Resultatet af topmødet den 7. maj 2010 og Økofin-mødet - Hvad er EU 2020-strategiens politiske relevans i forbindelse med den nuværende finansielle og økonomiske krise? - Følgerne af den økonomiske og finansielle krise for EU 2020-strategien og for styringen af denne - Hvilken betydning har EU 2020-strategien inden for rammerne af den nuværende finansielle og økonomiske krise? (forhandling) Formanden Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om mekanismer til styrkelse af økonomien, redegørelser fra Rådet og Kommissionen: Resultatet af topmødet den 7. maj 2010 og Økofin-mødet [2010/269(RSP)], mundtlig forespørgsel til Rådet og Kommissionen: Den politiske relevans af EU's 2020-strategi på baggrund af den nuværende økonomiske og finansielle krise - B7-0213/2010), - B7-0214/2010), mundtlig forespørgsel til Rådet: Følgerne af den økonomiske og finansielle krise for EU 2020-strategien og styringen heraf - B7-0301/2010), mundtlig forespørgsel til Rådet og Kommissionen: Den politiske relevans af EU's 2020-strategi på baggrund af den nuværende økonomiske og finansielle krise - B7-0219/2010), - B7-0220/2010). Diego López Garrido formand for Rådet. - (ES) Hr. formand! Alle er klar over, at vi oplever en periode med helt usædvanlig finansiel turbulens. Denne periode har varet et par måneder, men er ikke opstået på et par måneder, men i løbet af et par år, da subprime-krisen opstod i USA. Krisen opstod således som en finanskrise i den private sektor i det finansielle system, som hurtigt udviklede sig til at påvirke realøkonomien i form af en voldsom nedgang, der rent teknisk var en voldsom recession. Dette medførte en nedgang i produktionen og en betydelig stigning i arbejdsløsheden, som var særlig alvorlig i de lande, hvor ejendoms- eller boligbyggerisektorerne havde stor indflydelse. Medlemsstaterne og de nationale banker reagerede hurtigt for at forhindre det finansielle system i at kollapse, og der blev ligeledes fokuseret på realøkonomien. Denne reaktion havde naturligvis konsekvenser for den offentlige økonomi og de offentlige finanser. Vi taler nu ikke længere om private finanser, men om offentlige finanser. Først og fremmest var der en krise i forhold til den finansielle stabilitet i offentlige regnskaber som følge af meget store underskud. Der var endvidere en krise i forbindelse med statsobligationer. Det er fremgået tydeligt i de seneste måneder, ikke mindst på grund af aktiviteter på meget svingende markeder, som til tider endda helt tydeligt har involveret spekulation. Disse aktiviteter har endvidere medført en betydelig stigning i de renter, som markederne opkræver fra medlemsstaterne, når de udsteder obligationer. Derudover blev hele euroområdet påvirket og var således et problem, som ikke blot berørte et, to eller tre lande, men stabiliteten i hele euroområdet. Det er situationen. Det er alle disse hændelser eller diagnosen af disse omstændigheder, som EU har taget i betragtning for at handle og afhjælpe problemerne, og EU har efter min opfattelse handlet korrekt i hele denne periode. Det kan have set ud, som om EU har været længe om at træffe beslutninger. Det kan til tider have set ud, som om EU har været urimeligt længe om at træffe enkelte beslutninger, men EU har opnået de rigtige resultater, resultaterne af at have truffet hensigtsmæssige foranstaltninger og - endnu vigtigere - koordinerede foranstaltninger. Selv om det kan se ud, som om nogle af foranstaltningerne forhindrer os i at se hele billedet, har EU efter min opfattelse fastlagt en hensigtsmæssig strategi i forhold til omstændighederne, som naturligvis skal omfatte kortsigtede foranstaltninger, men som er rettet mere mod løsninger på mellemlang og lang sigt i forsøget på at sikre, at sådan en krise ikke opstår igen. Som vi allerede har nævnt, vil de kortsigtede foranstaltninger omfatte en injektion af offentlige midler og koordinering på EU-plan. Det drejer sig om den europæiske genopretningsplan, som støttes af Kommissionen. En plan, der har til formål at koordinere de umiddelbare foranstaltninger - en chokbehandling, som medlemsstaterne skal gennemføre for at begrænse skaderne efter denne enorme krise, men som ikke får krisen til at forsvinde. Et eksempel på disse kortsigtede foranstaltninger er utvivlsomt støtten til Grækenland, som allerede måneder forinden var blevet advaret af Kommissionen om problemer med de offentlige regnskaber. Rådet er i færd med at udarbejde en række henstillinger til Grækenland i relation til artikel 