A francia elnökség programjának ismertetése (vita) Elnök Következő napirendi pontunk a francia elnökség programjának előterjesztéséről szóló tanácsi nyilatkozat. Sarkozy elnök úr, szeretném a Tanács hivatalban lévő elnökeként üdvözölni az Európai Parlamentben. (Taps) Tudom, hogy egy hosszú út után, Japánból visszatérve csatlakozik ma hozzánk. Legyen üdvözölve az Európai Parlamentben, hivatalban lévő elnök úr! (Taps) Ugyancsak szeretném üdvözölni az Európai Bizottság elnökét, José Manuel Durão Barroso urat, aki a hivatalban lévő elnökhöz hasonlóan, a közelmúltban tért vissza Japánból. Fárasztó volt az út, ezért elállnék a további bevezető megjegyzésektől. Felkérem a Tanács hivatalban lévő elnökét, minden további bevezető nélkül, tartsa meg az Európai Parlament előtti felszólalását. Nicolas Sarkozy Elnök úr, hölgyeim és uraim, nagy megtiszteltetés Európa ilyen kritikus időszakában az Önök közgyűléséhez szólnom. Tudatában vagyok a mindannyiunkat egyaránt terhelő felelősségnek. Természetesen, mint a Tanács hivatalban lévő elnökének, nekem személyesen is nagy a felelősségem, de ez az Európa pártján állók mindegyikére elmondható. Miként emeljük ki Európát abból a válságból, amelybe került? Miként előzzük meg a bénultságot? Miként győzzük le a köztünk lévő nézetkülönbségeket és használjuk fel azokat egyazon európai eszme szolgálatában? Itt vagyunk az európai demokrácia szívében. Önök közül mindenkinek, abban a megtiszteltetésben részesülve, hogy ebben a Parlamentben szerepelhetnek, el kellett nyerni honfitársaik támogatását. Férfiak és nők ülnek a baloldalon, középen, a jobboldalon, s mindannyian 27 ország választott képviselőit jelentik. Ma azonban különbségeinket erővé kell változtatnunk egy betegeskedő Európai Unió védelmében. Ezeket a különbségeket fel kell használnunk az aggódó európai polgárok megnyugtatására. Életben kell tartanunk a demokráciát, és ezen azt értem, hogy vitatkozhatunk, de egyben egy olyan Európa képét kell kialakítanunk, amely elveti a bénultságot. Mindenkinek helyet kell szorítani a 27 tagországot számláló európai családban. Senkit sem engedhetünk lemaradni. Mindössze pár hónap választ el bennünket egy, az Európai Parlament számára fontos időponttól. Mindenki tartsa ezt szem előtt! Ugyanakkor, ma reggel olyan képet kell Európáról felfestenünk, amely azt igazolja, hogy ez az Európa mindenki érdekeit képviselve működik. Megtapasztaltam már a mostaninál kedvezőbb helyzetet is Európában. Hadd beszéljek őszintén, annak is tudatában, hogy a Tanács hivatalban lévő elnökeként mindenki nevében szólok, hogy mindenki érzékenységét figyelembe kell vennem, és eközben a helyes válaszokkal kell előrukkolnom. Az első meglátásom: most egy intézményi problémával állunk szembe. Állam- és kormányfők próbáltak kompromisszumos megoldásokat kidolgozni a Lisszaboni Szerződés révén. Senki sem állította, hogy a Lisszaboni Szerződés majd valamennyi gondunkat megoldja, de az mégiscsak egy mindenki számára elfogadható kompromisszum tükröződése volt, és maradt. Magamnak is, a Francia Köztársaság elnökeként szembe kellett néznem saját kötelezettségeimmel. Franciaország 2005-ben "nemmel” szavazott, és ez gondot okozott Franciaországnak. Hölgyeim és uraim, az előttünk álló problémák rendkívül nehezek és összetettek. Kíséreljünk meg azonban mindenkit meggyőzni arról, hogy nincsenek hátsó szándékaink és nincsenek előítéleteink. Ez az elvárás velünk szemben! (Taps) A választások előtt a Lisszaboni Szerződés parlamenti ratifikációját ajánlottam a francia népnek. A választások előtt azt mondtam, nem tartok népszavazást Franciaországban. Ezt, a demokrácia szellemében, közöltem a francia néppel. Ezt az igen nagy jelentőségűvé válni képes alternatívát három nappal megválasztásom előtt rajzoltam föl. Nem sajnálom, hogy így döntöttem. Őszintén hiszem, hogy az intézményi kérdések, az a mód, amiként Európában az ügyeket intézik, parlamenti képviselőkre, és nem népszavazásokra tartoznak. Döntésem politikai jellegű volt (taps) és a választásokat megelőzően politikai döntést hoztam saját hazámban is. Ez tökéletesen megfelel a demokrácia játékszabályainak. Meg kell birkóznunk az ír "nemmel”. Természetesen nem egy francia dolga, hogy - különösen a korábbi holland és francia "nemeket” követően - ítéletet mondjon erről az eredményről. Ezzel együtt, július 21-én, a Tanács hivatalban lévő elnökének minőségében elsőként Írországot keresem fel, hogy meghallgassam partnereimet, párbeszédet folytassak, és megpróbáljak megoldást találni. A francia elnökség javaslatot terjeszt majd elő a megoldási módszert illetően, és remélem, októberre vagy decemberre egyezményes megoldást hozunk tető alá az ír kormánnyal. A gondot a következőkben látom: el kell kerülnünk, hogy az egyik oldalon sürgetjük ír barátainkat, miközben döntenünk kell arról, hogy milyen feltételek között, melyik szerződéshez igazodva szervezzük meg a 2009-es európai parlamenti választásokat. Van némi időnk, bár nem túl sok. Tartozunk annyival polgártársainknak, hogy tájékoztatjuk őket arról, milyen feltételek közepette tartjuk meg az európai választásokat. Alapul vagy a Lisszaboni Szerződés, vagy a Nizzai Szerződés szolgálhat. Nem kerül sor újabb intézményi konferenciára. Nem lesz új szerződés. Vagy Lisszabon, vagy Nizza lesz a kiindulópont. Hozzátehetem ehhez, hogy tökéletesen érthető legyek - és noha ez az én véleményem, de ez nem változtat az igazságon -, hogy magam mindig azok közé tartoztam, akik az európai bővítést szorgalmazták. A 2004-es bővítés sikeres volt. A család ismét együtt van. Nem szabad ezt sajnálnunk. Ugyanakkor azok egyike is voltam, akik mindig azt kívánták, hogy Európa lett volna bölcsebb, és a bővítés előtt hozott volna létre új intézményeket. Nem így történt, ez hiba volt, és ennek most fizetjük meg az árát. Derekabb dolog lett volna az intézményeket a bővítést megelőzően létrehozni. Szeretnék e kérdésben teljesen egyértelmű lenni. Természetesen nem bánom a bővítés bekövetkeztét. Hajthatatlan vagy viszont azt illetően, Pöttering elnök úr, hogy ugyanazon hibát nem szabad még egyszer elkövetnünk. Amennyiben Nizzához ragaszkodunk, akkor a 27-ek Európájáról beszélünk. Ha a bővítés mellé állunk, és én személyesen ezt teszem, akkor azt megelőzően új intézményekre van szükségünk. Ki gondolta volna, hogy a 27 tagállamból álló Európa képtelen lesz saját intézményeit létrehozni, és nem marad más prioritás számára, mint a további bővítés? A dolgokat helyükre kell tennünk: amennyiben bővíteni akarunk - és igenis ezt akarjuk - akkor új intézményekre van szükségünk. (Taps) Hadd tegyem hozzá - és ezt Schulz úrnak mondom -, hogy én pártolom a Balkán integrálását, állítom, hogy horvát barátaink, amint szerb barátaink is, megkérdőjelezhetetlenül európaiak. A leginkább bővítéspárti országok azonban nem mondhatják azt, hogy "nincs szükségünk Lisszabonra”, miközben állítják, hogy "akarjuk a bővítést”. Lisszabon és a bővítés egymáshoz tartozik. Ez nem zsarolás, mert mi itt, Európában nem élünk a zsarolás eszközével. Ez a következetesség, a becsületesség és a logika kérdése. Amikor Horvátországról esik szó, legyen világos, hogy folytatnunk kell a tárgyalásokat, de egyúttal mindenki tegyen eleget kötelezettségeinek. Ahhoz, hogy Európa növekedjék, és így legyen, ahhoz új intézményekre van szükség. Egy másik, az európai vitákban hébe-hóba megjelenő kérdés: gyakran vetik fel előttem emberek, hogy "nézze, nem igazán gond, ha több-sebességes Európával van dolgunk”. Egy napon, talán és sajnos, el kell fogadnunk egy több-sebességes Európát, de ez csak a legvégső megoldást jelentheti. Európa drágán megfizette az árát annak, hogy egy szégyenfal kettéválasztotta. Európa drágán fizetett azért, hogy 80 millió európai élt diktatúrában. Gondolkodjunk el ezen, mielőtt bárkit is hátrahagyunk! Amikor Brüsszelben a Lisszaboni Szerződésről tárgyaltunk, Franciaország azért küzdött, hogy Lengyelország hozzájuthasson a Lisszaboni Szerződés szerint őt megillető helyhez. Most pedig miként magyarázhatjuk el 38 millió lengyelnek, hogy sokkal könnyebb lerázni - az általuk megszenvedett, az általuk, a Lech Walesa és II. János-Pál formátumú személyiségeknek is köszönhetően leküzdött - diktatúra igáját, mint bennmaradni egy szabad Európában? 