at gribe beslutsomt ind for at bevare status quo og nedkæmpe de separatistiske tendenser af hensyn til den politiske stabilitet på Balkanhalvøen. José Ignacio Salafranca Sánchez-Neyra (ES) Hr. formand! Ministerrådets møde den 18. februar vil ikke gå over i historien som en særlig floromvunden dato. I stedet for at søge en løsning mellem de 27 lande har man sendt den varme kartoffel om beslutning af anerkendelsen videre til medlemsstaterne. Det er frustrerende, at vi, hver gang vi skal træffe en beslutning om et følsomt spørgsmål i hjertet af vores kontinent, og som berører vigtige principper som grænsernes ukrænkelighed, ikke er i stand til at tale med én stemme. Og for at komplicere sagen endnu mere, henviser Rådets konklusioner til den internationale legalitet. Det er rigtigt, at Europa-Parlamentet, som andre EU-instanser, vedtog Ahtisaari-planen, men ikke som en blankocheck, men fordi det var af den opfattelse, at planen ville blive vedtaget af FN's Sikkerhedsråd. Sådan gik det imidlertid ikke, og der kan drages flere konklusioner. Den første er, at det er blevet sagt, at denne sag ikke vil danne præcedens, at det er en sui generis-sag, som hr. Wurtz mindede os om i sit indlæg. Vi er nødt til at spørge os selv, om vi er et retssamfund eller ej. Og det er ikke muligt at være et à la carte-samfund. Denne sag vil naturligvis danne præcedens, og når den internationale legalitet bliver negligeret, er det ikke omkostningsfrit, og det får naturligvis konsekvenser. For det andet, hr. formand, vil jeg gerne vide, hvor længe vi skal leve med et FN-sikkerhedsråd, hvor der findes en anakronisk stemmeret for Anden Verdenskrigs sejrherrer, og som er knæsat i San Francisco-chartret fra 1945? På denne måde kan man ikke opbygge en international orden eller udvikle en retfærdig og effektiv multilateralisme. Og for det tredje, hr. formand, må EU enten en gang for alle forstå, at unionen er vores styrke og fragmentering vores svaghed, eller også må vi give afkald på vores kald om et internationalt lederskab i denne globaliserede verden og begrænse os til at være det, der stod i ugemagasinet The Economist: Den tredje verdens mest fremgangsrige region i det 21. århundrede. Hannes Swoboda (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, mine damer og herrer! Jeg forstår kosovoalbanernes jubel og glæde over den frihed og uafhængighed, de har vundet. Men jeg forstår også overraskelsen og sorgen hos mange serbere i Kosovo og i selve Serbien. Desværre lykkedes det ikke at finde en mindelig løsning. Miloševićregimet gjorde alt andet end at fremme befolkningens integration og vise respekt for de kosovoalbanske borgere. Jeg glæder mig særligt over EU's beslutning om EULEX-missionen. Ved denne lejlighed vil jeg gerne takke udenrigsminister Rupel varmt for den måde, hvorpå han i denne vanskelige situation har forsøgt at skabe enighed i Rådet. Det er meget positivt og bør klart nævnes. Men al den europæiske støtte, der nu kommer, nytter intet, hvis ikke flertallet i Kosovo selv engagerer sig i at etablere et multietnisk samfund i europæisk forstand. Meget af det, jeg har læst i de seneste dage, herunder premierminister Hashim Thaçis holdning, giver mig mod og anledning til at håbe, at dette multietniske samfund er fast forankret i landets ansvarlige hoveder. Vi kommer til at se nogle demonstrationer i de kommende dage, navnlig i Serbien. Vi bør være tålmodige. Vi bør række Serbien hånden. Vi bør forstå, at der her er en slags kollektive tabsfølelser på spil, og vi bør navnlig understrege, hvad minister Jeremic i dag sagde i Parlamentet i udvalget, nemlig at afstå fra vold og boykott. Det er et væsentligt element og også grundlaget for videre samtaler med Serbien. Vi ønsker at ledsage Serbien på vejen ind i EU. Beslutningen skal imidlertid træffes i Beograd. Vi kan ikke tage denne beslutning for Serbien. Jeg kender situationen i Kosovo. Der lever mange mennesker ved siden af hinanden. De er måske indstillet imod hinanden i øjeblikket, men jeg tror også, at det i Kosovo er muligt at leve med hinanden. Dette at leve med hinanden skal være målet