126, stk. 9, i traktaten om Den Europæiske Unions funktionsmåde, og Rådet og Kommissionen overvåger udviklingen på det pågældende område. Der udarbejdes ikke blot henstillinger i forbindelse med likviditeten i Grækenlands offentlige regnskaber, men også med hensyn til strukturreformer i pensionssystemerne og nødvendigheden af at foretage reformer i sundhedssektoren. Og den 23. april blev der så vedtaget en handlingsmekanisme over for Grækenland. I går manifesterede denne mekanisme sig for første gang i midler, der blev sendt til Grækenland fra EU-medlemsstater via denne mekanisme. Dette tiltag er derfor det første udtryk for en kortsigtet foranstaltning, som er af afgørende betydning, når en medlemsstat er i alvorlige vanskeligheder, som det er tilfældet med Grækenland. Vi skal naturligvis også på kort sigt udarbejde en strategi med henblik på at overvinde krisen, som det også blev understreget meget kraftigt i den mundtlige forespørgsel fra hr. Daul, hr. Verhofstadt, hr. Schulz og andre. Det skal være en afbalanceret og kontrolleret strategi, som naturligvis skal været rettet imod afhjælpning af de meget alvorlige problemer i de offentlige regnskaber, men strategien skal også være rettet imod opnåelse af vækst. Men en strategi på kort sigt er naturligvis ikke tilstrækkeligt. Vi skal træffe foranstaltninger på mellemlang og lang sigt Der er strukturelle problemer i den europæiske økonomi, strukturelle problemer, som i sidste ende forårsagede svækkelsen af Europa i en meget usikker situation med ekstrem finansiel turbulens. EU træffer og foreslår foranstaltninger på mellemlang og lang sigt, som det er vigtigt at henlede opmærksomheden på. Det er først og fremmest vigtigt, fordi de er rettet imod den form for krise, der opstod som følge af denne alvorlige økonomiske situation, som påvirker hele EU, men især euroområdet. EU har for at kunne reagere på krisen i den finansielle sektor planlagt en række foranstaltninger, som vil blive drøftet i Parlamentet i de næste par dage: en tilsynspakke, som forhåbentlig vil blive vedtaget hurtigst muligt. Jeg håber endvidere, at Rådet og Parlamentet vil nå til enighed i denne sammenhæng. Som led i denne pakke eller i forbindelse hermed vedtog Økofin-Rådet en foranstaltning i går - regulering af hedgefonde, alternative fonde eller højrisikofonde. Jeg henviser her til forespørgslen fra fru Harms og hr. Cohn-Bendit, som lægger stor vægt på dette aspekt. Der skal endvidere tages højde for perspektivet for handling i forbindelse med G20 og gennemførelsen af G20's beslutninger. Vi har også udtalt, at EU har strukturelle svagheder, og at der er behov for strukturreformer. EU 2020-strategien er rettet imod reformer og baseret på medlemsstaternes forpligtelse til at opfylde visse målsætninger gennem en række integrerede retningslinjer. Disse retningslinjer vil være ledsaget af nationale planer, som vil være udformet som det, der kendes som reformplaner. Det bør endvidere nævnes, at de foranstaltninger, som Kommissionen ud over EU 2020-strategien har truffet i forbindelse med produktionssystemet, også er vigtige. Kommissionen fremlagde i sin meddelelse af 12. maj et forslag om styrket samordning af de økonomiske politikker. EU 2020-strategien er derfor en måde, hvorpå det grundlæggende problem i det produktionsøkonomiske system kan løses, og hvorpå man kan undgå disse grundlæggende svagheder i systemet i fremtiden og gøre EU's økonomiske system konkurrencedygtigt og produktivt. Det er også en måde, hvorpå målsætningerne om teknologisk merværdi kan opfyldes under hensyntagen til den sociale virkning og således også behovet for specialisering på arbejdsmarkedet, beskæftigelsesegnethed samt bekæmpelse af klimaændringer. Det er imidlertid ikke kun det private finansielle system, den produktive struktur og helt essentielt den private sektor, som er forbundet med problemer. Der er også problemer forbundet med offentlige regnskaber, som er et andet aspekt af EU's foranstaltninger på mellemlang og lang sigt. Det drejer sig om foranstaltningerne i Kommissionens forslag af 12. maj, som Økofin-Rådet indledte en drøftelse af i går, som vil fortsætte. Disse foranstaltninger har til formål at opretholde budgetdisciplin, sikre overensstemmelse med stabilitets- og vækstpagten og fastsætte foranstaltninger til bekæmpelse og forebyggelse af kriser. Der er med henblik herpå oprettet en såkaldt taskforce, som skal mødes for første gang fredag den 21. maj, med hr. Van Rompuy som formand. Målsætningen er