27 tagja van családunknak. Senkit sem engedhetünk elmaradni. Az európai család minden tagját magunkkal kell vinni. Legalábbis ez az, amit a francia elnökség célként tűzött ki. (Taps) Egyéb kérdéseket tekintve, és úgy vélem, azokban teljes egyetértésre juthatunk, semmi sem lehet rosszabb, mint hogy Európa a bénultság benyomását kelti, azt mutatja, hogy ismét egy intézményi drámát él meg. Ezzel rettenetes csapdába ejtenénk önmagunkat. Visszautasítjuk a bennünket teljes mozgásképtelenségre kárhoztató intézményeket, de ugyanakkor az európaiak türelmetlenek, mert úgy vélik, hogy mozgásképtelenek vagyunk. Az intézményi gondok ellenére, vagy éppen az intézményi gondok okán, Európának kötelessége cselekedni, és most cselekedni! Ez az az üzenet, amelyet a francia elnökség - mindannyiunkon keresztül - szeretne az európaiakhoz eljuttatni. Az intézményi problémák megoldásán már dolgozunk, és nem bénultunk le. Melyek is tehát a prioritásaink? Elsőként is, annak igazolása az európaiak számára, hogy Európa képes megvédeni őket. Szeretnék most elidőzni a "védelem” szónál. Ősidők óta, amióta az emberek kormányokat választanak, úgy tűnik, hogy az adott kormány védelmezi őket. Elnök úr, Európának védelmet kell nyújtania, de a túlvédekezés, a protekcionizmus nélkül. A protekcionizmus nem vezet sehová. Az, hogy az európai polgárok ma úgy gondolkodnak, hogy az ő védelmükre kitalált Európa inkább gondok, semmint védelem forrása, valóságos hátralépést jelent. Nekünk tehát feladatunk annak igazolása, hogy Európa megvédelmezi polgárait konkrét ügyekben. Mindenki számára elsődleges az energia- és éghajlatcsomag. Amennyiben van olyan terület, ahol nemzeteink egyedül cselekedve nem érhetnek el semmit, az földünk ökológiai egyensúlyának fenntartása. A szennyezést, a széndioxid kibocsátást, az ózonréteget tekintve, az országaink közötti elhatárolódás kérdése értelmetlenné válik. Nagy tétek forognak kockán: az IPCC-szakértők találkozójától kezdődően világos számunkra, mi vagyunk az utolsó nemzedék, amely megakadályozhatja a katasztrófát. Az utolsó nemzedék! Amennyiben nem cselekszünk, az elkövetkező generációk talán mérsékelhetik a károkat, de nem lesznek képesek megállítani a romlást. A világ országainak mindegyike azt állítja, hogy "hajlandó vagyok tenni valamit, ha a másik lép elsőként”. Ezzel az érveléssel az unokáink unokái semmiféle döntés végrehajtását nem tapasztalják meg. Amennyiben mi, európaiak azt várjuk, hogy mások lépjenek mielőtt mi teszünk valamit, sokáig várakozhatunk. Azért hoztuk létre Európánkat, hogy saját civilizációs modellünket példaként állítsuk a világ elé, hogy értékeinket védjük. Ezen értékek között szerepel az a felismerés, hogy a világ pusztulásra van ítéltetve, amennyiben azonnal nem hozunk döntéseket. Európának példát kell mutatnia! Európának, példát mutatva, az élre kell állnia! Van egy célunk: a 2009-es konferencia. Ennek a konferenciának feladata, hogy a Kiotó utáni időszak folyamatait kézben tartsa, szervezze. Európának - miután elfogadta az energia- és éghajlatcsomagot - egységet mutatva kell a konferencián megjelennie. Amennyiben ez nem így történik, nem rendelkezünk majd azzal az erővel, aminek révén a kínaiakat, indiaiakat, más felemelkedő országbelieket, és az amerikaiakat rávehetjük a megállapodásokban elért erőfeszítések megtételére. Ennél fogva alapvető, hogy a francia elnökség időszakában elfogadjuk a Bizottság által beterjesztett energia- és éghajlatcsomagot. (Taps) Ez egy igényesen kimunkált, súlyos csomag, de szeretnék e téren mindenki felelősségérzetére is apellálni. Ha minden ország enged saját, különleges hasfájásának, újra szeretné tárgyalni a számára gondot okozó kérdéseket, akkor, hölgyeim és uraim, sohasem jutunk megállapodásra. Ezért kéri a francia elnökség az Európai Parlamentet, sorakozzon fel őmögötte, és az elkövetkező hat hónapban fogadtassuk el az energia- és az éghajlatcsomagot. Ez prioritás. Nem bal- vagy jobboldali prioritás, pusztán a józan ész diktálta dolog. Amennyiben tagországról tagországra haladva tárgyalunk, semmi esélyünk a sikerre. Természetesen vannak pontok, amelyek tisztázásra szorulnak, vagy igazodást igényelnek. Most, specifikusan, egy igen kemény dióra gondolok: nevezetesen azon társaságaink problémáira, amelyekre földünk egyensúlyának fenntartása érdekében - jogosan - különleges szabályokat kényszerítünk. Megtehetjük-e, hogy Európában alapvető jogszabályokat foganatosítunk cégeinkkel szemben, miközben olyan országok termékeit importáljuk, amelyek a mi vállalkozásaink számára kötelező szabályoknak egyikét sem tartják be? Ez nem a protekcionizmus kérdése. Ez a tisztességnek, az igazságosságnak, illetve a naivitás elutasításának kérdése. Ott van továbbá a határok működtetésének kérdése. Érvényesüljenek szabad kvóták, vagy kiigazító mechanizmusok? Magam nem tudom, de mindenesetre, beszélnünk kell erről! (Taps) A második kérdés: megértem, hogy néhány ország számára - és különösen a 2004-ben csatlakozottakra gondolok, amelyek főként ásványi anyagokból nyert energiaforrásokra támaszkodnak - az elvárt erőfeszítések tekintélyesek. Ezek az országok azt mondják nekünk: "10 éve képesek vagyunk fejlődni, ne vegyék el tőlünk ennek lehetőségét!”. Kétségtelen, megtalálhatjuk annak módját, hogy mindenkit mozgósítsunk, és a Bizottság elnökével azon kell dolgoznunk, hogy mindenki felismerje, hogy nem lesznek gazdasági hanyatlásra, szenvedésre, szegénységre, és munkanélküliségre kárhoztatva. Ez az energia- és éghajlatcsomag számunkra az abszolút prioritást jelenti. A világ nem várhat: és Európának irányt kell szabnia! A második pont: a 27 ország közül napjainkra már 24 a schengeni övezet részét képezi. Más szavakkal: 27-ből 24 ország. Azt mondják 23? OK, legyen 23 akkor, de még ez sem rossz arány. És ezek között nincsenek azok az államok, amelyek nem tagjai az Európai Uniónak, de - és erről is gyakran vitatkozunk - tagjai a schengeni övezetnek. Mit is jelent ez? Ez azt jelenti, hogy döntöttünk a schengeni övezet tagjai közötti mozgás teljes felszabadításáról. Szeretném a Parlament politikai frakciói vezetőinek, és a képviselőknek is üzenni, hogy mi, Franciaországban, Bernard Kouchnerrel és Jean-Pierre Jouyet-vel, olyan döntést hoztunk, amelyet nem volt könnyű megtenni. Július 1-e óta nincs semmiféle akadálya a francia munkaerőpiacra való bejutásnak, köszönhetően azon bejelentésemnek, hogy megszüntetek minden, elődeim által kitárgyalt korlátozást. Az EU bármely országának bármely munkása jöhet, és munkát vállalhat Franciaországban. (Taps) Ez nem volt olyan egyszerű, nem volt olyan könnyű. Ugyanis, és a francia képviselők majd kijavítanak, ha tévedek, azt mondták nekem, hogy katasztrofális következményei lesznek majd döntésem bejelentésének. S mint oly gyakran, megszületett a döntést, és nem következett be katasztrófa. Nem igen tett boldoggá a hírhedt, "vízvezeték szerelőről” folytatott vita, amely sem hazámnak, sem Európának nem szolgált előnyére. Nem ez volt az ok, amelyért mi, mindannyian az Európai Uniót építjük. (Taps) Most, hogy nincsenek egymástól elválasztó határok, érdemes-e, ésszerű-e mindannyiunk számára elkülönült, saját bevándorlási politikát kialakítani úgy, hogy nem vesszük figyelembe mások igényeit? Az Európai Bevándorlási és Menedékjogi Megállapodás, két okból is, meghatározó dokumentum a francia elnökség számára. Elsőként - és hadd forduljak itt a Ház baloldalához -, amennyiben mindannyian, az összes európai ország, közös európai bevándorlási