for vores politik også her i EU og i Europa-Parlamentet. (Bifald) Jelko Kacin (SL) Hr. formand, hr. kommissær, hr. minister! Situationen i Kosovo er ganske fredelig, på en måde tilmed eksemplarisk og lovende, bortset fra mod nord, hvor serberne bor. Serbiske enkeltpersoner foretager brandstiftelser, og det er ikke rimeligt. Uafhængighedserklæringen i Kosovos parlament foregik værdigt, respektfuldt over for alle de folk, der bor i regionen, og i den ånd, som bør være styrende i fremtiden. Kosovos indbyggere har fortjent vores tillid. Vi må have tiltro til dem, for de træffer beslutninger om deres fremtid. De ønsker inderligt, at deres fremtid snart bliver en fremtid i Europa. Som ordfører for Serbien hilser jeg med tilfredshed Serbiens velovervejede optræden, idet Serbien ikke indførte økonomiske sanktioner over for Kosovo. I denne for Serbien følelsesladede periode har jeg en vis forståelse for visse politikeres hårde og truende retorik. Men deres handlinger må være rimelige og afspejle europæiske værdier. Den uafhængige status burde gøre det muligt for Kosovo at få adgang til Den Internationale Valutafonds ressourcer og til udenlandske investeringer med henblik på yderligere udvikling. Det er vigtigt at styrke handelsforbindelserne mellem Kosovo og Serbien for at stimulere den økonomiske vækst og bidrage til europæisk integration. Kun stater kan være medlem af EU, og Kosovo er blevet en stat. Nu har serberne i Kosovo også et europæisk perspektiv. Serbien bør også så hurtigt som muligt genoptage og forstærke sin indsats i forhold til landets europæiske perspektiv. Regeringens arbejdsgrupper må arbejde endnu hårdere. De skal forberede Serbiens næste skridt, økonomien og befolkningen på at nærme sig EU, hvilket er, hvad befolkningen så stærkt ønsker sig. Angreb mod EU's medlemsstaters ambassader i Beograd er ikke den rette vej ind i EU, og det var ikke, hvad flertallet af serberne ønskede. Nu, hvor Serbiens ambassadører i de lande, der har anerkendt Kosovo, midlertidigt vender hjem, må deres repræsentanter bestræbe sig på at være mere aktive i forhold til at forklare de skridt, Serbien tager på vejen mod EU. Der er ingen vej tilbage, den eneste vej til fremtiden er vejen til EU. Mine afsluttende ord er rettet til minister Samardžić. Brandstiftelse er ulovligt alle vegne. Alt for mange landsbyer på Balkan er blevet brændt ned gennem det sidste årti. Serbere i Kosovo skal have mulighed for at involvere sig og deltage i beslutningsprocessen i det nye, uafhængige land. Jeg håber, at Beograd vil udsende en klar opfordring til at deltage. Det har både serbere og albanere fortjent. Det har hele Vestbalkan og EU brug for og fortjent. Hanna Foltyn-Kubicka (PL) Hr. formand! Ved ensidigt at proklamere Kosovos selvstændighed får det internationale fællesskab, især EU, en svær og ansvarsfuld opgave. Denne hændelse komplicerer situationen i både medlemslandene og de stater, som EU samarbejder og forstærker relationerne med, bl.a. Ukraine eller Georgien. Det nylige demonstrative møde mellem Ruslands udenrigsminister, Sergej Lavrov, og lederne af Abkhasien og Nordossetien, to oprørske republikker i Georgien, er et forvarsel på den russiske regerings mulige reaktion. Endnu inden Kosovos uafhængighedserklæring advarede Kreml, at Rusland vil betragte Kosovos anerkendelse som præcedens for den fremtidige behandling af separatistiske regimer, der er loyale over for Rusland. Ikke uden grund anses Balkanområdet for et af de mest eksplosive områder i verden. Proklameringen af selvstændighed kan altså bl.a. føre til ustabilitet i Bosnien-Hercegovina, da de serbiskbeboede provinser kan ønske at løsrive sig fra landet. Den nuværende situation kræver altså, at det internationale fællesskab træffer særligt gennemtænkte og ansvarlige beslutninger, der dog resulterer i frihed og fred. Bart Staes (NL) Hr. formand! Det var uundgåeligt, at Kosovos parlament sidste søndag proklamerede Kosovos uafhængighed, og det var en af de sidste faser i det tidligere Jugoslaviens opløsning. Den, der kender situationen i området, ved, at Kosovo efter ni års