Cashman Fru talman! Jag vill ta upp en fråga i kammaren som jag är säker på att man kommer att välkomna. Jag gör det i egenskap av Labourpartiets talesman för Nordirland. Kammaren vill säkert välkomna nyheten om fredsprocessen i Nordirland och överlämnandet av vapnen. Det utgör ett föredöme när det gäller vad som kan uppnås genom fredliga förhandlingar. Vi måste hylla de som varit delaktiga i fredsprocessens svåra tider och i de pågående förhandlingarna. Vi måste också nämna beslutsamheten hos de delaktiga personerna, däribland David Trimble, och inte minst en ledamot av detta parlament, John Hume, som har kämpat för freden i över trettio år. (Applåder) Talmannen Herr Cashman! Denna goda nyhet gläder mig, särskilt med tanke på att jag var på officiellt besök i Irland i förra veckan och vi alla självklart har gått i väntan på denna nyhet. Jag tackar för ert inlägg. McKenna Fru talman! Som ni informerades om tidigare i veckan var jag i Skottland för att protestera mot atomubåtsbasen Trident där, och jag anhölls. Vilken är situationen när det gäller vår immunitet i andra medlemsstater? Jag trodde inte att vi kunde anhållas under sådana omständigheter. Jag har inget emot den skotska polisen. De var oerhört artiga. De kände till begreppet fredliga demonstrationer. Kanske borde de utbilda polisen på platser som Genua och visa dem hur man skall reagera inför fredliga protester. Vilken är situationen när det gäller vår immunitet? Jag störde inte den allmänna ordningen, utan jag försökte upprätthålla den, genom att hjälpa till att avskaffa kärnvapnen i världen. För det andra, när det gäller min immunitet: Räknas den inte när jag befinner mig i ett annat land? Talmannen Fru McKenna! Jag har naturligtvis blivit informerad om er situation och är glad att se er här ibland oss igen. Vi kommer att utreda situationen mycket grundligt mot bakgrund av gällande bestämmelser. Om det visar sig nödvändigt kommer jag att vidta de åtgärder som krävs för att parlamentarikernas skydd skall kunna garanteras på ett korrekt sätt. McCarthy Fru talman! Skulle jag, efter detta inlägg som inspirerats av osminkat egenintresse, kunna få komma tillbaka till mer viktiga saker i dag. Jag skulle vilja ge mitt stöd till min kollega Cashman, och särskilt betona att detta parlament mycket aktivt har gett sitt stöd till freds- och försoningsprocessen i Nordirland. Det har varit en lång, och tidvis vacklande väg för att uppnå fred, och ingen vet det bättre än vår egen nobelprisvinnare, John Hume. Jag växte upp i Nordirland i skuggan av våld, terrorism och hotelser. Vi bevittnar nu en annan milstolpe med återkomsten av freden för kommande generationer. Skulle jag därför kunna få be er att på Europaparlamentets vägnar skriva till alla de personer som har varit delaktiga och gratulera dem till detta stora initiativ. Jag hoppas också att det belgiska ordförandeskapet skulle vilja göra detsamma på rådets vägnar för de femton medlemsstaterna. Talmannen Fru McCarthy! Jag uppfyller gärna era önskemål. Jag kan tala om att alla jag mötte var mer än medvetna om att Europaparlamentet alltid har stött fredsprocessen i Nordirland. Beazley Fru talman! Jag vill inte försena överläggningarna, men bara för att följa upp punkten om parlamentarisk immunitet, som har lagts fram vid ett antal tillfällen. Jag skulle kunna ha fel, men som jag förstår det är syftet med parlamentarisk immunitet för parlamentsledamöter som agerar inom parlamentet - inte utanför parlamentet - att tillåta en ledamot att företräda sina väljare. Det är inte nödvändigtvis för att man skall kunna företräda sina egna åsikter på vilket sätt som helst. Med andra ord, när man är utanför parlamentet är man precis som alla andra. Man får stå på egna ben. Talmannen Herr Beazley! Som ni vet är immunitetsfrågorna alltid mycket känsliga frågor, och vår kollega Duff skall utarbeta ett betänkande om den här frågan. Jag föreslår att han också tar hänsyn till de högst intressanta aspekter ni just pekade på, så att vi får ett så heltäckande dokument som möjligt när det gäller den här situationen. Jag är därför tacksam om Duff vill komplettera sin studie. Santini Fru talman! Som italienare vill jag uttrycka min tacksamhet mot McKenna för hans uppmaning till den italienska polisen att försöka imitera den skotska. Jag vill också uttrycka min solidaritet med honom för hans olyckshändelse och min uppskattning för hans sociala engagemang. Jag tackar för den italienska polisens räkning, en poliskår som emellertid knappast har något att lära av Europas övriga poliskårer. Säkerligen var den skotska polisen hövlig och korrekt, för även om polisen borde imitera en annan poliskår, så borde kanske också demonstranterna imitera andra demonstranter, dvs. polisen uppträdde säkerligen hövligt och korrekt eftersom demonstranterna som var tillsammans med McKenna inte imiterade demonstranterna i Genua. Talmannen Tack, kära kollega. Europeiska rådets möte i Gent den 19 oktober 2001 Talmannen Nästa punkt på föredragningslistan är Europeiska rådets rapport från och kommissionens uttalande om mötet den 19 oktober i Gent. Verhofstadt . (NL) Fru talman, herr kommissionsordförande, damer och herrar i Europaparlamentet! Enligt god tradition kommer jag i dag, några dagar efter Europeiska rådets sammanträde i Gent, för att göra en redovisning av de diskussioner som fördes där. Ni kan vara lugna, jag skall vara kortfattad och saklig. Europeiska rådet i Gent var egentligen redan det andra sammanträdet med rådet under belgiskt ordförandeskap och liksom det förra sammanträdet den 21 september i Bryssel påverkades det starkt av följderna efter attackerna i New York och Washington. Det vore väl också konstigt annars. Händelserna den 11 september kommer för all framtid att vara inpräntade på våra näthinnor och nu har den internationella gemenskapen och den internationella alliansen mot terror även börjat handla på riktigt. Ursprungligen uppfattades, som ni vet, toppmötet i Gent som ett informellt tankeutbyte om EU:s utvidgning och framför allt Laeken-förklaringen, vilken senare under året skall ligga till grund för debatten om Europas framtid. Samtidigt var det från början vår avsikt att göra en sista utvärdering av införandet av euron. Jag tyckte mycket riktigt att rådet som en sorts god familjefar borde ta reda på om alla förberedelser hade gjorts för ett framgångsrikt införande av EU:s gemensamma valuta. Som så ofta händer - det har jag i alla fall hört sägas av personer som har mycket mer erfarenhet som rådsordförande - så vände aktualiteterna upp och ner på hela dagordningen, och det med rätta tycker jag. Händelserna den 11 september