politikát követ, akkor a bevándorlás ügye lekerülhet a nemzeti viták napirendjéről, ahol is a szélsőségesek a szegénységet és a félelmet felhasználhatják olyan célok szolgálatában, amelyek nem azonosíthatók a mi céljainkkal. A bevándorlásról folytatott felelősségteljes vita lefolytatásának egyetlen módja az, ha e kérdést európai politikává tesszük. Megszűnnek a különböző érzékenységű országok együttműködése terén jelentkező hátsó gondolatok. A miniszterek mindegyike által jóváhagyott, és az Állandó Képviselők Bizottsága, illetve az Európai Tanács találkozójának napirendjén szereplő, Brice Hortefeux által javasolt gondolatok nálam elsőbbséget élveznek. Azt igazolják, hogy Európa nem kíván zárt erődítménnyé válni, nem utasítja el emberek befogadását, hogy szüksége van migráns munkavállalókra. Ugyanakkor Európa nem fogadhat be mindenkit, aki földrészünkre szeretne jönni. Hadd tegyem hozzá, a politikai menedékjogra utalva, hogy értelmetlennek tartom, hogy valaki 27 demokratikus országban 27 kérelmet nyújthasson be, és ne minden esetben ugyanazon választ kapja. Hozzáfűzöm még, az Afrikával való fejlesztési kapcsolatra is gondolva, hogy erősebbé válunk, ha együtt dolgozunk. Ez lesz a francia elnökség második prioritása. A harmadik prioritás: szeretnénk előrelépni egy, Európában gyakran érintett, de igen lassan kibontakozó kérdésben, az európai védelem terén. Tudatában vagyok annak, hogy igen jelentősek a nézeteltérések e témát illetően, de hadd osszam meg Önökkel gondolataimat. Miként képzelik azt, hogy Európa politikai erővé válhat, hallathatja szavát, ha nem tudja megvédeni magát, nem képes a politikájának alátámasztásához szükséges eszközöket mozgósítani? Vegyük például Koszovót, ami szerintem európai sikertörténet. Ez olyan európai probléma, amelyet az európaiaknak kell rendezniük. Miként is folytathatják azonban az európaiak a problémák rendezését, ha nem teremtik elő az általunk, közösen meghozott döntések végrehajtatásához szükséges katonai és humán forrásokat? Miként gondolják, hogy Európa a világ legsikeresebb gazdasági térségévé válhat, ha nem képes megvédeni önmagát? Igen, itt van a NATO. Senkiben sem kérdőjeleződik meg a NATO hasznosságának kérdése, legkevésbé bennem. Itt nem az európai védelmi politika és a NATO közötti választás kérdése vetődik fel, hanem az az igény, hogy álljon rendelkezésünkre a NATO - és azzal az amerikaiakkal való szövetség -, valamint egyidejűleg az önálló európai védelmi politika. Ezek mindegyikére szükségünk van, együtt, és nem az egyikre a másik helyett. Megtoldom ezt még azzal, hogy nem folytatódhat az, hogy Európa biztonságát mindössze négy vagy öt ország hozzájárulására alapozva garantáljuk, míg a többiek e négy-öt ország erőfeszítéseire hagyatkoznak. A tagállamok nem tarthatnak ki amellett, hogy külön-külön gyártanak repülőgépeket, hogy a hadiiparok egymással - néha az összeomlásig és a végelgyengülésig - versengenek, pusztán azért, mert nincs elég erő egy európai védelempolitika kialakítására. A negyedik prioritás: a közös agrárpolitika végtelenül bonyolult kérdése. Most térek rá azzal kapcsolatos megállapításaimra. Pontosan azért, mert komoly gond az, hogy egyáltalán beszélnünk kell erről. Tökéletesen tudatában vagyok annak, hogy akadnak közöttünk mezőgazdasági országok, amelyek keményen védelmezik gazdálkodóik munkáját, miközben más tagállamok úgy vélik, hogy ez a politika túlságosan sokba kerül. Hölgyeim és uraim, hadd apelláljak józan eszükre! 2050-ben földünket 9 milliárdnyian lakják. Már most 800 millióan halnak meg az éhezés következtében. Minden harminc másodpercben egy gyermek éhen hal. Józanságra vall-e azt igényelni Európától, hogy mérsékelje mezőgazdasági termelését akkor, amikor a világnak oly nagy szüksége van élelmiszerekre? Nem hiszem, hogy ez ésszerű. Ez nem a francia mezőgazdaságról, hanem a józan észről szól. (Taps) Hadd egészítsem ki fentieket egy második ponttal: függetlenül attól, hogy országuk mezőgazdasági jellegű-e, az élelmiszer-biztonság mindenkit érint. Helyes-e, és ésszerű-e átlátható és biztonságos előírásokat tenyésztőinkre és gazdálkodóinkra kényszeríteni, és továbbra is húst behozni Európába olyan országokból, amelyek a gazdálkodóinkra kényszerített szabályok közül egyetlen egyet sem tartanak be? (Taps) A harmadik pont: a mezőgazdasági árak sohasem voltak ennyire magasak. Éppen itt az ideje, hogy az árakról, a támogatásokról, a közösségi preferenciákról szót ejtsünk. Úgy gondolom, hogy a közösségi agrárpolitika egészségügyi ellenőrzése és a pénzügyi döntőbíráskodás végletei között képesek vagyunk megállapodni olyan elvekben, mint Európa élelmiszer-ellátottsága és élelmiszer-biztonsága. Hölgyeim és uraim, seregnyi egyéb téma vár még ránk: például a szociális dimenzió végtelenül bonyolult kérdésköre. Szeretnék egy pontot kiemelni. Esetenként bizonyos ellentmondást tapasztalok: néha a leegyszerűsített megfontolások azt sugallják, hogy Európának nem szabadna mindennel foglalkoznia. Európa csak olyan ügyekbe ártsa magát, amelyek őt érintik. Ugyanazon személyek azonban, akik egyszer azzal vádolják Európát, hogy mindenbe beleüti az orrát, elsőként horkannak fel, ha nem ejtünk szót a szociális dimenzióról. Mindmáig, a tagországok a szociálpolitikát elsődlegesen is nemzeti hatáskörben kívánták tartani, mivel a nyugdíjak és az egészségügy elsődlegesen nemzeti ügynek tekinthetők. Hölgyeim és uraim, akad néhány szociálpolitikai irányelv, amelyet Barroso elnök úr, helyesen, napirendre tűzött. Az üzemi tanácsokkal, az ideiglenes munkával, és az Európában mindenkire érvényes, némely alapvető szabályra gondolok most. E kérdéseket a francia elnökség prioritásként kezeli majd. Egyéb témákat is a francia elnökség napirendjére kellene tűznünk, noha azok nem esnek az európai hatáskörön belülre. Hadd említsek fel egy, mindannyiunkat érintő példát, az Alzheimer-kórt. (Cohn-Bendit úr közbevetető megjegyzése: "még nem”) Cohn-Bendit úr, sohasem gondolnám azt, hogy egy Önhöz hasonlóan fiatal ember áldozatává válna, az Önt elkerülő, de európaiaknak millióit érintő betegségnek. Európaiaknak ezen milliói számomra ugyanolyan fontosak, mint az Ön betegsége. (Taps) Természetesen, a szubszidiaritás értelmében ez nem tartozik európai hatáskörbe. Ennek ellenére azt szeretném, ha a francia elnökség az összes európai állam összes szakemberének részvételével találkozót szervezne a leghatékonyabb gyógymódokkal kapcsolatos tapasztalatok kicserélése céljából. Ez vezethetne el a kutatók tapasztalatainak összevonásához, elősegítve ezzel a betegség jobb megismerését, a gyógykezelés megoldásának közös feltárását. Képzeljék csak el, miként is vélekednek majd akkor az európaiak Európáról? Azt mondják majd: így jutottunk el e borzalmas betegség orvoslásához! Amit az Alzheimer-kórról mondtam, az alkalmazható a családokat szétszakító rákra is. Nincs értelme, hogy mindenki önmagában keresse a rák ellenszerét, ha együtt több forrással rendelkezhetünk, erősebbekké válhatunk. (Taps) Végül a kultúrát és sportot illetően elmondanám, hogy nagy hiba nem beszélni olyan kérdésekről, amelyek európaiak millióinak mindennapi életét érinti. Létezik egy európai kulturális kivételesség. A kultúrát a mindennapos európai viták részévé kell tennünk. Nem engedhető meg, hogy a világ egyetlen nyelv, egyetlen kultúra előtt hajtson fejet. Egyértelműen foglalkoznunk kell a videók és CD-k ÁFÁ-jának kérdésével, amint az történt a könyvek esetében is, és amelyet Önök már lerendeztek. A politikai megosztottságot háttérbe szorító sportról szólva, szeretném, ha a kulturális kivételességhez hasonlóan, érvényesülne az európai sportbeli kivételesség is. Magam pártolom a személyek és áruk mozgásának szabadságát, de nem fogadom el azt a nézetet, miszerint fizetésre kell köteleznünk futballklubjainkat, és ezzel ellehetetlenítenénk a képzési célokból e kluboknál maradni