budgetdisciplin, og taskforcen vil følge Kommissionens meddelelse om samordning af økonomiske politikker og budgetpolitikker forelagt af kommissær Rehn. Det drejer sig om de mere langsigtede foranstaltninger, som også skal omfatte den debat, der er i gang i EU om beskatning af tilskud i den finansielle sektor, og debatten om beskatning af finansielle transaktioner, som endda drøftes af G20, og som også drøftes i EU. Fru Harms og hr. Cohn-Bendit understreger denne problemstilling i deres forespørgsel. Om dette emne skal det lige nævnes, at alle EU-institutionerne er fokuseret herpå. Det blev drøftet på Det Europæiske Råds møde i december sidste år. Den Internationale Valutafond fik til opgave at foretage en undersøgelse af forholdene omkring beskatning af internationale finansielle transaktioner. Det blev drøftet på Det Europæiske Råds møde i marts, Kommissionen stillede forslag herom den 1. april, og det blev endvidere drøftet i Økofin-Rådet. Det er således endnu en foranstaltning, som utvivlsomt vil blive drøftet af G20, og som er af stor betydning. Og det er de foranstaltninger, som jeg betragter som foranstaltninger på mellemlang og lang sigt - foreslået af EU. I går blev der endvidere foreslået en reform af det finansielle system på topmødet mellem EU og Latinamerika i Madrid. EU rejser med andre ord disse spørgsmål i alle de fora, hvor det er muligt. Kort sagt, træffes der foranstaltninger, og der er etableret et grundlag for at opnå det, som er beskrevet som økonomisk styring af EU. Det Europæiske Råd spiller en aktiv rolle i denne forbindelse sammen med Kommissionen og Parlamentet som lovgivnings- og kontrolorgan. Jeg mener derfor, at vi kan konkludere, at det er korrekt, at krisen tydeligt har vist, at den europæiske monetære union har været mangelfuld, netop fordi der ikke er en økonomisk union, som er fastsat i henhold til traktaten i teorien, men som ikke eksisterer i praksis. Vi har haft en monetær union, men vi bevæger os ikke i retning af en økonomisk union. Disse foranstaltninger, som EU har vedtaget på kort, mellemlang og lang sigt, baner helt klart vejen for EU med henblik på opnåelse af en økonomisk union. Krisen har svækket vores økonomier og sat EU på prøve, men krisen har ikke ødelagt eller fragmenteret EU. EU har reageret på krisen, og selv om vi til tider har følt, at det er gået langsomt, har EU reageret målrettet. Det har til tider virket, som om EU har tøvet, men der har været enighed i EU, og de foranstaltninger, som er truffet, har været korrekte og hensigtsmæssige i forhold til de udfordringer, som vi står over for i øjeblikket. Jeg håber, at der på Det Europæiske Råds møde i juni tages skridt i retning af europæisk økonomisk styring og fælles foranstaltninger i EU til overvindelse af krisen. Jeg håber derfor også, at EU vil forberede en hensigtsmæssig fælles holdning til det uhyre vigtige G20-møde i Toronto om reguleringen af det finansielle system og den vigtige forhandling om beskatning af internationale finansielle transaktioner. Olli Rehn Hr. formand! Jeg bifalder denne forhandling om EU's reaktion på krisen og om de udfordringer, som vi står over for på kort og længere sigt med hensyn til økonomisk styring. Jeg vil starte med de umiddelbare udfordringer og reaktionen på krisen. EU traf for 10 dage siden nogle modige og nødvendige beslutninger for at sikre den finansielle stabilitet i Europa. Der var tale om en dobbelt reaktion på den forværrede krise, som var blevet en systemisk udfordring for euroen. Det var en reaktion, som jeg vil kalde en konsolideringspagt. For det første vedtog vi en europæisk finansiel stabiliseringsmekanisme, som etablerer en finansiel bagstopper på op til 500 mia. EUR, som vil blive suppleret med midler fra IMF i forholdet 2:1. For det andet var der enighed om at fremskynde finanspolitisk konsolidering i de medlemsstater, hvor der er hårdest brug for det. Med disse beslutninger har Europa sammensat en hensigtsmæssig pakke, som viser EU's borgere, markederne og verden generelt, at vi vil forsvare euroen - vores fælles valuta - uanset hvad. Vi gør det ikke af hensyn til de forskellige markedskræfter, men af hensyn til bæredygtig vækst og jobskabelse i Europa ved at sikre, at truslerne mod finansiel stabilitet ikke vil ødelægge den økonomiske genopretning, der er i gang - selv om der fortsat er tale om en noget moderat og skrøbelig genopretning. Det er vores ansvar i forhold til EU's borgere, og det lever vi op til helt konkret. I går ydede Kommissionen