är av ojämförligt enorm betydelse och jag tror att det varje dag blir allt tydligare att världen aldrig mer kommer att se ut som den gjorde före den 11 september. En ny världsordning är i antågande, en ny flerpolig värld där Europeiska unionen måste spela en mer framträdande roll. I går hade jag tillfälle att ge en första reflexion kring det i Polen vid inledandet av Europeiska högskolans skolår. Stora betraktelser är naturligtvis en sak, ett helt annat uppdrag är att konkret låta EU agera som en helhet i den här krisen. För en månad sedan, exakt den 21 september, lyckades EU anta en enda tydlig, entydig och gemensam ståndpunkt. Samtidigt godkände vi en långtgående och detaljerad handlingsplan mot terrorism. Av slutsatserna från rådets sammanträde i Gent förra fredagen framgår att vi har kunnat behålla det enhälliga handlingssättet utan några inskränkningar. I det enhälliga handlingssättet är tre saker grundläggande och dem vill jag understryka. Vi stöder på ett entydigt sätt de militära aktioner som inleddes den 7 oktober. De är berättigade genom den resolution 1368 som antagits av Förenta nationernas säkerhetsråd och vi fäster i det sammanhanget största vikt vid att civilbefolkningen sparas. Vi vill också att det efter konflikten tillsätts en normal regering i Afghanistan, en stabil regering, en representativ regering som respekterar de mänskliga rättigheterna. En sådan regering skall kunna räkna med helhjärtad europeisk hjälp vid återuppbyggnaden av landet. Under tiden skall vi med EU göra större insatser än någonsin för det humanitära biståndet till de flera miljoner afghanska flyktingarna. Vårt engagemang i den här frågan är att inget enda land i området får bli offer för den här konflikten på grund av strömmen av flyktingar och hemlösa. Ordförandeskapet fick förresten av rådet i uppdrag att besöka området och skaffa politiskt stöd för att byta ut Talibanregimen. Ett snabbt och fullständigt genomförande av handlingsplanen mot terrorism är den andra punkt som jag vill understryka. När det gäller införandet av ett europeiskt arresteringsmandat törs jag tala om ett genombrott. Avskaffandet av dubbla åtal har nu antagits av samtliga i rådet, och inte bara för terroristattentat utan även för alla andra allvarliga brott. När det gäller förteckningen över terroristorganisationer beslutades att den i varje fall måste vara klar och fastställd före slutet av året. Samtidigt har vi även i rådet diskuterat förslagen från våra amerikanska partner och rådet enades om att förstärka vår handlingsplan om det behövs. Slutligen fick kommissionen och rådet även i uppdrag att utarbeta ett program för samarbete mellan medlemsstaterna för bekämpande av terror med biologiska och kemiska vapen. I det programmet kommer bland annat en europeisk samordnare för civilskydd att utses. För det tredje har vi unionens aktivare roll i förebyggandet och bekämpandet av brandhärdar och konflikter. Javier Solana, Louis Michel, jag själv och naturligtvis kommissionen, skall försöka få igång en ny dialog i länderna i Mellanöstern eller åtminstone, fru talman, försöka skapa förutsättningar för ett återupptagande av fredsprocessen. I det avseendet gav rådet i fredags ett tydligt budskap om att fred endast kan byggas på två stater. För övrigt varnade vi än en gång via rådet för att låta det ske en sammansmältning mellan terrorismen och den islamiska världen. Tvärtom, dialogen mellan Europa och den arabiska och islamiska världen måste intensifieras. Låt mig också säga, fru talman, att de tydliga besluten i fredags handlar om "incidenten" kring det inledande mötet mellan den franska presidenten, den brittiska premiärministern och den tyska kanslern. Intrycket av att en ledargrupp höll på att skapas, ett intryck som kanske inte hade väckts om mötet ägt rum på en annan plats eller vid en annan tidpunkt - återfick sina sanna proportioner efter att de tre bekräftat för mig att det endast handlade om samtal kring rent tekniska militärfrågor. Den förklaringen accepterade jag, även för att undvika att den saken skulle dominera Europeiska rådet i Gent och att det är de femton som gemensamt anger Europeiska unionens ståndpunkter. (Applåder) Fru talman! Fredagens diskussioner handlade inte enbart om aktuella internationella händelser. Arbetsmötet under fredagseftermiddagen ägnades också åt den ekonomiska situationen och det förestående införandet av euron. Tillväxtens inbromsning - vi bör komma ihåg att den påbörjades redan före den 11 september - och den långsiktiga osäkerheten manar till försiktighet. Ekonomins grunder är trots allt fortfarande sunda, vilket ger mig, och gav rådet, anledning till försiktig optimism. Det är mycket viktigt att Europa - som inte har budgetöverskott - följer stabilitetspakten. En låg inflation och en kontinuerligt måttlig löneutveckling ger oss möjlighet att skapa handlingsutrymme på den penningpolitiska fronten. Vi måste dock öka våra ansträngningar när det gäller strukturreformer samt påskynda Lissabonprocessen för att öka Europeiska unionens tillväxtpotential. Förberedelserna för införandet av euron framskrider på ett bra sätt. Vi har dock identifierat en rad svårigheter, som framför allt gäller lokala myndigheters och småföretags förberedelser. Dessutom bör negativa effekter för konsumenterna undvikas. Det faktum att euron införs i form av sedlar och mynt får inte leda till prishöjningar. Europeiska rådet har för övrigt bett Ekofin-rådet att se till att de priser som gäller vid gränsöverskridande finansiella transaktioner sänks och anpassas efter nationella priser, med hjälp av en förordning som bör läggas fram före toppmötet i Laeken. Under den andra delen av vårt möte diskuterade vi frågor om Europeiska unionens framtid och Laeken-förklaringen. Jag tror mig kunna hävda att vi har gjort konkreta framsteg. För närvarande finns det ett brett samförstånd - vilket också var en uttrycklig begäran från Europaparlamentet - kring principen med ett konvent. Konventets arbete skulle kunna inledas under mars månad. Denna strategi tycks nu vara självskriven. En annan tanke som nu anses självklar är att kandidatländerna skall delta helt och hållet i detta konvent, dock utan att de skall kunna - och det tror jag säger sig självt - återuppta förslag som de 15 medlemsstaterna redan har kommit överens om enhälligt. Ett avgränsat presidium och begränsade delegationer verkar i mina ögon också vara avgörande för att konventet skall kunna bli en framgång. Jag planerar dessutom att inom kort bjuda in ordföranden i utskottet för konstitutionella frågor och Europaparlamentets föredragande för frågan om Europeiska unionens