kényszerülő fiatalokba történő beruházást. Egy olyan sporttal kapcsolatos kivétel, ami azt jelenti, hogy a sport nem válik a piacgazdaságnak alárendeltté, kiérdemli valamennyi képviselő támogatását. (Taps) Befejezésül, hölgyeim és uraim, elnök úr - elnézésüket kérve, hogy kétségkívül hosszúra nyúlt hozzászólásom - egy észrevétellel zárnám azt le. S tudom, mivel is kapcsolom össze észrevételemet: az európai demokrácia szívdobbanásával. Európa sokat szenvedett. Szenvedett, mindenekelőtt némelyikünk gyávaságától. Azokétól, akik boldogan engedték, hogy Európa olyan dolgokért vállaljon felelősséget, amely pedig azon politikai vezetők felelőssége volt, akik nem voltak hajlandók nyilvánosságra hozni az általuk Brüsszelben korántsem védelmezett választási lehetőségeket. (Taps) Ez gyávaság. Az Európai Parlament és az Európai Bizottság elnökének mondom ezt: az elnökség kéz a kézben fog Önökkel együtt haladni. Amennyiben valamely tagállam nem ért ezzel egyet, szólaljon fel! Amint azt a lengyel elnöknek mondtam, aki maga tárgyalta ki a Lisszaboni Szerződést, és szavát adta akkor. És az ember tartsa be ígéretét! Ez nem a politika, hanem az erkölcs kérdése! (Taps) Európa azonban mástól is szenved. Európa szenved a vita hiányától. Ezzel szeretném befejezni, mert ez a kérdés számomra rendkívül fontos. Intézményeink függetlenek, de a függetlenség nem jelent közömbösséget. Amennyiben nekünk, politikai vezetőknek nincs bátorságunk a vitára, kinek lesz? De miről is vitázzunk? Hogy mi a helyes gazdasági stratégia? Mi a helyes pénzügyi stratégia? Mi a helyes árfolyampolitika? Természetesen, mindenkinek jogában áll hitéhez kötődni, és ezt különösen német barátaink felé fordulva mondom. Nincs azonban senkinek joga egy vitát, egy építő szellemű vitát megakadályozni! Természetesen mindenki szeretne egy megállapodást, mint amilyen a most kitárgyalandó kereskedelmi megállapodás is. Senki se féljen azonban kimondani azt, hogy Európának nem szabad naivnak lennie! Meg kell vitatnunk a szabadkereskedelem előnyeit, de el kell mondanunk a feltörekvő országoknak azt is, hogy nem megalapozott az igényük egyazon jogokat követelni, csak ha vállalják az azonos kötelezettségeket is. Nem szabad megijednünk egy európai vita lefolytatásától sem. Fel kell vállalnunk egy méltóságteljes európai vitát, ne féljünk azonban megvédenünk elképzeléseinket! Nem kérdőjelezzük meg az EKB függetlenségét azzal, hogy rákérdezünk, ésszerű-e a kamatlábak 4,25 %-ra emelése akkor, amikor az amerikai kamatláb 2 %-on áll. Vitába keveredünk. Békés vitába, amelyben senki sem rendelkezik az igazság monopóliumával. Magam semmi esetre sem, de a szakértők sem, akiknek bizonyítaniuk kell döntéseik hatékonyságát. Hölgyeim és uraim, ebben a szellemben szeretném magam, a francia miniszterekkel együtt, az elnökséggel járó felelősséget felvállalni. Tudom, ez nem egyszerű. Tudom, hogy amikor valaki a Tanács hivatalban lévő elnöke, akkor nem saját hazája, hanem az Unió érdekeit védelmezi. Tudom, elnök úr, elnök urak, hogy egységes csapatként kell a 27-ek Európájának érdekében fellépnünk, és remélem, hogy hat hónap múlva mindenki elmondhatja majd, hogy "Európa haladást ért el, az Önök részvételének és támogatásának köszönhetően”! (Hangos tetszésnyilvánítás) Elnök Az Európai Tanács hivatalban lévő elnökének köszönöm felszólalását. Kívánjuk, őrizze meg bátorságát, elszántságát, legyenek sikeresek elnökségük során mindvégig - hiszen, ha Önök sikeresek, az Európai Unió is sikeres! És azzal együtt az Európai Parlament is. Biztos lehet abban, hogy amikor határozott erőfeszítéseikkel egy szebb jövő felé kormányozzák az Európai Uniót, akkor az Európai Parlament Önök mellett áll! Az Európai Parlament támogatja Önöket e feladat végrehajtásában! Szertném köszönteni az Ön társaságában lévő minisztereket is: Bernard Kouchnert, Brice Hortefeux-t, hajdani képviselőtársunkat, és mindenekelőtt Jean-Pierre Jouyet urat, az európai ügyek államminiszterét, aki szinte mindenkor itt van velünk a Parlamentben. A legmelegebben üdvözlöm Önöket az Európai Parlamentben! (Taps) José Manuel Barroso a Bizottság elnöke. - (FR) Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, hölgyeim és uraim! Örülök, hogy itt lehetek ma Önökkel, az Európai Unió Tanácsa féléves francia elnökségének bemutatkozásakor! Meggyőződésem, hogy ez az elnökség gazdag lesz energiában, eltökéltségben, és konkrét sikerekben is, amelyet mindannyian igyekszünk előmozdítani. Ön vissza akarja hozni Franciaországot Európába, hivatalban lévő elnök úr, és ez feltétlenül kitűnő hír számunkra. Az európai polgárok és a ma itt ülésező Európai Parlament nagy elvárásokkal viseltetik a francia elnökség iránt. Amint azt július 1-én, párizsi találkozónkon kifejtettem, a Bizottság a francia elnökség mellett áll, azt teljes támogatásáról biztosítja annak érdekében, hogy az Európai Unió az elkövetkező hat hónapban is sikeres legyen. Nem lesz ugyanis hiány a kihívásokban. Nyakunkon a globalizáció, a verseny mind keményebb lesz. A világ olyan új kihívásokkal kerül szembe, mint a szénhidrogének hiánya és az éghajlatváltozás. Most kell lépnünk, hogy e kihívásokra közös megoldást találjunk. Mindezen tényezők arra utalnak, hogy Európának versenyképességének növelése érdekében meg kell reformálnia gazdaságait, korszerűsítenie kell szociális modelljeit, az oktatásba, kutatásba, innovációba forrásokat kell befektetnie. Európa, a világ egyik vezető kereskedelmi hatalmaként, erős kártyalapokkal rendelkezik. Az igazodáshoz azonban bátorságra van szüksége. Ha partnereknek védelmet kínálunk fel, akkor igazodnunk kell. Ez a kulcskérdés. Nincs értelme tagadni, hogy Európa nehéz időszakot él meg. Gondoljunk az ír nemleges szavazásra, a globális gazdaság légkörére, az emelkedő olaj és nyersanyagárakra, az élelmiszerárak drasztikus emelkedésére, és a vásárlóerő legnagyobb ellenségét jelentő inflációs nyomásokra. Az infláció egyben a társadalmi igazságosságnak is legfőbb ellensége, hiszen magas infláció mellett az alacsony fizetéssel rendelkezők és a nyugdíjból élők szenvednek a legtöbbet. Mindezen tényezők árnyat vetnek gazdaságainkra, és- mind európai, mind nemzeti szinten - nehéz választások elé állítják politikusainkat. Fel kell vállalnunk, hogy szembenézünk a realitásokkal, és realistán és eltökéltséggel alkalmazkodunk azokhoz. Most érkeztünk vissza Japánból, a G-8-ak csúcsértekezletéről, ahol megtapasztaltam az Európai Unió befolyását, de azokat az elvárásokat és azt a tiszteletet is, amelyet az Unió a világban kelt. Mindez éles ellentétben áll azzal a borúlátással, amellyel gyakran az EU-n belül találkozhatunk. Elmondhatom Önöknek, hogy - sokkalta erőteljesebben, mint bármikor korábban - az Európai Unióra pozitív és meghatározó szereplőként, a világszínpad rendkívüli befolyással rendelkező játékosaként tekintenek. Vegyük a G-8-ak csúcsértekezletének figyelmének középpontjában álló két konkrét témát: az éghajlatváltozást és a fejlődést. Két olyan kérdést, amelyet illetően Európa tette meg globális szinten a kezdeményező lépéseket. Az Egyesült Államok most csatlakozott hozzánk az éghajlatváltozás elleni küzdelemben, jelentős mértékben átvéve a mi elgondolásainkat. A múlt évben, Heiligendammban - emlékszem, de Sarkozy elnök úr is ott volt - nagy nehézségekbe ütközött meggyőzni az amerikaiakat és az oroszokat, hogy elfogadják a 2050-re nézve kötelező célkitűzések elvét. Mostanra elértük ezt. Köszönhető volt ez Európa vezető szerepének. Az egyik európai intézmény elnökeként büszkeséggel gondolok erre. Ez megint egy olyan siker, amelyet európai egységünknek tulajdoníthatunk. A második példa, a fejlődéshez, de különösen a gyorsan emelkedő, a millenniumi fejlesztési célkitűzések (MFC) teljesítését fenyegető élelmiszerárakhoz kapcsolódik. A múlt havi Európai Tanács következtetéseinek köszönhetően, ezen a téren is a katalizátor