FN-overvågning og efter 20 års diskrimination ikke bare på ny kunne blive en del af Serbien. I den forbindelse er proklameringen af uafhængigheden en temmelig normal proces. Det skete for øvrigt i parlamentet på en rolig, fredelig og ikke særlig følelsesladet måde og med fuld respekt for Ahtisaari-planen. Kosovos premierminister forsikrede det internationale samfund meget udtrykkeligt om, at mindretalsgrupper ville blive fuldt beskyttede og respekterede. Må jeg for øvrigt minde Dem om, at alle mindretalsgrupper i Kosovo aktivt støtter uafhængigheden? Kun serberne er imod, med deres ubøjelighed og deres krænkede stolthed. I den forstand var den serbiske udenrigsministers tale temmelig beklagelig. Alt dette er imidlertid ikke nogen hindring for, at Serbiens og Kosovos fremtid faktisk stadig er i EU. Jeg ser spændt frem til det Athanasios Pafilis (EL) Hr. formand! Det er virkelig ironisk og provokerende, at Rådet og Kommissionen påberåber sig folkeretten, FN's principper og Helsinkislutakten, når de i dag tilsidesætter det hele med anerkendelsen af Kosovos uafhængighed, også FN's Sikkerhedsråds resolution 1244 af 1999, hvori Kosovo anses for en del af det serbiske rige. Det er en åbenlys grænseændring, udtænkt og pålagt af USA i samarbejde med selve EU. Stop hykleriet! I har nu i to år diskuteret, hvordan Kosovo bliver uafhængigt, og hvordan EU sender en hær derned for at beskytte sine interesser i området. Vi mener, at situationen er meget alvorlig. Den vil få nye spændinger til at blusse op og øge destabiliseringen, lige nu på Balkan, men på længere sigt i hele verden, da den vil danne et nyt fortilfælde. Og vi kender jo jeres imperialistiske "del og hersk"princip. Der er planer om at "skære" rigtig mange lande fri over hele kloden, så I kan kontrollere dem. Vi tror, at Balkans befolkninger og Kosovos indbyggere af albansk oprindelse er på vej ind i et nyt uvejr fremkaldt af modsætningerne mellem USA, EU og Rusland. Derfor er vi imod. Vi mener ikke, at regeringerne bør anerkende denne "stat", som bliver et protektorat, og vi mener ikke, at befolkningerne på Balkan og i Europa bør tillade dette. Georgios Georgiou (EL) Hr. formand! Når lovens magt viger for magtens lov, er lidelser altid resultatet. Kun i Kosovo har vi set tingene ske med lynets hast. I mine 40 år i diplomatiet har jeg aldrig set begivenhederne udvikle sig så hurtigt, ikke kun med hensyn til at erklære landet uafhængigt, men også med visse europæiske landes anerkendelse heraf. Det er ikke Kosovo, de har anerkendt, det er Pandoras æske. Jeg er i hvert fald aldrig stødt på en anden situation, som blev kaldt enestående i sin art. Kosovo-situationen i sig selv er ikke så enestående. Men etableringen af militærbasen i Kosovo er enestående. Og under alle omstændigheder mener jeg, vi har afveget fra vores kurs. I denne sal, over for europæiske parlamentsmedlemmer, som i dag repræsenterer Europas demokratiske regeringer, demokratiske partier og demokratiske overbevisninger, har jeg hørt folk sige: "Ser De, vi har trådt til og løst problemet, hvor Ahtisaari ikke slog til". Hvad er vi? En appelinstans? Er Parlamentet en appelret? I stedet for at bekymre os over, hvad der skal ske i Kosovo i morgen, synes jeg hellere, vi skal tænkte på, hvad der sker, når FN's status tilsidesættes på denne provokerende og ringeagtende måde. Jana Bobošíková (CS) Hr. formand! Jeg er overbevist om, at det spørgsmål, vi skal stille os selv i dag, ikke længere er, om vi skal anerkende Kosovo eller ej. Spørgsmålet er, hvordan vi opretholder den politiske stabilitet og sikkerhed i en region, der er domineret af etnisk had og frygt og en arbejdsløshed på 40 %. Paradoksalt nok kommer Kosovos uafhængighed på et tidspunkt, hvor Europas lande bevæger sig hen imod en politisk forbundsstat. Situationen på Balkan afslører imidlertid tydeligt, at EU-politik ikke kan tilbyde en løsning, der ville forhindre opdelingen af staten og samtidig sikre fredelig sameksistens for alle dens etniske og religiøse grupper. I den forbindelse virker det næsten som en hån at udnævne dette år til året for interkulturel