med koordinering og forvaltning på vegne af euroområdets medlemsstater 14,5 mia. EUR til Grækenland, som IMF har suppleret med 5,5 mia. EUR. Vi sagde, at vi var rede til at opfylde de umiddelbare behov for refinansiering, og vi holdt vores ord. Dog afhænger det hele naturligvis af en fuldstændig og komplet gennemførelse af programmet, der er udviklet af Kommissionen sammen med den græske regering og i samarbejde med ECB og IMF. Den Europæiske Centralbank har også truffet ekstraordinære foranstaltninger til tackling af de angreb på euroen, som vi har oplevet for nylig. EU's medlemsstater har derudover forstået betydningen af finanspolitisk konsolidering for at sikre bæredygtighed for offentlige finanser og dermed forudsætningerne for bæredygtig økonomisk vækst. I sidste uge fremlagde Spanien og Portugal vigtige nye foranstaltninger med henblik på finanspolitisk konsolidering, som er vigtige og vanskelige, og som samtidig er nødvendige for at nedbringe de voksende offentlige underskud i 2010 og 2011. Kommissionen vil foretage en omfattende vurdering af de nye målsætninger og foranstaltninger og fremlægge resultaterne i løbet af de næste to uger. Jeg ønsker at understrege, at hurtig nedbringelse af det offentlige underskud er en uhyre vigtig del af den finansielle stabilitetspakke, som blev vedtaget den 10. maj af Økofin-Rådet. Det er lige så vigtigt, at begge lande vedtager strukturreformer, som vil bidrage til øget potentiel vækst, især reformer af arbejdsmarkederne og pensionssystemerne. Selv om fremskyndet finanspolitisk konsolidering er en umiddelbar prioritet i Europa, skal vi samtidig samordne vores økonomiske politikker og finanspolitikker gennem differentiering blandt medlemsstaterne. Den finanspolitiske indsats skal med andre ord være differentieret efter finanspolitisk spillerum og økonomisk sårbarhed. Lande med meget begrænset eller intet finanspolitisk spillerum skal fremskynde foranstaltningerne, hvorimod andre lande med større finanspolitisk spillerum skal opretholde deres mindre restriktive finanspolitik af hensyn til vækst og jobskabelse i Europa. Det vil naturligvis være en fejl at stoppe indsatsen her. Vi skal huske, at de første 10 år med euroen har været en succeshistorie: Det er udgangspunktet. Men krisen har vist, at vi skal anerkende de systemiske mangler. Der har ikke været meget "peer pressure", den offentlige gæld blev ikke nedbragt i de gode tider, og makroøkonomiske ubalancer blev ignoreret. Det er udelukkende derfor, at Kommissionen i sidste uge, den 12. maj, fremlagde en række ambitiøse forslag med henblik på at styrke den økonomiske styring i Europa. Vi ønsker at fremme forebyggende budgettilsyn, afhjælpe de makroøkonomiske ubalancer og fastlægge et permanent og solidt grundlag for krisestyring. Jeg regner med Parlamentets støtte til disse vigtige forslag. Forslagene er vigtige for at sikre, at EU 2020-strategien er en succes i de kommende år. Vores forslag er baseret på to principper. For det første er forebyggelse altid bedre end afhjælpning - for ikke at tale om at lade en situation udvikle sig til en krise, sådan som vi har oplevet. For det andet skal styrket finanspolitisk tilsyn være ledsaget af bredere makroøkonomisk tilsyn for at kunne sætte fokus på bæredygtig økonomisk udvikling. Vores forslag består af tre grundlæggende dele. Vi skal først og fremmest styrke både de forebyggende og afhjælpende foranstaltninger i stabilitets- og vækstpagten. Den vigtigste del af styrkelsen af den økonomiske styring er at samordne de økonomiske politikker på forhånd for at sikre, at de nationale budgetter er i overensstemmelse med de europæiske politikker og forpligtelser, der er fastlagt i fællesskab, således at stabiliteten i euroområdet som helhed og i de øvrige medlemsstater ikke påvirkes negativt. Jeg vil gerne sikre, at der ikke er nogen tvivl om følgende: Det vil ikke betyde, at de nationale budgetter og budgetposter gennemgås minutiøst. Det har vi hverken nogen intention om eller midler til. Det vil i stedet betyde, at de bredere budgetmæssige retningslinjer og den finanspolitiske balance analyseres og gennemgås i henhold til EU's retlige beføjelser som fastsat i traktaten og pagten, inden regeringerne fremlægger de nationale budgetudkast for parlamenterne, således at EU kan udarbejde henstillinger og anmode de pågældende medlemsstater om afhjælpningsforanstaltninger. Nogle har kritiseret denne beføjelse og hævdet, at der er tale om en overtrædelse af den parlamentariske