szerepét tölthetjük be. Az Európai Tanács - idézem - üdvözölte "a Bizottság törekvését olyan új pénzügyi alapra vonatkozó javaslat kidolgozására, amely a fejlődő országok mezőgazdaságának nyújtana támogatást”. Az Európai Bizottság a jövő héten fogadja el ezt a javaslatot. A költségvetés elfogadásában szerephez jutó mindkét hatóság teljes támogatására számítok, hogy Európa gyorsan - az érintett nemzetközi szervezetekkel szoros együttműködésben - támogatásban részesíthesse a mezőgazdasági vállalkozókat, különösen Afrikában. Ez a támogatás elengedhetetlen az Afrika stabilitásához és fejlődéséhez szükséges "zöld forradalom” végrehajtásához. S mint tudják, Afrika stabilitása és fejlődése Európának is közvetlen érdeke. Az Európai Tanács kérésének megfelelően, javaslatunk a most érvényes pénzügyi kereteken belül marad. Megközelítésünk arra épül, hogy a nemzetközi élelmiszerárak emelkedéséből fakadóan az európai agrár támogatáspolitika keretében keletkező megtakarításokat átirányítjuk az áremelkedés által leginkább sújtottakhoz. A világ minden részében találkozhatunk rendkívüli és katasztrófahelyzetekkel. Ha hallották volna azt, amiként a Világbank elnöke, néhány afrikai és más ország vezetői - szélesebb körű találkozókon - az éhínséget és éhezést a világ oly nagyszámú emberét veszélyeztető valós fenyegetésként írták le, megértenék, hogy mennyire is szükséges és elengedhetetlen az európai segítségnyújtás. (Taps) Ezért is hiszem azt, hogy ismét jó példával járhatunk elöl az európai és afrikai gazdák közötti szolidaritás terén, illusztrálva azon tényt, hogy a közös agrárpolitika (KAP) és a fejlesztési politika képes tandemben érvényesülni, amint erre szükség is van. Mert, amint azt Sarkozy elnök úr az imént kifejtette, az élelmiszer-biztonság globális kérdés, és azt együtt kell megoldanunk. Nem egyedül, hanem együtt. Tény, hogy vannak gondok, amint tény az is, hogy az Európai Unió, sokkalta inkább, mint bármikor korábban, központi szerephez jut azok megoldásában. Ahelyett, hogy elmerülnénk abban, amit én néha "válságofiliának” hívok, illetve az európai hanyatlás jelenségéről szóló polémiákban, hangsúlyozzuk inkább az Unió konkrét és pozitív lépéseinek értékeit. Feltétlenül ez a legjobb módja annak, hogy foglalkozzunk a Lisszaboni Szerződés ratifikálásának írek általi elutasítását követően jelentkező nemzetközi kérdésekkel. Foglalkoznunk kell ezzel, mert a Lisszaboni Szerződés hatékonyabbá, demokratikusabbá tehetné munkánkat. Mindez azonban nem szolgálhat mentségül ahhoz, hogy ne reagáljunk azonnal polgáraink igényeire. Az európai polgárok válaszokat várnak tőlünk. Az általunk adható legjobb válasz az, ha őszintén szólunk hozzájuk, és igazoljuk, hogy szorult belénk elég politikai bátorság. A francia elnökségre mindkét vonás egyértelműen jellemző. A próbaidőszakot átélő Európának tanúsítania kell, hogy Európa működik. Olyan politikákra kell összpontosítanunk, amelyek Európát közelebb hozzák polgáraihoz, módosítják mindennapi életüket. Jobban, mint bármikor korábban, olyan irányt kell vennünk, amely a sikerre épülő Európához vezet. Magam, személyesen, bizakodó vagyok. A francia elnökség prioritásai felkészítik Európát, hogy megfeleljen a legfőbb kihívásoknak, és egyben felkészítse azt a jövőre is. Üdvözlöm azt, hogy a francia elnökség prioritásként kezeli az energia- és éghajlat-változási politika integrált formában történő elővezetését. Hivatalban lévő elnök úr, Ön megemlítette, hogy ez elnökségük prioritása, és ismerjük az Ön elszántságát, hogy az év végére lezárja az e stratégiai megállapodással kapcsolatos munkálatokat, és ezzel kedvező helyzetbe hozza az Unót az egy év múlva esedékes koppenhágai tárgyalások tekintetében. A Bizottság teljes mértékben támogatást nyújt ahhoz, hogy nagyra törő, de kiegyensúlyozott megállapodás születhessen az Európai Parlament és a tagállamok közreműködésével. Ezt prioritássá tettem saját intézményemben is, és szeretném ismét megköszönni a hivatalban lévő elnöknek az Európai Bizottság által benyújtott energia- és éghajlat-változási csomaghoz nyújtott, fáradhatatlan támogatását. Előre kell lépnünk egy ellenőrzött európai bevándorlási politika irányában is. Elsőként foglalkoznunk kell a bevándorlással, amelyre a mind korosabbá váló Európának bizonyos kulcságazatokban szüksége van, és amelyet ki kell egészítenünk a társadalmi beillesztés gyakorlatával, hogy humanista Európánkban büszkék lehessünk arra, hogy képesek vagyunk beilleszteni társadalmunkba azokat, akik valóban dolgozni szeretnének nálunk. A "kék kártya” elfogadása a francia elnökség alatt, fontos lépés lenne ebben az irányban. Kezelnünk kell azonban az illegális bevándorlás, valamint a gyakran azzal összekapcsolható kizsákmányolás kérdését is. Különös tekintettel azok megbüntetésére, akik illegális munkásokat foglalkoztatnak. Ez az a terület, ahol talán a leghatékonyabb fellépésre van szükség, de ne fenyegessük azokat a szegény munkásokat, akik mindössze dolgozni jöttek Európába. Büntessük azokat, akik kihasználják őket! A mostani gyakorlat Európa szégyene. Ne essünk tévedésbe: realistának kell maradnunk a bevándorlási kérdés kezelése során. Hölgyeim és uraim, mély meggyőződésem, hogy a problémával való komoly és felelősségteljes foglalkozás képtelensége az egyik legnagyobb fenyegetést jelenti Európa számára. Nem oldhatjuk meg a bevándorlás kérdését, ha minden tekintetben elnézőek vagyunk. Ez kiváló ürügyül szolgál a szélsőséges, idegengyűlölő erőknek. Határozottnak kell lennünk az illegális bevándorlás kérdéseiben, de ugyanakkor jeleznünk kell nagylelkűségünket és egységünket abban, hogy befogadjuk azon migráns közösségeket, amelyek hozzá kívánnak járulni Európa növekedéséhez és fejlődéséhez. Úgy vélem, egyértelműnek kell mutatkoznunk e kérdésben, határozottnak kell lennünk a bűnnel szemben, de tiszteletben kell tartanunk az európai civilizáció védjegyét jelentő emberi jogokat, és európai integrációs terveinket. Természetesen ezek érzékeny témák, amelyek könnyen adnak lehetőséget polémiákra és félreértésekre. Ezért is kívánt a Bizottság egy kiegyensúlyozott javaslatot előterjeszteni, és ez magyarázza, miért is körvonalazott tíz kulcselemet a közös előrelépés előmozdítása keretében. Nagy örömmel láttam, hogy a francia elnökség és a francia igazságügyi és belügyminiszterek - múlt heti, Cannes-i informális találkozójukon - magukévá tették ezt az integrált megközelítést. Hölgyeim és uraim, feltétlenül szeretnék rámutatni arra, hogy Európában, a schengeni övezeten belül, ahol a mozgás szabadsága a mindennapok valósága, abszurd dolog, hogy 27 különböző bevándorlási politika érvényesüljön. Szükségünk van egy európai bevándorlási politikára. Napirenden szerepel szociálpolitikánk is. Nem születhet dinamikus, versenyképes gazdasági modell, valódi, a szegénység, a társadalmi kirekesztés, a marginalizáció kockázatát kizáró szociális befektetések nélkül. Franciaország az Európai Bizottság által pár nappal ezelőtt előterjesztett Szociális Napirendet prioritásként kezeli. Üdvözlöm ezt. Ahhoz, hogy az európaiakat felkészítsük a jövőre, lehetőségeket, a minőségi szolgáltatásokhoz való hozzáférést, az oktatást, az egészségügyi gondoskodást, a szolidaritás fenntartását kell számukra biztosítanunk. Európában senkit sem szabad magára hagynunk. Európa nem másról szól, mint a lehetőségekről és a szolidaritásról. Hölgyeim és uraim, számos más projekt is beindul az elkövetkező hat hónap folyamán. Nincs módom mindegyiket felvázolni, de ha kettőt körvonalazhatok, akkor az európai védelmet és a jövő vasárnap, Párizsban bejelentett Mediterrán Uniót ajánlanám figyelmükre. Ezeket két olyan lehetőségnek ítélem, amelyek révén Európa megerősítheti szerepét a világban. Itt, szintén, rajtunk áll, hogy miként tudjuk elképzelésünket konkrét formákba önteni. Az elkövetkező, izgalmasnak ígérkező féléves időszakra a Bizottság