dialog. For nogle år siden erklærede både USA og EU, at de ikke ville anerkende Kosovos uafhængighed. Nu har ikke kun USA, men også mange EU-lande gjort det. Der er derfor næppe nogen tvivl om, at processen med at omdefinere nationale enheder eksisterer og fortsat vil eksistere, at der ikke findes nogen global løsning på den, og at den er skadelig for eller ødelægger relationerne med det oprindelige land. I den situation kan vi kun have ét mål, og det er at undgå blodsudgydelser. Bernd Posselt - (DE) Hr. formand, hr. formand for Rådet! Mine tanker går uvægerligt 17 år tilbage. Den gang erklærede Slovenien sin uafhængighed, og udenrigsministeren hed Dimitrij Rupel. De fleste store stater i FN og EU og de fleste EU-medlemsstater nægtede den gang at anerkende Slovenien. Udenrigsministeren for en stor EU-medlemsstat sagde, at hvis Slovenien bliver uafhængigt, vil man isolere det i 50 år. I dag er Slovenien det anerkendte, respekterede, succesrige og gode formandsland for Rådet i EU. Og i dette lys bør man sætte et og andet i perspektiv, som er blevet sagt i Parlamentet i dag. Jeg glæder mig over Kosovos uafhængighed, for efter årtiers undertrykkelse har kosovoerne endelig deres egen frie og demokratiske stat, efter at landet har været undertrykt i årtier, og efter at det til sidst var offer for et folkedrab, som kun kunne standses med international hjælp. Jeg appellerer til Serbien om også at se dette som en chance for det serbiske folk, frigøre sig fra fortidens byrder og vende sig mod sin europæiske fremtid. Men man må afstå fra vold! Så må den serbiske Kosovominister ikke bifalde, at FN-poster på grænsen til Kosovo bliver angrebet. Så må man ikke anklage Kosovos demokratisk valgte ledelse for højforræderi i stedet for langt om længe at indlede en god nabodialog med disse ofre for et folkedrab. Og jeg vil sige helt klart, at det er uacceptabelt, når biskop Artemije fra den serbisk-ortodokse kirke opfordrer til krig. Det er ikke acceptabelt! Og vi skal helt klart sørge for, at vi i EU skal hjælpe Serbien på dets vej til Europa, men Serbien skal også selv yde sit bidrag, så det kan blive et fredeligt og godt naboskab. 75 % af Parlamentets medlemmer var og er for Kosovos suverænitet. Så kan man ikke sige, at EU er delt, og jeg glæder mig over, at vi nu går ind i en god europæisk fremtid for hele regionen. (Bifald) Csaba Sándor Tabajdi (HU) Hr. formand! Det stod mere og mere klart, at erklæringen af en overvåget uafhængighed for Kosovo var blevet uundgåelig. Vores primære opgave er nu at sikre en vellykket løsning på situationen i Kosovo, at sikre stabilitet i regionen, at finde en passende rolle for EU, at oprette et EU-protektorat, men uden, at EU påtager sig rollen som rigsforstander. På den ene side forstår jeg serbernes smerte, for mit land mistede 60 % af sit territorium efter første verdenskrig. Serbien mister næsten en femtedel af sit territorium, og det vil altid være en stor tragedie for et land at miste det sted, hvor landets historie, religion og status som stat har deres vugge. På den anden side står det fast, at Serbien for længe siden mistede enhver moralsk ret til Kosovo, fordi den serbiske regering undlod at sørge for et egentligt hjemland for det albanske samfund, der havde hjemme der. Vi er sikre på, at Serbiens diplomatiske reaktion ikke vil bringe landets integration i EU i fare. Vi må hjælpe Serbien med at håndtere sit tab ved at sætte fart på landets tilnærmelse til EU. Det er vigtigt at vise imødekommenhed, at sende positive signaler, så det er helt afgørende for EU at vedtage en klar handlingsplan for at ophæve visumpligten for Serbien og de øvrige lande på Vestbalkan. Lad os sætte fart på Serbiens integration, men uden på nogen måde at slække på kravene. Det er forståeligt, at nogle af EU's medlemsstater har forbehold. Efter min mening er Cyperns og Spaniens bekymringer berettigede, men den betænkelighed, de rumænske og slovakiske politiske eliter har udtrykt, forbløffer mig. Ingen truer disse landes integration. Opdeling og ensidige uafhængighedserklæringer må ikke skabe præcedens for EU i fremtiden. På