framtid, för att föra en direkt och detaljerad diskussion med dem om den här frågan. Fru talman! Jag tror att Laeken-förklaringen måste vara en icke-konventionell förklaring och i första hand en inspirationskälla. Den bör inledas med en kritisk analys och sedan åtföljas av en utredning om de verkliga utmaningar som en utvidgad och kompetent union står inför. Det handlar bl.a. om en ny fördelning av befogenheter som går åt två håll , både mot Europeiska unionen och mot medlemsstaterna; en lösning för en snabb utökning av antalet instrument i Europeiska unionen; mer demokratiska institutioner, något som bl.a. skall garantera ett fullständigt medbeslutande med Europaparlamentet; en början på en process som skall leda till att fördragen delas upp på ett grundläggande fördrag och flera tillämpningsfördrag, och slutligen en ny plats och ny roll för Europeiska unionen i världen. För konventet får ingen fråga tabubeläggas och ingen dörr förbli stängd. Dessutom - och slutligen, eftersom det var den sista frågan för våra arbeten - gjorde vi i Gent också en sammanfattning av läget i förhandlingarna med kandidatländerna. Kommissionens ordförande Prodi lade fram en rapport om den frågan. Jag tror inte att det finns anledning att frukta att den fastslagna tidtabellen inte kommer att följas. Vid rådets möte i Laeken kommer jag hur som helst att sända ett kompletterande budskap till kandidatstaterna. När jag i går mötte Polens nye premiärminister uppmuntrade jag honom att fördubbla sina ihärdiga ansträngningar, så att Polen kan återgå till sin plats i förhandlingarna. Efter den 11 september är utvidgningen nämligen mer nödvändig än någonsin. Tillåt mig att göra en allmän sammanfattning av rådets möte. Gatorna förblev lugna. Gent är trots allt - det kan jag tala om för er, och jag borde veta, eftersom jag bor där - en mer än rebellisk stad. Kanske är Karl V, som föddes där, orsaken till det! Jag vill hur som helst fortsätta dialogen med antiglobalisterna. Jag anser mig för övrigt kunna säga att begreppet "antiglobalism" inte är korrekt. Vi måste slå in på en annan väg: inte den blinda globaliseringens eller blinda antiglobaliseringens väg, utan den reglerade globaliseringens väg. En annan globalisering: en etisk globalisering. Fru talman! Jag kommer att anordna en diskussion om den här frågan den 30 oktober vid universitetet i Gent. Fru talman, mina damer och herrar! Europeiska rådet sammanträder nästa gång om exakt 50 dagar. Mötet i Gent var verkligen informellt, vilket med all säkerhet kommer att hjälpa oss att ta stora steg framåt i Laeken, nämligen att utveckla en gemensam politik i asyl- och invandringsfrågor samt rättsliga frågor, att förklara den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken operativ, att flytta utvidgningen närmare och - viktigast för mig - att anta en framåtsyftande förklaring om Europas framtid. Prodi Fru talman, herr premiärminister, ärade ledamöter! Låt mig för det första säga att kommissionen till sin stora glädje äntligen har fått höra goda nyheter, nämligen att den irländska republikanska armén har börjat lämna in sina vapen som ett första steg i tillämpningen av långfredagsavtalet. Kommissionen kommer uppmärksamt att följa konsolideringen av försoningsprocessen i Nordirland, bl.a. genom vårt program Peace. (Applåder) Efter de hänsynslösa attentaten den 11 september mot Förenta staterna - våra historiska allierade - har Europeiska unionen offentligt lovat att samarbeta utan förbehåll i de pågående insatserna för att ställa dem som utförde, organiserade och ledde dessa attacker inför rätta och för att ställa dem till svars som har erbjudit terroristerna skydd, stöd och en fristad. På så vis har vi garanterat vår totala solidaritet med USA:s regering och folk. Jag har sedan dess med stor tillfredsställelse kunnat konstatera hur våra solidaritetsyttringar har omsatts i snabb och konkret handling på europeisk nivå. Chris Patten, den belgiske utrikesministern Louis Michel och Javier Solana har rest, först till Washington och därefter till Pakistan, Iran, Saudiarabien, Egypten och Syrien för att delta i uppbyggnaden av en global koalition mot terrorismen. De europeiska myndigheterna tillkännagav snabbt att man tänker förstärka samarbetet mellan polis och informationstjänst inom unionen och med tredjeland, framför allt med USA. På grundval av den speciallagstiftning som överenskommits på gemenskapsnivå har vi fryst tillgångar som uppgår till över 100 miljoner euro för personer som misstänks för terrorism. Vi har utarbetat gemensamma normer som kan tillämpas i hela unionen för att göra flygtransporterna säkrare. Kommissionen har dessutom lagt fram förslag om en gemensam definition av begreppet terrorism, ett system av påföljder som kan utmätas i hela Europeiska unionen för brott i samband med terrorism, och en europeisk arresteringsorder. Dessa förslag fick ett starkt stöd av Europeiska rådet under dess extra sammanträde den 21 september. Vid det tillfället uppmanade rådet länderna inom Europeiska unionen att bidra, var och en utifrån sina egna förutsättningar, i den nya globala kampanjen mot terrorismen. Så har också skett: vissa länder har mobiliserat eller erbjudit sina väpnade styrkor medan andra har lämnat information eller ställt sina flygbaser till förfogande. Men trots betydelsen av och framgångarna för denna gemensamma insats så är det ett faktum att informationstjänsternas uppmärksamhet framför allt har koncentrerats till initiativ som tagits av de enskilda länderna. Detta har på sätt och vis fördunklat eller förorenat den pågående debatten om den konkreta roll som Europa som helhet borde spela på det internationella planet. Och det är just denna aspekt som jag skulle vilja uppehålla mig vid i dag. Ända sedan min kommission tillträdde har ett av målen för Europeiska kommissionen varit att förstärka den europeiska närvaron på global nivå. Den nya situationen har gjort detta mål ännu viktigare. För att kunna framstå som huvudrollsinnehavare på världsscenen måste Europeiska unionen i själva verket tala med en enda röst - en tydlig och kraftfull röst - och den borde låta sina ord följas av gemensam handling. Unionen har tagit vissa steg i den riktningen, det kan ingen förneka. Jämför till exempel de olika ståndpunkter som medlemsstaterna intog i samband med Gulfkriget för tio år sedan med vår ståndpunkt inför situationen i f.d. Jugoslaviska republiken Makedonien och med sammanhållningen när det gäller dagens svar på terrorismen. Jag vill här ta tillfället i akt att understryka det utmärkta arbete som utförts i det avseendet av det belgiska ordförandeskapet, som alltid varit