teljes támogatását garantálva kívánok a Tanács francia elnökségének teljes sikert. A politikusok elsődleges kötelessége, hogy szembenézzenek a kihívásokkal, és erőfeszítéseik megkettőzésével sikeresen helytálljanak. Nagyon sok mindent elérhetünk együtt. Szeretném elismerni azokat az erőfeszítéseket, amelyeket az elmúlt hónapokban a francia kormány - a legmagasabb szintet is beleértve - tett azért, hogy szorosan együttműködjék az európai intézményekkel! Az intézményeknek, az elnökségnek, és a tagállamoknak szorosan együtt kell dolgozniuk. Ez az európai polgárok felé kötelezettségként jelentkező közös siker záloga. S szeretném ismét elismerésemet kifejezni a ma is, a hivatalban lévő elnök által megerősített elkötelezettségért, minek révén a Tanács, a Parlament és a Bizottság konkrét megoldásokat találhat a polgáraink számára naponta jelentkező konkrét problémákra. Joseph Daul Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, hölgyeim és uraim. Franciaország úgy döntött, hogy elnökségét az elkötelezettség fogalmával teszi beazonosíthatóvá. Szükségünk van politikai elkötelezettségre az európai integráció előtt tornyosuló nehézségek leküzdéséhez. E gondok között, minden kétséget kizáróan, a legnehezebb a ma reggel már megvitatott ír nemleges szavazás. Be kell vonnunk polgárainkat Európa ügyeinek kezelésébe! Miközben számos ok magyarázhatja fenntartásaikat, így a globalizációval párosuló félelmeik, az emelkedő árak, a hagyományos családi és társadalmi értékekben bekövetkezett változások. Amennyiben nem tudunk mindenkit meggyőzni arról, hogy az olyan lényegi kérdések, mint a biztonság, az éghajlatváltozás, az energia, a bevándorlás kizárólag európai szinten rendezhetők hatékonyan, továbbá, hogy a világ más térségeihez való viszonyunkban Európának is erősnek kell lennie, hogy képes legyen meggyőzni az Egyesült Államokat, Indiát, Kínát és Brazíliát, akkor aligha számolhatunk békés jövővel. A francia elnökségnek szüksége lesz politikai eltökéltségre, hogy meggyőzze partnereit arról, a Lisszaboni Szerződés a bennünket érintő összes kérdésben előmozdítja a hatékonyabb és demokratikusabb döntéshozatalt. Képviselőcsoportom Európai Néppárthoz tartozó valamennyi tagja azt szeretné, ha az összes tagállam, amelyik ezt eddig még nem tette meg, a francia elnökség időszakában ratifikálná a Lisszaboni Szerződést. A mérlegelési időszakot követően, minden tiszteletünket megőrizve is azt várjuk, hogy - amint ez történt Franciaország és Hollandia esetében is - Írország tegyen javaslatot 26 partnerének a patthelyzet feloldására. Valamennyi tagországot felkérünk, hogy tartózkodjanak a kivagyiságtól és kezeljék e kérdést felelősségteljesen. Csoportunk szeretné lezárni ezt az intézményi vitát, és bízunk abban, hogy a francia elnökség mindent megtesz e cél elérése érdekében. Elnök urak, hölgyeim és uraim, miközben kísérletet teszünk arra, hogy hatékonyabb döntéshozatali eszközökkel szerelkezzünk fel, gondjaink csak szaporodnak. Mindez energiákat emészt fel, amelyek jobban is hasznosíthatók volnának a munkahelyteremtés, érdekeink védelme, szociális modellünk erősítése terén, vagy általában az európai ügyekben. Mint említettem, feltétlenül szükségünk lesz politikai elkötelezettségre. Egyértelműsítenünk kell, hogy rendelkezünk azzal az eltökéltséggel, amely a hivatalban lévő elnök úr által az imént beazonosított prioritások kezeléséhez szükséges. Sürgősen lépnünk kell az éghajlatváltozás, az energia, a migráció, az élelmiszer-biztonság és a védelem kérdéseinek rendezése érdekében. Az éghajlatváltozásról és az energiáról szólva, a választási lehetőségek adottak. Tagállamainknak vagy az a meggyőződése, hogy lépniük kell előre, és példát kell mutatniuk a koppenhágai csúcstalálkozót megelőzően, és ebben az esetben még decembert megelőzően egyértelmű döntéseket kell hoznunk, hogy nemzetközi partnereink részéről a viszonosságot biztosíthassuk. Vagy pedig már eldöntötték, hogy a rosszabbodó éghajlati feltételek és fokozódó energiafüggőségünk ellenére sincs szükség sürgős lépések megtételére. Aligha kell mondanom Önöknek, hogy politikai csoportom melyik választási lehetőséget szorgalmazza. A migrációt illetően szintén szeretnénk véget vetni az álszenteskedésnek. Miközben a világban néhány ország már kielégítő eredményekkel járó bevándorlási politikát érvényesít, addig a mi tagállamaink többsége késlekedik a választással. Itt az ideje a téma megvitatásának, egy pozitív, emberséges és felelősségteljes döntés meghozatalának. Az októberben megvitatásra kerülő európai bevándorlási és menekültügyi megállapodás tervezete a megfelelő irányban tett lépés, és gratulálok az uniós minisztereknek a Brice Hortefeux úr által készített tervezethez kapcsolódó e heti válaszukhoz. Támogatjuk Önt, Hortefeux úr! Végül szeretnék két, a szívemhez igen közel álló, a jövő, és függetlenségünk tekintetében létfontosságú témára kitérni: az élelmiszer-biztonságra és a védelemre. Szeretném, ha gondolnánk a legelesettebbekre úgy a világban, mint saját országainkban. Ők azok, akik számára az árak emelkedése valódi gondokat okoz. Szeretném, ha Európa és a francia elnökség ezekben a nehéz időkben erőfeszítéseket tenne megsegítésükre. A védelem terén mindössze egyetlen kérdést tennék fel: miként lehet Európa megbízható, a nevéhez méltó védelmi képességek nélkül? Szükségünk van védelemre, hogy biztosíthassuk a békét Európában, továbbá, hogy a világban megsegíthessük a legkedvezőtlenebb helyzetben lévőket. Képviselőcsoportunk támogatja a francia elnökség eltökéltségét, hogy határozott elképzelések beterjesztésével e két stratégiai területen felvállalja a vezető szerepét. Hölgyeim és uraim, az európai integráció elsődlegesen politikai ügy. Nincs kétségem afelől, hogy amennyiben vesszük a bátorságot és vállalkozunk az egyértelmű politikai választásokra, akkor polgárainkban ismét felerősödik Európa szeretete. Teljes mértékben bízom az új elnökségben, hogy bátorítást nyújt az előbbiekhez. És ha a 2009. évi európai választásokat megelőzően sikerül visszaszereznünk polgáraink bizalmát, lényegében nyert ügyünk lesz. Martin Schulz Elnök úr, hölgyeim és uraim! Sarkozy úr, vannak olyan gondolatai, amelyeket magunk is osztunk. Elsőként ezek némelyikét szeretném részletesebben érinteni. Örülök, hogy biztonságban és egészségben visszaérkezett Japánból. Hallottunk már az éghajlatváltozással kapcsolatos elkötelezettségek újabb sorozatáról, és ideje volt, hogy beszámolót kapjunk erről. Önnek igaza van abban, hogy az éghajlatcsomag prioritást képez, és ebben képviselőcsoportunk egyetért Önnel. Abban is igaza van, hogy az egyes országok egyedül nem mennének itt sokra, így még a németek és a franciák sem, és - apropó - azzal sem, hogy egymás között megállapodnak, mint történt ez Straubingben. Még 25 ország érintett e kérdéskörben, és ne feledjük, az Európai Parlament az, amely a végső döntést meghozza. Mi, Önökkel együttműködve tesszük majd ezt, és ne próbálkozzanak semmiféle partizán akcióval, még Angela Merkellel sem, bármennyire jó ötletnek is tűnhet ez. Miután említette a sportot: ma reggel belenéztem a francia lapokba, hogy mit is írnak Sarkozy úrnak az Európai Parlamentben tett látogatásáról. Semmit! Sokat írnak a Tour de France-ról, és most éppen egy német viseli a sárga trikót. (Dühös beszólások) Figyelemmel kísértem felszólalását, hivatalban lévő elnök úr, beleértve a felemlített más pontokat is, így az éghajlatváltozással, de különösen a Lisszaboni Szerződéssel foglalkozókat is. Ha mi valóban meg akarjuk érinteni a polgárokat, akkor ehhez eszközökre van szükségünk. És ez dilemma elé állít bennünket. A polgárok azt akarják, hogy legyünk hatékonyabbak, átláthatóbbak, demokratikusabbak, és azt akarják, hogy a nemzeti parlamentek demokratikusabbak, nagyobb hatással bírók legyenek. Ez mind helyes, de bármikor, amikor közelebb akarunk kerülni