suverænitet. Jeg er selv tidligere medlem af et nationalt parlament og Europa-Parlamentet, og jeg er helt klar over følsomheden omkring de parlamentariske finanspolitiske beføjelser. Alle kan imidlertid se, at det ikke handler om at hæmme demokratiet eller den parlamentariske suverænitet, men om at sikre at vores medlemsstater overholder de regler, som de selv har indført tidligere. Man skal med andre ord overholde sine egne regler. Vi skal indføre en ægte europæisk dimension til den økonomiske politik i Europa. Det er ikke tilstrækkeligt blot at overveje de internationale beslutninger bagefter. I EU - især i euroområdet - ved vi kun alt for godt, at nationale beslutninger har grænseoverskridende virkninger, og der skal derfor være bedre koordinering på europæisk plan, inden de pågældende nationale beslutninger træffes. Dernæst skal vi ud over budgettilsynet øge omfanget af tilsynet for at afhjælpe de makroøkonomiske ubalancer. Hvorfor er dette så vigtigt? Forskellene i konkurrenceevne og afstanden mellem overskuds- og underskudslande i euroområdet er steget i de sidste 10 år. Det er den grundlæggende årsag til, at den finansielle krise har ramt EU så hårdt, især i nogle af medlemsstaterne. Vi skal forebygge og tackle problemerne, når de opstår, og inden de udvikler sig til en krise. Vi foreslår derfor at definere indikatorer og resultattavler, fastlægge grænseværdier for varsling og udarbejde henstillinger og hurtige varslingssystemer, hvor det måtte være nødvendigt. Disse indikatorer kan f.eks. omfatte produktivitetstendenser, enhedslønomkostninger og løbende regnskabsudvikling. Det er klart, at det ikke betyder, at vi ønsker at svække medlemsstaternes eksport, naturligvis ikke. Formålet er derimod at skabe balance for den økonomiske vækst i Europa generelt. Vi skal styrke konkurrenceevnen med hensyn til eksport, hvor det er nødvendigt, og med hensyn til den nationale efterspørgsel, hvor det er nødvendigt og muligt. Sådan skal vi spille sammen som et europæisk hold til fordel for hele Europa. Derudover skal vi gøre enhver, der holder øje med euroområdet, klart og tydeligt opmærksom på, at vi ikke giver op. Hvis vi skal undgå at blive sat på prøve, skal vi have et permanent og stærkt grundlag for krisestyring i euroområdets medlemsstater. Den midlertidige mekanisme, der blev oprettet den 10. maj, er det første målrettede skridt i denne retning, men Kommissionen vil foreslå en mere permanent mekanisme på mellemlang og lang sigt under iagttagelse af strenge politiske betingelser og naturligvis på grundlag af de seneste erfaringer. Det er vigtigt at undgå moralske risici. Derfor skal mekanismen være så lidt attraktiv, at ingen regeringsledere eller lande fristes til frivilligt at udnytte den. Men de seneste erfaringer har vist, at det er bedre at have opbygget en brandstation inden en eventuel ildebrand end at skulle opbygge en brandstation, når branden har udviklet sig til en større skovbrand. Det er bedre at være på den sikre side. Som konklusion kan man sige, at Kommissionens forslag baner vejen for et meget stort skridt i retning af økonomisk styring i Europa, men jeg ønsker også at henlede opmærksomheden på en anden uhyre vigtig beslutning - der blev truffet samme dag, som vi foreslog disse foranstaltninger - nemlig forslaget om, at Estland optages som medlem af euroområdet på eget grundlag. Jeg vil lige nævne et tal: Hvor den gennemsnitlige gæld i Europa i øjeblikket ligger på ca. 75 %, er gælden i Estland ca. 7,5 % - ikke 75 %, men 7,5 % - på et bæredygtigt grundlag. Med forslaget sendes et vigtigt signal til alle om, at euroområdet sagtens kan modstå presset, og at bæredygtige økonomiske politikker og finanspolitikker vil være gunstige for medlemsstaterne. Alt i alt vil Kommissionens initiativer, når de er vedtaget, medføre en betydelig forøgelse af den økonomiske styring i Europa og en rimelig udvidelse af euroområdet. Og i Den Økonomiske og Monetære Union må det da være på høje tid at få gang i økonomien. Joseph Daul for PPE-Gruppen. - (FR) Hr. formand, mine damer og herrer! Europa har endelig reageret. Stats- og regeringsledere er endelig i gang med at løse problemerne, bl.a. ved for 10 dage siden at træffe beslutning om en støtteplan for vores fælles valuta, euroen. Det er en plan, som nøjagtigt afspejler omfanget af den europæiske solidaritet - og dermed modsiger alle dem, der har betvivlet denne solidaritet - men som stadig er utilstrækkelig og skal ledsages af foranstaltninger med henblik på