berett att på ett modigt och intelligent vis stödja Europeiska unionens gemensamma mål. Men ändå står vi långt ifrån att få en verkligt effektiv gemensam utrikes- och säkerhetspolitik, något som vi har starkt behov av. Det gläder mig därför att vi i Europeiska unionens förklaring av den 14 september offentligt lovade att utveckla vår gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik och att se till att Europeiska unionen verkligen gör sin röst hörd och äntligen kan tala med en gemensam röst. En gemensam politik innebär naturligtvis inte en enda politik som på exakt samma sätt införs av varje enskild medlemsstat, eftersom varje stat har sin egen specifika roll att spela. En gemensam politik är en politik som förstärker de enskilda staternas styrka genom att samla dem runt delade mål och gemensamma instrument. Har Europa i det här sammanhanget varit "frånvarande", som vissa hävdar? Mitt svar är "nej", även om vissa preciseringar är nödvändiga. På de områden där integrationen är möjlig och konkret har Europa reagerat med specifika initiativ och adekvata svar. Detta är sannerligen inte förvånande med tanke på att gemenskapsmodellen sedan femtio år garanterar en effektiv, snabb och synlig reaktion från unionen på alla de områden där detta är möjligt. Det är på de minst integrerade områdena, där gemenskapsmetoden är praktiskt taget frånvarande eller saknas helt, som det verkliga problemet uppkommer när det gäller hur effektivt Europeiska unionens agerande är. Detta faktum borde utgöra en stimulans för oss så att vi med än större beslutsamhet förbereder oss inför de kommande viktiga punkterna på unionens politiska dagordning. En gemensam politik garanterar att samordningen av de olika nationella politiska programmen får en gemensam ram, byggd på gemenskapsmodellen, för att främja unionens gemensamma intressen. Och när det gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken har vi ännu inte nått fram till den punkten, för den samsyn som krävs har ännu inte uppnåtts. Vi befinner oss, som man säger, i en övergångsfas. Men det är detta mål vi måste hålla fast vid och redan nu bygga upp en politik som inspireras av de erfarenheter vi har gjort tillsammans genom att på bästa sätt utnyttja de instrument som står till vårt förfogande. För det första gäller detta vårt gemensamma handlande. Det är därför enskilda åtgärder från ett fåtal länder enligt min mening inte motsvarar vare sig våra gemensamma intressen eller de enskilda ländernas intressen, vare sig de är små eller stora. Jag kunde notera i Gent att ingen medlemsstat hade för avsikt att gå i den riktningen, men det är kommissionens skyldighet att vara vaksam för att skydda våra gemensamma intressen. För det andra gäller det institutionella mekanismer för beslutsfattandet. Detta är den typ av gemensam utrikes- och säkerhetspolitik som vi måste utveckla, och som vi måste utveckla snabbt med tanke på hur mycket positivt som redan har uppnåtts, om vi verkligen vill få något att säga till om i den värld som håller på att växa fram ur tragedin den 11 september. Jag konstaterar med tillfredsställelse att Europaparlamentets utskott för konstitutionella frågor har genomfört en lång och mycket grundlig diskussion om den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitikens följder för institutionernas, och framför allt rådets, sätt att arbeta. Jag gläder mig åt de förslag som lagts fram i Roos betänkande och jag gratulerar Roos till de resultat han uppnått när det gäller frågor som är så komplicerade och även så känsliga. Jag hoppas att denna församling i dag kan godkänna förslagen i sin helhet och att rådet ser till att de blir operativa så snart som möjligt. Kommissionen är beredd att samarbeta fullt ut i en sådan positiv riktning. Uttalandena den 14 september medför betydande konsekvenser för unionens utrikespolitiska prioriteringar. På kort och medellång sikt måste vi ägna ännu mer uppmärksamhet åt vår dialog med den arabiska världen och med den islamiska världen, åt fredsprocessen i Mellanöstern, som är centrum i det drama som vi upplever, och åt att verkligen ta till vara - och detta är vår uppgift - alla de möjligheter som erbjudits oss genom Barcelonaprocessen. Det är nu dags att inleda en ny fas i Medelhavspolitiken. De resultat som hittills har uppnåtts - även om detta inte alltid, eller snarare ofta, inte har varit vårt fel - har emellertid inte varit tillfredsställande. Nu måste vi utnyttja alla de möjligheter som står till vårt förfogande för att höja kvaliteten. Europa-Medelhavsområdet måsta skapa konkreta förutsättningar för ekonomisk integration och inrätta institutionella mekanismer för ett gemensamt beslutsfattande. Alla väntar dessutom på att vi skall ta nya initiativ i Mellanöstern. Vi måste arbeta konkret och gemensamt för att bemöta den svåra utmaning som vi i dag ställs inför. Om vi så vidgar horisonten så måste vi också granska vår politik när det gäller utbyte och samarbete med Pakistan, Indien och Iran, samt med Saudiarabien och Gulfstaterna. När det gäller Pakistan har vi redan tagit konkreta steg under de senaste dagarna. Vi måste dessutom vara beredda att reagera på de nya signalerna från länder som Libyen om en vilja att vidta konkreta åtgärder när det gäller gemensamma mål - till exempel kampen mot aids och andra sjukdomar. Detta är något helt nytt. Även i det här fallet befinner sig Europa i den bästa positionen för att reagera på dessa politiska signaler och för att hjälpa dessa länder att stanna kvar i vår koalition. Samtidigt måste vi agera kraftfullt för att konstruera en sammanhängande och aktiv politik tillsammans med alla våra grannar: ett partnerskap som har mål, institutioner och resurser, framför allt när det gäller våra förbindelser med Ryssland och Ukraina, ett partnerskap som garanterar en hållbar stabilitet på vår kontinent. Denna föränderliga epok är även rätt tillfälle för att förstärka en sådan politik. På global nivå, slutligen, måste vi bygga upp förtroendet, och ett av de bästa sätten att göra detta inom den omedelbara framtiden är att starta en ny förhandlingsrunda om världshandeln. Samtidigt måste vi agera kraftfullare för att erbjuda de mest eftersatta regionerna i världen en faktiskt möjlighet att nå en hållbar utveckling. Jag har redan sagt det och jag säger det igen: vi måste styra globaliseringen, se till att den blir till nytta för alla, fattiga såväl som rika. Vi européer borde vara stolta över den politik som genomförts i samband med förberedelserna inför unionens utvidgning, den enda demokratiska globaliseringspolitik som hittills har prövats i praktiken i världen: jag upprepar, den