a polgárokhoz, a szükséges eszközt - a módosított szerződést - kiragadják kezeinkből. Igaza van abban, ez azt jelenti, új megközelítésre van szükségünk. Meg kell próbálnunk ezt a szerződést hatályba léptetni. Én igen nagyra tartom azt, hogy elmegy Írországba, és konstruktív módon működik együtt az ír néppel. Ha adhatok egy személyes jó tanácsot, erre az időre hagyja Bernard Kouchnert Párizsban. Az volt a benyomásom, hogy korábbi megnyilvánulásai nem segítettek bennünket az ír nép meggyőzésében. (Taps, dühös beszólások) Most olyan témáról szólnék, amelyben teljesen ellentétes nézeteket képviselünk. Ön elnökségük négy prioritásáról tett említést, és én vártam, hogy következik-e egy ötödik is. Majd Ön említést tett még egy sor, fontosnak tartott dologról, nem prioritásról, csak dologról. Ezek között "az egyéb dolgok” között szerepelt a szociális Európa, amelyről úgy szólt, hogy az a nemzetállamok dolga. Úgy vélem, ez súlyos hiba. (Taps) El kívánom mondani, hogy mi eltérő megközelítést várunk a francia elnökségtől. A szociális Európa nem azt jelenti, hogy egy társadalombiztosítási irodát kívánunk létrehozni Európában, vagy hogy a családi pótlékokat akarjuk európaivá tenni. A szociális Európa másról szól: hosszú ideig az emberek azt hitték - és helyesen - hogy Európa képes a gazdasági haladásra. 50 év munkája fekszik annak igazolásában, hogy a gazdasági előrelépés Európában gyorsabb növekedést és több munkahelyet eredményez, és mindenkor garantálja a társadalombiztosítás magasabb szintjét. Mind többen és többen érzik úgy hogy fentieknek éppen az ellenkezője igaz, hogy Európa gazdasági fejlődése néhány hatalmas konglomerátumnak, bizonyos biztosítótársaságoknak, befektetési alapoknak, nagyvállalatoknak kedvez, de nem a népnek. Az Európai Unió feladata, hogy helyreállítsa a polgárokban az érzést, hogy az európai növekedés, a földrész gazdasági fejlődése nem a bankokat és a nagy konglomerátumokat szolgálja, hanem minden egyes polgárt. Továbbá, ha mindennek garantálása az egyes nemzetállamokra hárul, akkor Önnek, mint az Európai Tanács hivatalban lévő elnökének kötelessége, hogy figyelmeztesse állam- és kormányfő társait, hogy nekik kell gondoskodniuk arról, hogy nemzetállamaikban inkább a társadalmi igazságosságot, mint a szabadpiaci radikalizmust kell a középpontba állítani! (Taps) Szeretném mindehhez hozzáfűzni, hogy rendelkezésünkre áll egy, naponta ítéleteket hozó Európai Bíróság, amelynek ítéletei módosíthatják az egyes tagállamokban a szociális jólét mértékét anélkül, hogy a tagállamok rendelkeznének a szembenállás bármiféle eszközével. Ezért is van szükségünk a szociális Európára, elnök úr, és ezért is várom el Öntől, hogy decemberig megváltoztassa e kérdést érintő gondolkodását! Másként, az Európai Parlament szocialista frakciója aligha támogathatja majd Önt. Hivatalban lévő elnök úr, a társadalmi kirekesztés miatti félelem veszélyes helyzeteket teremtett, és ezek egyikének tekinthető, hogy a védekezésre kényszerülő kormányok némelyike úgy véli, hogy elterelheti az emberek gondolatait a szociális kirekesztés miatt félelemről, ha a kisebbségek elleni hajszába kezd. Ezt tapasztaljuk most az Európai Unió egyik tagállamában. Nem tudom, hogy az olasz lakosságnak hányad részét teszik ki a roma gyerekek, de azt jól tudom, hogy az európai alapjogok súlyos megsértését jelenti, ha egy kormány kijelenti, hogy e gyerekek "a rendőrségi nyilvántartó részleg által regisztrálásra kerülnek, és számukra kötelező az ujjlenyomat adása”. Az Ön országa, Franciaország adta az európai nemzetek közösségének az első alapjogi chartát. Az emberi jogok első nyilatkozata az Ön hazájából érkezett. Mint e köztársaság elnöke, Ön részese hazája hagyományainak. Az Európai Unió Tanácsának hivatalban lévő elnökeként kérem, gyakoroljon nyomást Silvio Berlusconi kormányára, tudatosítsa abban, hogy Európa olyan közösséget képez, amely a törvényességen, és nem az önfejűségen alapszik. (Hangos taps) Az Európai Uniónak számos kihívással kell szembenéznie, de ha nem biztosítjuk a szociális jólétet Európában, az emberek elfordulnak ettől az Európától. S ha erre sor kerül, akkor a Lisszaboni Szerződés értelmetlenné válik, akkor egész vállalkozásunk összeomlik. Szükségünk van tehát a bátorságra. Tudom, Ön bátor ember. Mi támogatjuk prioritásait, most támogassa Ön is a mienkét - egy szociális Európát és az éghajlatváltozást, az intézményi reformokat és az emberi jogokat. Ekkor az Ön elnöksége sikeres lesz. (Taps a baloldalról) Graham Watson az ALDE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, felhívnám a hivatalban lévő elnök figyelmét, hogy a Szerződést elutasító ír szavazás az egyébként igen meggyőzően előkészített elnökségi időszakukat jelentős gonddal terheli meg. Ez a szavazás a gyakorlati, probléma-megoldó Európa iránti igényt is minden korábbinál időszerűbbé teszi. Az energia- és éghajlatcsomag, napról-napra mind sürgetőbbé válik. A HÉA megfejelése rövidtávú enyhítést jelent e tekintetben: Európának mérsékelnie kell a kőolajtól és gáztól való függőségét. Jóval nagyobb beruházásokat kell eszközölnünk a megújítható energiaforrásokba: kisebb, helyi kötődésű projektekbe, amelyek mérséklik a családi energiaszámlákat, és nagyszabásúba, mint amilyen az észak-afrikai magasfeszültségű, a nap hősugárzására alapozódó energiatermelés lehet, utóbbi a Mediterrán Unió közbeiktatása révén. Kedden, a G-8-ak, amelyek a világ széndioxid kibocsátása közel kétharmadáért felelősek, elfogadták az 50 %-os kibocsátás-csökkentést. A felemelkedő gazdaságok azonban joggal mondhatják, hogy a céloknak magasabbnak kellene lenniük - talán 80 %-osnak - közbenső célkitűzésekkel. Az élelmiszerárak stabilizálásához jó ötletekre van szükségünk, mint amilyenek Fischer Boel biztos legutóbbi KAP-reformjai is. De nem a protekcionizmusra, bármiként is álcázzuk azt. Az igazság az, hogy az embereket erőteljesebben foglalkoztatja a benzin ára és a kenyérszámla, mint Uniónk magasztos céljai. Ma ne mondja senki, "Qu'ils mangent de la brioche ("Egyenek kalácsot!”). A hivatalban lévő elnök helyesen állítja a bevándorlás ügyét a középpontba. A bevándorlás azonban csak akkor válik kezelhetővé, ha sikerül leküzdenünk azt a kétségbeesést, amely oly sokakat késztet idejövetelükkel nagyon nagy kockázatok vállalására. Elengedhetetlen, hogy létezzenek a hivatalos bevándorlás útjai, hogy lecsapjunk az embercsempészetre, és mezőgazdasági politikánkat úgy reformáljuk meg, hogy a kibocsátó országokban beindítsuk a gazdasági növekedést. Talán túlságosan optimistának tűnik azt kérni a francia elnökségtől, hogy liberalizálja a piacot. Ahhoz azonban, hogy határainkon belül megteremtsük a biztonságot, az kell, hogy reményt keltsünk határainkon túl is! Van más módja is, hogy a francia elnökség úttörő szerephez jusson. Franciaország adta nekünk az emberi jogokat. Most Franciaországnak kell annak védelmező élharcosaként fellépni! Otthon, a megkülönböztetésellenes irányelv elfogadtatásának szorgalmazásával. Külföldön: a Balkán békéjének egy európai uniós jövőbe való beágyazásával; a Mediterrán Uniónak az észak-afrikai emberi jogi helyzet javítása érdekében történő felhasználásával; egységes fellépés kialakításával Oroszországot illetően, és Kína ellenzékiekkel szembeni fellépésének elítélésével. az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Hivatalban lévő elnök úr, ne menjen Pekingbe! Legyen csapatjátékos! (Taps) Voltaire mondta nekünk: "A halandók egyenlők; nem a születés, hanem pusztán az erények különböztetnek meg bennünket”. az ALDE képviselőcsoport nevében. - És a vezető szerepet felvállalva Európa igazolhatja saját erényeit, és egyben igényelheti, hogy minden férfi és nő méltósága elismerést nyerjen. Hivatalban lévő elnök úr, hogy sikeres legyen, konszenzust kell teremtenie. Szüksége lesz arra, hogy a Parlament, a Tanács és a Bizottság