nedbringelse af vores nationale budgetunderskud og opnåelse af enighed blandt de 27 medlemsstater om de sociale og finanspolitiske budgetter. Jeg tror, at alle er enige her til morgen, og at alle har været enige i de sidste 14 dage. Lad os komme i gang! Planen var en realitet sidste onsdag med Kommissionens beslutning, som jeg bifalder, om at øge overvågningen radikalt og gennemføre en stabilitetspagt. Mine damer og herrer, vi vil ikke kunne frigøre os, før vi har gennemført alle disse foranstaltninger. Vi vil ikke kunne frigøre os, før vi har det fornødne politiske mod, da de foranstaltninger, som vi allerede skulle have truffet i fællesskab på EU-plan og individuelt på nationalt plan, skal træffes nu. Det gælder både for højrefløjs- og venstrefløjsregeringer. Jeg beklager meget, at de tyske socialdemokrater ikke havde det fornødne mod, da de stemte i den tyske Bundestag om den europæiske støtteplan. Vi skal drage erfaringer fra alt dette. Først og fremmest skal vi være grundigt informeret om de nationale offentlige regnskaber, ligesom vi skal være grundigt informeret om EU's offentlige regnskaber. Jeg ønsker at anmode Kommissionen om at sikre, at dette krav opfyldes, og pålægge sanktioner og ikke blot høfligt kritisere enhver stat, der ikke opfylder denne forpligtelse. Det er ingen hemmelighed, at alle er bange for fartfælder, alle er bange for sanktioner og antallet af klip i kørekortet, når de kører på vejene. Det er sådan, at vi er skabt, så der skal være sanktioner. Det er alfa og omega i enhver seriøs politik på dette område. Dernæst skal de 27 medlemsstater koncentrere sig om deres budgetpolitikker meget tidligt i processen. Kommissionen anmodede netop om dette i sidste uge. Jeg har selv anmodet om det i Parlamentet for et par uger siden. Jeg ved, at det irriterer medlemsstaterne, når vi anmoder dem om at tage sig sammen, men det må de vænne sig til fra nu af, hvis de fortsat forvalter deres offentlige finanser, som om de boede på en øde ø, som om de ikke var forbundet med hinanden med en valuta og dermed udøvelsen af den nødvendige fælles budgetdisciplin. Derudover gælder det samme for nationale budgetter som for social- og finanspolitikken. Jeg gentager, at jeg godt kan forstå frustrationen hos nogle, når de anmodes om at gøre noget for andre, som arbejder mindre og pensioneres tidligere. Men det kan heller ikke fortsætte. Det er den sidste erfaring, jeg har draget af krisen. Euroen vil kun være bæredygtig, hvis vi kollektivt giver os selv midlerne til at gøre den bæredygtig. Jeg ønsker ikke at modsige præsident Obamas finansielle rådgiver, hr. Volcker, som har udtalt, at euroen formentlig vil kollapse, hvis vi ikke ændrer vores kultur og adfærd. Vi skal fokusere mindre på nationale hensyn og mere på europæiske hensyn. Vi skal droppe de kortsigtede politikker, der er udformet med henblik på at forhindre vores nationale regeringer i at falde et par points i meningsmålingerne, og lægge planer på mellemlang og lang sigt, sådan som det også kræves af vores entreprenører med henblik på at kunne investere og ansætte. PPE-Gruppen ønsker, at Europa vågner op til dåd. PPE-Gruppen anmoder Kommissionen om at gøre sit arbejde, som er at fastlægge incitamenter over for medlemsstaterne. De medlemsstater, der rydder op i deres offentlige finanser, skal belønnes, og de medlemsstater, der ikke rydder op, skal straffes! Kommissionen må ikke være bange for at benytte sig af denne fremgangsmåde, hr. Rehn. Det vil være til europæernes og medlemsstaternes fordel. Det største problem for EU's borgere, som drøftes på alle vores møder i øjeblikket, er usikkerheden omkring deres opsparinger. Jeg forstår godt disse borgere, som har arbejdet hele livet for at spare op. Det er således det første løfte, som vi skal afgive - at borgernes opsparinger er sikret. Det er helt klart Kommissionens opgave og selve formålet med Kommissionen. Det er kun i denne sammenhæng, mine damer og herrer, at EU 2020-strategien vil give mening. Vi vil kun kunne vinde slaget om arbejdsløshed, uddannelse, erhvervsuddannelse, forskning og innovation, hvis vi træffer fælles foranstaltninger med hensyn til offentlige regnskaber. Jeg sagde det i går, og jeg siger det hver dag: Hvis der skal foretages besparelser i alle medlemsstaterne, skal vi også som medlemmer af Parlamentet og som europæiske tjenestemænd foregå med et godt eksempel, ellers vil det virke utroværdigt. Det er alt, hvad jeg har at sige, og jeg håber fortsat - jeg har oplevet et par meget alvorlige