enda demokratiska globaliseringen. Vi måste därför med energi, mod och fantasi ta itu med de globala problem som föder agg och missnöje: fattigdomen, den växande inkomstklyftan, den numera outhärdliga ekonomiska och sociala obalansen. Detta är frön till frustration och spänningar gentemot västerlandet. Koalitionen mot terrorismen måste hålla jämna steg med en koalition för utveckling, där unionens goda exempel kan bli en ledande kraft. Mina damer och herrar! Vid det extra rådet den 21 september uppmanades kommissionen att analysera terrorattackernas ekonomiska återverkningar. Detta gjorde vi omedelbart och som premiärminister Verhofstadt påpekade lade kommissionen fram en rapport vid Europeiska rådet i Gent. Den europeiska ekonomin hade helt klart bromsats upp redan före den 11 september. Den omedelbara konsekvensen av terrorattackerna blev en ytterligare förlust av konsumenternas förtroende och en spridd känsla av osäkerhet. Det finns emellertid verkliga positiva faktorer som vi måste hålla i åtanke, faktorer som gör det möjligt för oss att bemöta den chock som drabbat oss med betydligt större tillförsikt än vad som varit fallet under liknande omständigheter tidigare. För det första tack vare de grundläggande förutsättningarna för vår ekonomi. Den europeiska ekonomin - och detta till skillnad från den amerikanska - är fri från kommersiella obalanser, och européerna har fortfarande en starkt positiv tendens att spara. Till skillnad från vad som skedde vid tidigare kriser har unionen dessutom till stor del varit skyddad från tänkbara devalveringsvågor och motdevalveringar av sina valutor tack vare förekomsten av en robust, pålitlig gemensam valuta, euron. Föreställ er sceneriet i dag utan euron! Händelserna under de senaste veckorna borde göra att vi känner oss ännu stoltare över den kvalitetshöjning som vi har kunnat genomföra tack vare euron. För det andra har vi ett program. Vi håller på med att genomföra strukturella reformer på grundval av den strategi som noggrant utarbetades i Lissabon. De reformerna är verkligen inte genomförda, men den nuvarande krisen borde förstärka vår politiska vilja när det gäller att föra dem till ett lyckligt slut. Jag riktar mig därför till denna församling och till rådet med en uppmaning om att sluta förhala och i stället öka takten när det gäller att godkänna alla de beslut som fattats i Lissabon och efter Lissabon för att göra den europeiska ekonomin än effektivare. Endast om vi kan nå de mål vi redan har satt upp kan vi minimera arbetslöshetens omfattning och varaktighet och maximera utvecklingspotentialen på medellång och lång sikt. För det tredje: instrumenten finns. Vi har kunnat genomdriva en betydande skattedisciplin, något som fortfarande ger oss ett visst manöverutrymme under denna avmattningsfas. Men ändå finns problemet med samordningen av den ekonomiska politiken kvar i detta skede med alla de allvarliga effekter det får, och problemet finns kvar på grund av de fortsatta svårigheterna när det gäller att även på detta område tillämpa gemenskapsmetoden. Utifrån dessa förutsättningar har jag skickat två meddelanden till Europeiska rådet. Det första handlar om att vår ekonomi visar prov på verklig styrka på grundval av den information som står till buds. Detta är ett meddelande som, om än inte optimistiskt, förmedlar en viss känsla av trygghet. Det andra handlar om att vi måste fortsätta hålla den ekonomiska utvecklingen under uppsikt, inte bara inom unionen och eurozonen utan också på global nivå. Om situationen förändras måste vi vara beredda att ingripa med de instrument som står till vårt förfogande. Låt mig ännu en gång understryka vikten av att vi samordnar våra initiativ. Med tanke på den nuvarande integrationen måste alla åtgärder samordnas på eurozonsnivå och på unionsnivå. I den osäkra situation som råder för närvarande måste vi kunna visa att vi agerar gemensamt och att vi har viljan att utnyttja alla de instrument som står till vårt förfogande. Fru talman, herr premiärminister, ärade ledamöter! Nu är tillfället inne att visa största möjliga enighet, största möjliga beslutsamhet och största möjliga fasthet. Låt oss agera så att fasorna den 11 september kan leda fram till ett hopp som varar. Våra medborgares reaktioner på händelserna under senare tid har visat att Europeiska unionen borde vara mer närvarande, inte mindre. För att Europa skall kunna leva upp till sina löften om solidaritet - löftet om solidaritet med Förenta staterna, men även löftet att skydda den globala solidariteten - så måste det finnas en äkta samsyn när det gäller hur Europeiska unionens medlemsstater agerar. Kommissionen kommer att fortsätta att verka i den riktningen med all sin kraft. (Livliga applåder) Poettering Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande, kära kolleger! Vår partigrupp stöder rådets förklaring mot terrorism från toppmötet i Gent. Men, herr rådsordförande, vi vill tillägga att ord måste följas av handling. Det vore oacceptabelt om stats- och regeringscheferna nu för andra gången uttalade rekommendationer som inte snabbt tillämpades av justitie- och inrikesministrarna. Vi kräver ett snabbt agerande av justitie- och inrikesministrarna! Och framför allt menar vi att samarbetet inte kan fortgå enbart på mellanstatlig nivå! Även viktiga frågor som rör rättsliga och inrikespolitiska spörsmål måste ha sin grund i gemenskapsrätten. Och det är kommissionen som skall kontrollera att gemenskapsrätten tillämpas. Ordförandeskapet i rådet flyttas var sjätte månad, och detta är inget som skapar kontinuitet. Kontinuitet är något som kommissionen och de europeiska institutionerna skall stå för. Ärade statsminister i Konungariket Belgien, jag vill vidare be er att just i egenskap av Belgiens statsminister se till att vi äntligen får en tillfredsställande lösning på frågan om de europeiska institutionernas säkerhet, inklusive Europaparlamentets säkerhet i Bryssel, såväl när det gäller förfarandet som innehållet! (Applåder) Vi måste göra Europas röst mer hörd. Det var säkerligen korrekt handlat av de enskilda individer från Europeiska unionen som sökte upp den amerikanske presidenten. Däremot anser jag till exempel att situationen blir ohållbar när den amerikanske utrikesministern träder fram inför TV-kamerorna och EU sitter bredvid företrätt av tre olika personer från Europa - låt detta bli en läxa för oss; en kris innebär nämligen alltid även en möjlighet. Vi behöver ett europeiskt ansikte som företräder oss ute på världsarenan! (Applåder) Nu har vi en koalition mot terrorismen. Detta är något som vår partigrupp stöder till 100 procent. Dock behöver vi