együttműködjön a 27 tagország és e Parlament által elfogadott közös napirend teljesítésében. Ha vitatkozunk, akkor e napirendről kell vitáznunk, nem annak hírvivőiről. Ön vitába bonyolódott az EKB elnökével, két bizottsági taggal, miközben ők a mi Uniónkat, az általunk elfogadott politikákat képviselik. Nem európai mentalitást jelent az "oszd meg és uralkodj” stílus. Ragaszkodjunk elveinkhez, de működjünk együtt a közös célok elérése érdekében! az ALDE képviselőcsoport nevében. - (FR) Elnök úr, tudom, lejár az időm, de kérem, adjon ”soixante petites secondes pour ma dernière minute” Carla Bruni férjével. (Nevetés) az ALDE képviselőcsoport nevében. - Hivatalban lévő elnök úr, ha Ön kitart elvei mellett, és lehetővé teszi, hogy együtt dolgozhassunk a közös célok elérése érdekében, amennyiben Ön biztosítja ezt, akkor a liberálisok és a demokraták felsorakoznak Ön mellé! (Taps) Cristiana Muscardini Elnök úr, hölgyeim és uraim, ahhoz, hogy a polgárokat közelebb hozzuk Európához, ahhoz szükség van arra - amint ezt az új szerződéssel foglalkozó Európai Konventben is kifejtettem -, hogy lelke legyen Európának. Olyan lelke, amely tiszteletben tartja a különböző nyelveket és identitásokat, megerősíti a közös gyökereket és értékeket. Hivatalban lévő elnök úr, Ön kísérletet tett arra, hogy mai beszédében tükröztesse ezt a "lelket”. Mivel Strasbourg a megújult béke szimbóluma, a nemzeti zászlók ott lobognak az európai zászló mellett, és ez a zászló legyen a látható megnyilvánulása annak, hogy minden polgárt egybefog a védelem, a biztonság, a kulturális és gazdasági növekedés közös vállalkozása. Valamint a Központi Bank átláthatósága is, noha ez talán még hiányzik az új Szerződésből. A politikának határozott célokat kell a fiatalok számára kijelölnie. Nincs gazdasági jövő a környezet tiszteletben tartása nélkül, és nem tartják tiszteletben a jogokat, a kapcsolódó kötelezettségek elismerése nélkül. Reméljük, hogy a francia elnökség célkitűzései közé sorolja a Kötelezettségek Európai Chartáját. A demokrácia és a szabadság a jogok betartásán alapulnak. Az internet nem válhat a terrorizmus, a gyermekkereskedők és az erőszakra való felhívások eszközévé. Szükséges, hogy országaink törvényeit összehangoljuk olyan kérdésekben, amelyek köre a bevándorlástól a kiskorúak védelméig, az energiától a megfeleltethető haladásig terjed. Új Európa kell az új afrikai kapcsolatok kialakításához. Nem elegendő a zöld bizonyítvány vagy a kereskedelem, de közös növekedésre, az euro-mediterrán projekt együttes kiaknázására is szükség van. Gondolnunk kell a mogadishui terrorista fészkekre, a zimbabwei erőszakra, amelyek akadályozzák a demokrácia kibontakozását. Túl sokat habozunk az Unión belül. Felszólítjuk a Tanácsot, hozzon döntést az "eredet” kérdésbe, hogy a nemzetközi kereskedelmet egyértelmű szabályok igazgassák! A hamisítás és a jogsértések elleni fellépés gazdasági probléma, de érinti polgáraink egészségét is. A kis- és közepes vállalkozások kulturális értéket képviselnek, amelyet védelmeznünk kell. Határozott támogatásunkról biztosítjuk a francia elnökséget annak érdekében, hogy a remények valósággá váljanak, azt polgáraink élvezhessék. Abban is bízunk, hogy esetleg - a ritka betegségek elleni küzdelemmel kapcsolatos tudományos fejlesztések támogatásával - sikerül majd kezelnünk bölcs barátunknak, Schulz úrnak Berlusconi miniszterelnökkel szembeni kóros ellenszenvét is. Daniel Cohn-Bendit Elnök úr, az Ön európai voluntarizmusa, európai törekvései olyan kihívások, amelyet a Zöldek/Európai Szabad Szövetség frakciójában magunk is osztunk. Még azt is mondhatom, egy Ön által is ismert dal parafrázisával élve, hogy "ez olyan gyógyszer, amelyre mindannyian rákaptunk”. Szeretnék azonban egy dolgot megjegyezni. Amennyiben az egyik percben határozottan állítjuk, hogy el kell fogadnunk az éghajlatcsomagot, majd a másikban meghajlunk a német autógyártó lobbi előtt, akkor elvesztünk, mert mindenki azzal áll majd elő, hogy "ne feledkezzen el rólunk sem”! Ez a gond. Nem panaszkodhatunk arra, hogy a benzin túl drága, amikor lehetővé tesszük a gépjárműiparnak, hogy gázzabáló járműveket állítson elő. Már 15 éve birtokunkban van az energiatakarékos gépkocsik előállításának technológiája, de miután törvényileg nem szorítjuk a gyártókat erre, a fogyasztók azt az árat fizetik a benzinért, amit fizetnek. Ez az igazság ebben az ügyben. Így állnak a dolgok! (Taps középről és balról) Felemlítette az Európai Bevándorlási és Menedékjogi Megállapodást. Rendben, legyen Európai Bevándorlási és Menedékjogi Megállapodásunk. Kezdeményezzen párbeszédet: a jogszerűen történő bevándorlásról, engedje, hogy az Európai Parlament az együttdöntési eljárás keretében abban részt vehessen, és így valódi politikai vita folyjék. Egy valóban demokratikus vita. Elegem van abból, Daul úr, hogy amikor elkezdünk a bevándorlásról beszélni, 15 másodpercet követően már az illegális bevándorlásra, a bevándorlás veszélyeire terelődik a szó. Elsősorban, hogy Európa ma az ami, ez azoknak a férfiaknak és nőknek köszönhető, akik velünk együtt azt felépítették. Ez az igazság. (Taps középről és balról) Kérem, nem vagyok angyal, de felépítettünk egy házat ajtók nélkül. Így az emberek az ablakon keresztül közlekednek. Azt mondom Önöknek: "Tárjuk szélesre az ajtókat, hogy az emberek Európába jöhessenek, majd ezt követően eldönthetjük, mit csinálunk azokkal, akik illegális úton érkeztek.” Ön azt mondja nekünk: "szükségünk van szakképzett munkaerőre”, de ugyanakkor Európa évente az ide tanulni érkezett diákok tízezreit küldi haza. Hadd maradjanak itt. Ha már itt tanultak, nem illegális bevándorlók. Rátérve most azokra a pontokra, amelyeknél Ön azt fejtegette, hogy a szociális dimenzió nem tartozik európai hatáskörbe. Hivatalban lévő elnök úr, Ön aligha védelmezi az európaiakat, ha nem működünk együtt a szociális és pénzügyi dömping elleni küzdelemben! Szükségünk van európaiakra e gondok kezeléséhez. Meg kell ezt a folyamatot állítanunk, ki kell itt tartanunk! Tárgyalnunk kell a Központi Bankkal? Akkor tárgyaljunk. Hagyjunk fel azzal, hogy azt mondogatjuk, a szociális dimenzió nem tartozik európai hatáskörbe! Ez így nem folytatható! (Taps középről és balról) Most rátérnék a bennünket mélyen megosztó kérdésekre. Ön elutazik Kínába, hogy a kínai elnökkel együtt részt vegyen az olimpiai játékok megnyitóján. Remélem, élvezni fogja! Magam, személyesen azokra a bebörtönzöttekre gondolok majd, akik a kínai börtönökben rohadnak. Mindazokra gondolok majd, akiket letartóztattak. Mindazok a fejemben járnak majd, akiket Tibetben bántalmaztak. Az Ön számára ragyogó lehetőség nyílt arra, hogy a demokrácia és szabadság európai értékeinek védelmében azt mondja: "Nem veszek részt az olimpiai játékoknak, a Kínai Kommunista Párt e komédiájának megnyitóján”. Ezt kívánjuk hallani Öntől. (Taps középről és balról) Azt mondhatom, hogy amikor Ön hozzáfog emlékiratainak megírásához, sajnálni fogja amit tesz. Sajnálni fogja, mert azok az emberek, akik ezeket az ártatlan polgárokat bezárták azt mondják nekik: "Látjátok, megtehetünk mindent, amit akarunk: a nyugati világ csak piacainkat akarja!”. Elnök úr, az olimpiai játékok megnyitó ünnepségein részt venni szégyen, és szánalmas! (Taps középről és balról) Francis Wurtz Elnök úr, a Tanács hivatalban lévő elnöke, a Bizottság elnöke, hozzászólásomat a francia elnökség kettős jellegének bemutatására szeretném fókuszálni. Nevezetesen, megkérdőjelezhetetlen, erős pontjaira, valamint teljesen nyilvánvaló gyenge elemeire. Az Unió szokásos hangnemét tekintve, az elnökségi program erős pontjának tekinthető, hogy nem állítja azt, Európa jól teljesít, és az érvényesülő vonalak mentén kell továbbhaladni, miközben az európaiak növekvő számban gondolják úgy, hogy Európa rossz bőrben van és változásokra van szükség. Ez eddig rendben is
{'language': 'hu'}