og omfattende kriser - at denne krise i det mindste kan tjene som en ny start for Europa og de europæiske borgere. Martin Schulz Hr. formand, mine damer og herrer! Denne forhandling finder sted på grund af en meget alvorlig situation, som udgør en trussel imod EU. Vi har mange årtiers "laissez faire"-ideologi bag os, og i disse årtier er enhver, der har sat spørgsmålstegn ved det kapitalistiske økonomiske systems påståede overlegenhed, blevet ignoreret. Dette økonomiske system har forårsaget en meget omfattende finansiel, økonomisk og beskæftigelsesmæssig krise og den største krise i forhold til institutionernes moral og legitimitet siden afslutningen af Anden Verdenskrig. Det er et dårligt system. Det er til en vis grad umoralsk og samtidig forkvaklet. Jeg kan give et eksempel, da mange af EU's borgere ikke forstår den terminologi, der anvendes. Hvad betyder handel med "credit default swaps" og "credit default insurance" egentlig? Det betyder, at man kan tegne en forsikringspolice, som derefter kan købes og sælges som en vare. Jeg ønsker at forklare det i praktiske forhold. Jeg er sikker på, at hr. Dauls dejlige landejendom er dækket af en brandforsikringspolice. Hvis jeg, Martin Schulz, kan købe hr. Dauls brandforsikringspolice, og hvis jeg modtager udbetalingen af forsikringen i stedet for ham, når hans ejendom brænder ned, har jeg helt enkelt blot brug for en person, f.eks. hr. Cohn-Bendit, som er villig til at sætte ild til huset, og så er jeg sikret for livet. Det er et forkvaklet system. Det bør ophæves, og denne praksis bør forbydes. Det er præcis de samme mekanismer, som vi drøfter, og eksemplerne fra den virkelige verden er ikke sjove. Et eksempel omhandler pensionsfonden i lærernes fagforening i Californien, som ønskede at købe et tysk luftfartsselskab via en hedgefond. Det lykkedes ikke for pensionsfonden, men den købte noget andet i stedet. Pensionsfonden gik imidlertid konkurs. Denne situation har skabt store økonomiske problemer for en hel generation af lærere, som har betalt til fonden i 40 år. Det er realiteterne for dette økonomiske system, som nu har overskredet sine grænser, og som skal holdes i kort snor. Nu er det regeringernes tur. Det er det, som hr. López Garrido og hr. Rehn har understreget. Det er alt sammen udmærket, men det er os, der handler, det er os, der er drevet til at handle, og som efter min opfattelse handler alt for sent. Der burde meget tidligere have været fastsat bestemmelser på mange områder, og vi har ofte opfordret til handling i Parlamentet. Nu fastsætter vi endelig bestemmelser om hedgefonde, men hvornår oprettes mon det europæiske kreditvurderingsinstitut? Er det virkelig rimeligt, at et amerikansk kreditvurderingsinstitut netop på det tidspunkt, hvor spekulationerne om Grækenland har nået sit højdepunkt, søger sit næste mål og sænker Portugals kreditværdighed? Hvad er det for institutioner, der kan afgøre en hel nations skæbne? Disse institutioner skal kontrolleres og reguleres. Men der skulle slet ikke have været truffet foranstaltninger nu. Der skulle have været truffet foranstaltninger for mange år siden, og det opfordrede vi også til dengang, men vores opfordringer blev overhørt. De blev overhørt af de samme regeringer, som i dag hævder, at de håndterer krisen. (Protest) Hr. Langen, jeg ved, at De stiller et ændringsforslag i eftermiddag for at sikre, at Parlamentet ikke holder møde under karnevalet i Tyskland. Det er udmærket. Der er blot det ved det, at hver gang De er til stede, er der karnevalsstemning i Parlamentet. Det beklager jeg dybt. Der er strukturunderskud i EU, som institutionerne har ansvaret for at håndtere. Vi har tilsyneladende oprettet en økonomisk og monetær union. Situationen er dog den, at vi har en monetær union, men ikke en økonomisk union. Vi har i Europa et patchwork-tæppe, der består af forskellige økonomiske politikker. I alt 16 suveræne stater kan ikke finde ud at samordne deres økonomiske politikker, hvoraf nogle ikke er i overensstemmelse med hinanden, inden for et fælles valutaområde. Det udgør en stor risiko. Arnold Schwarzenegger og hans smukke stat, Californien, er gået konkurs, men det påvirker på ingen måde dollaren, da den økonomiske politik i Californien er en del af USA's fælles valutaområde. Hvis 2,8 % af bruttonationalproduktet for euroområdet sættes på spil som i tilfældet med Grækenland, vil det være en alvorlig risiko for os. Vi skal af med dette underskud, og det er grunden til, at vi har brug for økonomisk