även en koalition för återuppbyggnaden av Afghanistan. Herr talman, det gläder mig att ni har tagit ställning i frågan. Afghanistan har lidit i 20 år! För att Afghanistan skall garanteras en god framtid krävs det en gemensam ansträngning på det internationella planet. Ni och kommissionens ordförande har helt korrekt talat om Mellanöstern. Vår partigrupp fördömer allt medvetet dödande av människor - vare sig detta sker i Palestina eller i Israel. Vi uppmanar de inblandade att äntligen ge en signal om fred. Vi kräver ett samarbete som möjliggör en palestinsk stat samtidigt som Israel kan existera inom erkända och trygga gränser. Vi kräver att alla inblandade skall ta steget bort från öga för öga och tand för tand-politiken för att närma sig en politik som har sin grund i samarbete, fred och samförstånd. (Applåder) Vi ser en viktig utmaning i Medelhavsdialogen. Därför har vi också föreslagit att Europa-Medelhavsforumet skall äga rum i Bryssel den 8 november. Jag vill tacka talmannen för att hon så snabbt kunde genomföra vårt gemensamma beslut på gruppordförandekonferensen. Vi hoppas att detta skall bli en signal för samarbetet med den arabiska och islamiska världen. Herr rådsordförande, när det sedan gäller Laeken: På det stora hela är vi överens med er. Men vi ber er se till att konventet inte enbart får till uppgift att ta fram olika alternativ. Konventets uppgift blir snarare att bereda väg för ett majoritetsförslag. Detta förslag kan givetvis även omfatta ett minoritetsvotum. Däremot får det inte bli till ett icke-bindande förhandlande. Detta är inte vad vi förväntar oss av konventet, utan vi ser fram emot ett förslag som sedan överlämnas för diskussion till stats- och regeringscheferna. Vidare hoppas vi slippa ett konvent med ett alltför stort presidium. Det är helt avgörande att fem personer företräds, nämligen ordföranden samt företrädare för de fyra inblandade institutionerna. Vi måste få till stånd ett ledande organ som kan garantera konventet en god framtid. Vi efterlyser en tidsplan för konventets arbete som gör det möjligt för oss att under det italienska ordförandeskapet 2003 få fram ett fördrag som förhoppningsvis också skall leda till det grundfördrag som ni talar om. Låt mig också nämna en praktisk fråga: I Gent tog ni upp frågan om banköverföringar mellan EU-staterna, en fråga som man inte anser vara så viktig. Parlamentet har dock förberett ett förslag genom kollegan Peijs betänkande. Vi har visat att det är oacceptabelt att överföringar medför dessa höga kostnader. Jag tycker att det är rätt och riktigt att nu även stats- och regeringscheferna har tagit itu med detta. Låt mig göra ett sista påpekande: Det har förekommit en viss irritation mellan ordförandelandet och kommissionen, vilket är mycket beklagligt eftersom det ju handlar om det belgiska ordförandeskapet. Frågan gällde ett gemensamt framträdande och vem som skulle säga vad, och var detta skulle sägas. Det uppstod en viss irritation på grund av ett möte mellan tre medlemsstater. Jag skall varken förstora eller ignorera detta. Men jag vill be alla europeiska institutioner att betänka följande: Europa är så komplicerat att vi inte har råd att göra det till ett fåfängans Europa eller ett dominansens Europa, utan till ett Europa där alla institutioner går varandra till mötes. Det är viktigt att man visar förståelse för varandra och agerar gemensamt, eftersom det är vår gemensamma europeiska framtid det handlar om. Det är min förhoppning att den kris som världen nu upplever skall föra de europeiska institutionerna samman och låta dem gemensamt agera för Europas bästa. (Applåder) Barón Crespo Fru talman, herr tjänstgörande rådsordförande, herr kommissionsordförande, ärade kolleger! Efter Europeiska rådet i Gent hyser min grupp förhoppningar, men vi hyser även oro. Vi är hoppfulla eftersom vapnen i Nordirland begravs i cement, och vi är oroliga för att vi har en lång kamp mot den globala terrorismen framför oss, en kamp som vi måste utkämpa enträget, ihärdigt och modigt. Det är en kamp som inte begränsas till de bilder som visas i televisionen, vare sig de kommer från Al Yazira eller CNN. Vi måste ta itu med de svarsåtgärder som Förenta nationerna har auktoriserat, men vi måste även göra en stor ansträngning på det humanitära området och när det gäller återuppbyggnad och stabilisering, såväl i Afghanistan som i en stor del av övriga världen. Europeiska unionen kan spela en viktig roll i det här sammanhanget. När det gäller det som rådsordföranden betonade om rådet i Gent, erinrar jag om att man vid Europeiska rådet i Helsingfors beslutade att upprätta en insatsstyrka, som alltjämt inte är operativ. Det sammanträde mellan vissa medlemsstater som hölls innan toppmötet i Gent var olämpligt. Jag anser även - och detta är en uppmaning såväl till den tjänstgörande rådsordföranden som till kommissionen - att vi måste visa enighet i alla situationer och när ett europeiskt råd väl har avslutats och besluten skall tillkännages är det absolut utslagsgivande att kommissionens ordförande står sida vid sida med den tjänstgörande rådsordföranden. När det gäller förbindelserna mellan Europeiska rådet och de konkreta råden betonar jag att Europaparlamentet anstränger sig för att påskynda behandlingen av de föreslagna åtgärderna, men detta motsvaras inte av behandlingen i rådet (rättsliga och inrikes frågor). Herr tjänstgörande rådsordförande, jag rekommenderar er att noga läsa igenom min kollega Poos betänkande innan Europeiska rådet i Laeken, eftersom han är den som har mest historisk erfarenhet i rådet. Detta skulle kunna vara er till hjälp för att lägga fram intressanta förslag. När det gäller våra förbindelser med de islamiska länderna och med arabvärlden, anser vi att det forum som vi kommer att starta igen i början på november kan vara en positiv faktor. Min politiska familj försöker även den att återknyta förbindelserna och den nya runda som Mellanöstern har aviserat är mycket viktig. Unionen måste visa en aktiv attityd för att lösa denna nyckelkonflikt. Låt mig komma med en kort notering om ekonomin: inflationen går nedåt, det finns marginaler, men Europeiska unionens politik måste vara aktiv och anticyklisk, och vi har fortfarande en centralbank som fattar beslut och ett råd som rekommenderar. Vi behöver en ekonomisk styrning i unionen. Nu när ni har sagt att ni kommer att besöka universitetet i Gent för att diskutera globaliseringen, ber jag er att ni även tar med er Europaparlamentets betänkande om reformen av det internationella finansiella systemet dit. När det gäller Tobin-avgiften, har era politiska vänner röstat mot Ekofins förslag