den anden side kan gennemførelse af Ahtisaariplanen med dens ordning til beskyttelse af minoriteter skabe en positiv præcedens, som Europa kan følge i fremtiden i forhold til at beskytte minoriteter. István Szent-Iványi (HU) Hr. formand, hr. kommissær, hr. udenrigsminister! Kosovos uafhængighedserklæring og vores anerkendelse af den er ikke det mindste af to onder. Det er den eneste rigtige ting at gøre i den nuværende situation. Beklageligvis har forhandlingerne ikke ført til et resultat. Det har vedvarende destabiliseret regionen, at det ikke har været muligt at nå til enighed om Kosovos status. Der var ingen anden måde at afklare situationen på end den, der fandt sted sidste uge: endelig afgørelse af Kosovos status og anerkendelse af Kosovos uafhængighed. Vi hilser med tilfredshed, at et stort flertal i Kosovos parlament stemte for Ahtisaariplanen. Vi forventer, at Kosovo vil omsætte Ahtisaariplanens bestemmelser til handling med særlig opmærksomhed på bestemmelserne vedrørende beskyttelse af minoriteter. Ahtisaariplanen repræsenterer Europas mest ambitiøse ordning til beskyttelse af minoriteter, og den kan blive en model for og et eksempel på god praksis for hele regionen, så det er meget vigtigt, at vi holder Kosovo ansvarligt på dette spørgsmål. Kosovos og Serbiens fremtid ligger i europæisk integration. Det er nu blevet nemmere for begge lande. De har frigjort sig fra et alvorligt og lammende problem, der indtil nu har opslugt al den kreative energi i begge lande. Det er op til dem selv, om de vil gribe lejligheden. Hvis de gør, skal både Kosovo og Serbien have al den støtte, EU kan yde, især hvad angår hurtig ophævelse af visumpligten og økonomisk støtte. Det er vidunderligt, at EU enstemmigt vedtog mandatet for den civile mission i Kosovo. Men så meget mere bekymrende er det, at der ikke er enstemmighed blandt EU's medlemsstater i forhold til anerkendelse af Kosovo. Hvis EU vil tages alvorligt på den internationale politiske arena, er det uacceptabelt, at der ikke kan opnås enighed om vigtige begivenheder, der finder sted i et naboland. Derfor er det vigtigt, at EU taler med én stemme og handler samlet. Sluttelig ønsker jeg Kosovo og alle dets indbyggere held og lykke i fremtiden. Mario Borghezio (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Når hr. Pöttering siger, at uafhængighedserklæringen er et tegn på Kosovos borgeres ønske om at tage skæbnen i egen hånd, kommer han med en historisk udtalelse. Kosovos uafhængighed er nemlig en konkret gennemførelse i Europa af det princip om befolkningernes ret til selvbestemmelse, der er stadfæstet i FN's charter. Mange af os er naturligvis meget bekymrede over oprettelsen af den første islamiske stat i Europa, som alle jihadmedierne hilser velkommen, f.eks. den entusiastiske leder af den islamiske satellit-tv-station Al-Arabia, og over den skæbne, som Serbiens ortodokse kristne mindretal lider, og som Vatikanet minder os om med sine vise ord. Jeg vil dog gerne understrege, at det unægtelig skaber en vigtig juridisk og politisk præcedens. Der er ingen tvivl om, at dette er vigtigt for de befolkninger i Europa, der drømmer om selvbestemmelse og frihed, lige fra Korsika til Flandern, Sardinien, Baskerlandet, Bretagne og Occitanien til vores Poslette, Padania. Længe leve befolkningernes Europa! Længe leve det frie Padania! Roberto Musacchio (IT) Hr. formand, mine damer og herrer! Når man ikke handler i overensstemmelse med de internationale regler, er Europa som altid splittet og opgivende. Unilaterale handlinger skaber en meget alvorlig præcedens, og vi har nu hørt, hvad hr. Borghezio havde at sige. Spændingerne bliver større i en atmosfære, der er alt andet end fredelig, og som er fuld af geopolitiske kontraster. Europa mangler enhed, autoritet og gennemsigtighed. Vi har endda læst om møder mellem den regering, der har rådsformandskabet i øjeblikket, og USA's regering, som har foreslået nogle retningslinjer. Det er ikke tilfældigt, at Parlamentet i dag er politisk magtesløst, selv om vi fejrer den nye traktat. Den eneste måde at ændre situationen på er at