och min grupps ändringsförslag till detta. Vad anbelangar Europas framtid vill jag betona att konventet inte är ett ställningskrig, det måste vara en samlad ansträngning. Vi går framåt, och ni retirerar inledningsvis lite i taget, och detta är inte bra. Jag ser det som positivt att ni har sammankallat ordföranden för utskottet för konstitutionella frågor och de föredragande. Å min grupps vägnar kan jag säga er att vi ser två orosmoln: för det första vill vi att det råder jämvikt i mellan antalet företrädare för Europaparlamentarikerna och medlemsstaterna, såväl i konventet som i ordförandeskapet, och för det andra vill vi att konventet skall vara till någon nytta, att det inte blir en diskussionsklubb, utan att man kommer med sammanhängande förslag. Slutligen måste förslagen löpa samman i ett beslut från den mellanstatliga konferensen innan valen år 2004, så vi kan leva upp till våra åtaganden när det gäller utvidgningen. Angående utvidgningen måste jag säga, herr tjänstgörande rådsordförande - och där har det även funnits vissa tolkningsproblem - att slutprovet kommer i slutet på år 2002. Det gläder mig att ni var i Polen i går. Jag var där i lördags och jag vill betona att det förvånar mig att de konservativa i unionen säger att Polen har blivit ett problem eftersom ett vänsterparti har vunnit. Polen var ett mycket större problem förut, eftersom landet inte hade en solvent regering och även om det alltid måste finnas en viss politisk konkurrens, anser jag att vi bör stödja Polen, som för närvarande har en stark regering med en tydlig vilja att ansluta sig till unionens framtid. Cox Fru talman! Liksom andra kolleger har gjort i dag skulle jag vilja börja med att nämna den händelse som utgör en milstolpe i Nordirland. Det kontrollerade överlämnandet av IRA-vapen har varit en nödvändig handling som har krävts under en avsevärd tidsperiod. Det skulle ha inträffat för länge sedan, men nu när det har inträffat är det mycket välkommet. Det har särskilt sedan den 11 september varit allt mer oundvikligt att en sådan handling skulle äga rum. Jag hoppas att det utgör en ny gryning, en pånyttfödelse, en renässans för fredsprocessen i Nordirland, och att alla de politiska aktörerna nu kommer att ta till vara på detta tillfälle för att förankra freden och låta den slå rot i detta avtals institutioner. Jag sällar mig till de som i dag har begärt att alla institutionerna, på tydligaste sätt, skall välkomna det som har ägt rum på Europeiska unionens vägnar. Jag skulle vilja säga till premiärminister Verhofstadt, med tanke på rådets möte i Gent, att min grupp ger sitt fulla stöd till de mycket klara och otvetydiga garantier ni har gett om vår totala solidaritet med USA. Det är en viktig solidaritetshandling, och en viktig utgångspunkt. Jag upprepar på min grupps vägnar att vi stöder detta fullständigt. Att jag inte utvecklar detta vidare beror på att det finns en eller två frågor som jag skulle vilja ta upp med er, herr talman. Vi har särskilt fört en rätt så lång diskussion om den möjliga humanitära krisen. För områden som ligger inom talibanernas kontroll kan vi förstås inte klandra världssamfundet för talibanernas ovilja att engagera sig inom FN, icke-statliga organisationer och så vidare. Men jag skulle vilja vet vilka specifika initiativ vi nu tar, i egenskap av europeisk union, med vårt åtagande när det gäller resurser inom detta område, för att uppmana Pakistan att tillgängliggöra större utrymme för flyktingar. Jag förstår att svårigheterna är enorma. Jag förstår att de redan har två miljoner eller fler afghaner inom sitt territorium, men kan vi inte, med vår finansiella och organisatoriska kapacitet, försäkra dessa myndigheter om att de, om gränserna öppnas för att hantera denna kris, inte kommer att lämnas ensamma eller behöva stå för alla kostnader själva? Jag skulle vilja ta upp frågan om ministerrådets roll när det gäller uppföljningen av handlingsplanen för att bekämpa terrorismen. Jag noterar särskilt det strategiska ledarskap som ni erbjöd via rådet vid det extra sammanträdet den 21 september. Där lade ni fram en tydlig vädjan till institutionerna att ta tillfället tillvara och agera. Jag gratulerar här kommissionen till att den tog Europeiska rådet på orden och för att den med osedvanlig snabbhet lägger fram en omfattande åtgärd för att frysa terroristorganisationernas tillgångar. Jag kan tala om för er här i parlamentet att inom 24 timmar från det att vi tagit del av detta, och med förbehållet att vi skulle se över det under parlamentets livstid, tog också vi tillfället i akt. Det hade aldrig tidigare inträffat inom den europeiska lagstiftningen. Det var då med visst beklagande som man konstaterade att om det fanns en försening var det bland era "linjechefer" från Europeiska rådet till ministerrådet. Jag har ett antal frågor: Vad gör rådet när det gäller att frysa tillgångar? Men jag har en viktig fråga angående detta. Kan ni förklara för mig, herr premiärminister, vad detta säger om styrelsekvaliteten inom Europeiska unionen? Rådet finns trots allt för att ge en strategisk ledning. Ni gjorde det, och kommissionen och parlamentet följde efter. Frågan är: Varför följde inte ministerrådet efter med samma iver? Jag skulle vilja ställa en annan fråga om konventet. Premiärministern har förklarat för oss att kandidatländerna kommer att delta. Jag välkomnar verkligen det. Jag vill be premiärministern att, mot bakgrund av avtalet i Helsingfors, förtydliga att alla kandidatländer kommer att behandlas likvärdigt. Gäller denna inbjudan även Turkiet? Det är viktigt att Turkiet inkluderas, på grundval av de principer som klargjordes i Helsingfors. Jag vet att Turkiet inte är en förhandlande stat, men i Helsingfors fastställde man en tydlig princip för lika behandling av kandidatländer. Vad kommer vi sammanfattningsvis att göra när det gäller Pakistan och det humanitära biståndet? Vad säger oss exemplet med att frysa tillgångar om ledarskapets ganska så illa fungerande kvalitet? Kommer Turkiet att delta i denna process? Det gläder mig slutligen att se att kommissionens ordförande och den tjänstgörande ordföranden, åtminstone i dag, delar en plattform i Europaparlamentet. Lannoye Fru talman, herr rådsordförande, herr ordförande i kommissionen! Vi vet alla att Europeiska rådets möten avslutas med såväl skäl att glädjas som skäl att vara besviken. På avdelningen glädjeämnen finns det alltid ett antal generösa uttalanden, och på avdelningen besvikelser framträder i allmänhet de konkreta besluten. Jag skall begränsa mig till kapitlet om följderna av attentaten den 11 september och kampen mot terrorism och