tage udgangspunkt i international ret og en uafhængig vision om alle Balkanladene i Europa, hvor hele områdets rettigheder anderkendes. Jeg håber, at det ikke er for sent. Vladimír Železný (CS) Hr. formand! EU's forsøg på at fremstille Kosovo som et enestående tilfælde er ikke andet end et pinligt eksempel på ønsketænkning. Ikke alene skaber Kosovo en farlig præcedens, der findes også en historisk forløber for den. Det er et spejlbillede af situationen i Tjekkoslovakiet og dets tyske mindretal i 1930'erne. Det er så ironisk, at historien gentager sig! De første fire EU-lande, der samstemmende erklærede, at de ville anerkende separatistrepublikken, var også de fire underskrivere af Münchenaftalen. Dengang for 80 år siden delte Chamberlain, Daladier, Mussolini og Hitler Tjekkoslovakiet op. I dag er det igen Storbritannien, Frankrig, Italien og Tyskland, der anerkender opdelingen af Serbien. De flår det historiske område Kosovosletten ud af Serbiens hænder. Det var der, Serbiens adel i 1389 kæmpede en heroisk kamp for at stoppe de osmanniske tyrkeres fremrykning i Europa. Det var der, den serbiske identitet blev født. Nu transplanterer vi, EU, dette historiske, serbiske hjerte et andet sted hen. Vi bør skamme os over vores støtte til denne Münchenaftale! Sylwester Chruszcz (PL) Hr. formand! I dagens forhandling om Kosovoprovinsen vil jeg først og fremmest protestere mod de albanske myndigheders ulovlige handlinger, der er inspireret af USA. I forbindelse med opdelingen af den serbiske stat er reaktionen fra EU og nogle af medlemsstaterne skandaløs. EU støtter de albanske separatister og har samtidig besluttet at iværksætte en mission i Kosovo, der er tvivlsom i forhold til international lov, og missionen er imod FN's beslutninger. Jeg er forarget over, at EU's myndigheder ønsker at tage del i Balkankonflikten uden at have ret eller mandat til dette. Hvilken ret har Bruxelles til atter en gang at blande sig i en suveræn stats forhold, hvormed der gøres vold på de internationale bestemmelser? Det, der skete i Bruxelles i mandags, minder mig om Münchenkonferencen i 1938. Det internationale samfund er også nu tavs og tillader, at Berlins og Washingtons interesser gennemføres. For første gang siden 1945 ændres grænserne i Europa, og den internationale ret overtrædes af etniske hensyn. Vi vil uundgåeligt bevidne en dominoeffekt og yderligere konflikter forbundet med de albanske separatisters handlinger. Man skal ikke være særlig fantasifuld for at kunne forestille sig, hvordan den eventuelle uafhængighed af denne serbiske provins kan påvirke stridigheder om nationalitet andre steder i Europa. Sorin Frunzăverde (RO) Hr. formand, mine damer og herrer! Efter 20 års politiske og militære konfrontationer og efter 20 års alvorlige fejl på Balkan spørger vi os selv, om Kosovoløsningen, nemlig den ensidige uafhængighedserklæring af Kosovoprovinsen, er lovlig og opportun. Kosovoløsningen er hverken lovlig eller opportun. Den er ikke lovlig, fordi intet internationalt lovprincip retfærdiggør en ensidig uafhængighedserklæring vedrørende Kosovoprovinsen. Endvidere havde De Forenede Nationers generalsekretær ikke fundet noget svar på spørgsmålet om, hvorvidt løsningen er lovlig eller ulovlig, da han for nylig forlod en pressekonference i FN's hovedkvarter. Løsningen er heller ikke opportun, fordi den skaber en farlig præcedens. Ikke for EU's medlemsstater og heller ikke for Slovakiet eller Rumænien, der har en emanciperet og moderne lovgivning vedrørende minoriteter, men den skaber en farlig præcedens for Abkhasien, for Sydossetien og i særdeleshed for Transnistrien, hvor fastfrosne konflikter har eksisteret lige så længe som Kosovokonflikten. Ikke desto mindre skaber den også en farlig præcedens for Balkanlandene - f.eks. Republikken Srpska - for andre regioner, der er befolket af mindretal i Balkanlandene. Den skaber ikke desto mindre også en farlig præcedens for EU. Man hører ofte, at Balkanlandene skaber mere historie, end de kan forbruge. Det ser ud til, at Balkanlandene denne gang har skabt mere historie, end selve
{'language': 'da'}