säga vad jag anser om detta, å min grupps vägnar. Vi kan glädjas åt det uttalande där man säger att det humanitära biståndet till Afghanistan och närliggande länder är en absolut prioritering. Men den konkreta uppföljningen gör tyvärr att vi omöjligen kan fortsätta att vara nöjda. Om man vill vara konkret och garantera en seriös och nödvändig livsmedelshjälp till hotade civilbefolkningar måste man uppfylla önskan om att avbryta bombningarna, som har uttryckts av en rad personer och icke-statliga organisationer. Det finns tillräckligt med indikationer på och varningar om att en humanitär katastrof är nära förestående nu inför den afghanska vintern, som i allmänhet är mycket sträng. I dag vet vi att civilbefolkningen betalar ett högt pris för kriget. Genom att visa ett orubbligt stöd för de militära operationerna försummar rådet den situationen. Förutom att stats- och regeringschefernas inledande toppmöte i Gent utgör - och det är min personliga uppfattning - ett missgrepp jämfört med ett verkligt toppmöte, uppenbarar det stats- och regeringschefernas prioritering av ett militärt samarbete med Förenta staterna i förhållande till en samordnad politisk strategi på unionsnivå, vilket leder till att humanitära, diplomatiska och alla andra former av initiativ blir underordnade. När det gäller kampen mot terrorism och skydd av befolkningarna mot terrordåd säger det sig självt att rådets åtagande är positivt. Det är dock uppenbart att det krävs en otvetydig definition på terrorism för initiativ till lagstiftning, så att man skall kunna undvika att göra sammanblandningar och kriminalisera beteenden eller verksamheter som är diskutabla men ändå legitima och av politisk karaktär. Vår grupp känner viss oro med anledning av det uttalande där unionen förklarar sig beredd att ta ömsesidiga initiativ med Förenta staterna, framför allt för att underlätta ömsesidig rättshjälp och utlämning. När det gäller utlämning vet vi att Förenta staterna fortfarande har dödsstraff, vilket skapar enorma problem för Europeiska unionen. När det gäller ömsesidig rättshjälp är vi måna om att de allmänna friheterna skyddas och att skyddet av personuppgifter inte luckras upp i samband med denna operation tillsammans med Förenta staterna. Ett viktigt kapitel handlar om att skydda befolkningarna, och där kan man glädja sig åt samförståndet kring gemensamma insatser i fråga om icke-spridning och exportkontroll av vapen samt kemiska, bakteriologiska och radioaktiva ämnen som kan användas för terrorsyften. Det är således mycket positivt att de gemensamma ansträngningarna förstärks, men man kan fråga sig varför den viktiga problematiken med industriverksamheter inte alls tas upp, framför allt när det gäller kärnkrafts- och upparbetningsanläggningar, där enorma lager med radioaktiva och fissila material finns lagrade. Dessa material kan - i händelse av en frivillig eller ofrivillig flygplanskrasch - leda till en katastrof för miljön och samhället. Det finns inte ett ord om detta i rådets uttalande, och det anser jag är en allvarlig brist. Fru talman, herr rådsordförande, herr ordförande i kommissionen! Sammanfattningsvis tror jag mig kunna säga att resultatet av detta toppmöte är särskilt nedslående för oss. Min önskan är att inte behöva upprepa samma besvikelse vid toppmötet i Laeken, varför jag med glädje noterar rådsordförandens vilja att ge Europeiska unionen en ny roll och att öppna en verklig dialog om en fråga som har blivit något komprometterad den senaste tiden, nämligen antiglobaliseringen. Det gläder mig att han ändrade sin vokabulär i sammanhanget och förkastade termen "antiglobalist", som faktiskt är olämplig. Wurtz Fru talman, herr rådsordförande, herr kommissionsordförande! Mellan Europeiska rådets extra möte den 21 september och toppmötet i Gent den 19 oktober har fyra veckor förflutit som har varit fullspäckade med händelser av strategisk betydelse. Vilka analyser gör de 15 medlemsstaterna? Förra månaden gav de sitt stöd till ett riktat motdrag som under tiden har förvandlats till ett verkligt krig, med alla dess följder i form av förstörelse, civila offer och förtvivlade människor som kastas ut på landsflyktens vägar. Upprepade bombmissar har raserat en flyktingförläggning, ett sjukhus, ett bostadskvarter och till och med Norra alliansens befästningar. För varje dag som går döljer man ännu lite mer det slutgiltiga målet för operationerna, som intensifieras mot bakgrund av en oklar strategi som kan ge svindel. Protesterna tilltar, kritikerna blir allt fler och missmodet breder ut sig, även bland övertygade anhängare och de allierade som inte kan kringgås i en viktig kamp mot terrorismen. Vart är vi på väg? Tror vi uppriktigt att vi genom att gå den här vägen kommer att nå framgång i den oundvikliga kampen för att neutralisera dessa brottsliga nätverk och beröva dem den jordmån där de växer och utvecklas? Hur bedömer Europeiska rådet denna minst sagt oroväckande utveckling, framför allt efter meddelandet att amerikanska trupper inom kort kommer att landa på afghansk mark, strax före ramadan och nu när vintern närmar sig? Nåväl, Europeiska rådet - jag citerar - "bekräftar sitt starkaste stöd till de militära insatserna och konstaterar att dessa riktade insatser ligger i linje med slutsatserna från Europeiska rådets extra möte den 21 september i år." Det skulle således inte finnas något att anmärka på... Den här attityden gör mig besviken och oroar mig, eftersom den i princip sätter Europa ur spel under en period då det finns stora förväntningar på Europa, ett politiskt och inte ett militärt Europa, ett Europa som visserligen är solidariskt med Förenta staterna när det gäller att spåra terroristernas nätverk, men utan att för den skull behöva ge ett ovillkorligt stöd till Washingtons ensidiga beslut. Under den period som föregick tragedin den 11 september hade Europeiska unionen trots allt börjat skapa sig en existens på den internationella arenan. I Mellanöstern, i Makedonien och vid konferensen i Durban om rasism har Europeiska unionen haft förmågan att sätta sin prägel på händelsernas gång. På samma sätt förhöll det sig efter attentaten, när Europa stödde den mest realistiska och ansvarstagande strömningen inom Bushadministrationen, och därmed bidrog till att man övergav det skrämmande begreppet korståg till förmån för uppbyggnaden av en världsomspännande koalition, som har en dimension av aldrig tidigare skådat slag. Sedan de militära insatserna inleddes verkar Europeiska unionen tyvärr ha drabbats av krampanfall. Med det nya världsläget har unionens ingripande dock aktualiserats mer än någonsin, när det
{'language': 'sv'}