styring. Enhver, der fortsat er modstander af dette tiltag, har ikke været opmærksom på advarslerne. Vi står midt i en meget alvorlig krise med hensyn til legitimitet. Man er ved at indse, at dette økonomiske system er slået fejl, og der er ikke længere tillid til det. Man har oplevet, at de nationale og internationale institutioner drives af dette system, og derfor er der heller ikke længere tillid til institutionerne. Mange gemmer sig igen bag den nationale retorik med hensyn til denne globaliserede og europæiserede udfordring. Uforeneligheden mellem den manglende tillid til vores økonomiske system og vores statslige institutioner og mange af de statslige institutioners tilflugt til at træffe nationale foranstaltninger frem for at finde løsninger i de internationale strukturer, er farlig for EU som helhed. Vi har derfor brug for økonomisk styring, og vi har i sidste ende også brug for styrke til at gennemføre vores egne regler. Endelig bør hr. Daul, som er formand for gruppen, der omfatter repræsentanter fra Nea Dimokratia, være lidt mere tilbageholdende i sin kritik af andre parter. Guy Verhofstadt for ALDE-Gruppen. - (FR) Hr. formand! Efter min opfattelse vil hverken nationalistisk eller marxistisk retorik give os de løsninger, der er nødvendige for at komme ud af den krise, vi befinder os i. (Bifald) Det, vi oplever i øjeblikket, er efter min opfattelse ikke en monetær krise i EU, det er ikke en gang en krise for vores fælles valuta, snarere en krise i relation til styring af EU. Det er situationen på nuværende tidspunkt. Jeg vil endda gå så vidt som til at hævde, at det er en krise, som er opstået på grund af medlemsstaternes fastforankrede tro på, at de kan løse Europas problemer med statslig tilgang, når et monetært område skal styres af en fælles tilgang på grundlag af de europæiske interesser, som er de interesser, som Det Europæiske Råd og Rådet for Den Europæiske Union i sagens natur repræsenterer. Jeg har derfor tre budskaber, som jeg ønsker at sende her til morgen under denne forhandling. Det første budskab, hr. López Garrido, er henvendt til Rådet. Man kunne måske anmode det spanske formandskab om at opfordre medlemmerne af Rådet til at udvise lidt mere diskretion i forhold til eurokrisen, for hver gang der findes en løsning for at fremme euroen, er der en eller anden stats- eller regeringsleder, som føler sig foranlediget til at sige sin mening og sabotere den løsning, som netop er fundet. Jeg mener derfor, at man først og fremmest skal anmode Rådet om at udvise lidt mere diskretion og lade Kommissionen og Den Europæiske Centralbank komme med nogle løsninger. Det andet budskab er henvendt til Kommissionen. Efter min opfattelse traf hr. Rehn nogle modige beslutninger i onsdags, og det er et skridt i den rigtige retning, som Kommissionen skal arbejde videre med. Indtil videre er der nedsat en arbejdsgruppe. Rådets arbejdsgruppe vil mødes for at drøfte løsninger en gang i oktober eller hen imod slutningen af året. Men det er efter min opfattelse alt for sent. Det er op til Kommissionen, som har initiativretten, at udarbejde en ambitiøs samlet pakke i de kommende uger og måneder. Det er det, der skal til. Vi kan ikke vente på, at Rådets arbejdsgruppe fortæller os, hvad der skal gøres. Det er Kommissionen, som skal tage dette initiativ. Det er Kommissionen, der skal udarbejde en omfattende pakke, som den skal fremlægge for Rådet og Parlamentet, og som efter min opfattelse skal indeholde fire punkter. For det første en styrkelse af stabilitets- og vækstpagten. Det betyder rent faktisk sanktioner. Jeg går personligt ind for hr. Rehns idé, og jeg håber, at alle er enige om, at det er en god idé. Hr. Rehn udtaler, at Kommissionen som led i denne pakke skal have til opgave at gennemgå budgetterne, inden de godkendes af de nationale parlamenter. Det er ikke et spørgsmål om subsidiaritet eller mangel på subsidiaritet, det er et spørgsmål om loyalitet over for stabilitets- og vækstpagten og euroen. Vi kan ikke på den ene side sige, at vi er medlemmer af stabilitets- og vækstpagten og euroområdet, og på den anden side, at vores budget ikke har noget med euroen at gøre, eller at det udelukkende hører under medlemsstaternes kompetenceområde. For det andet skal denne pakke efter min opfattelse integreres i en overbevisende EU 2020-strategi. Det, som Rådet har lagt frem, hr. López Garrido, er på ingen måde overbevisende. Vil der blive draget en konklusion i juni? Hvad vil De konkludere i juni med hensyn til EU 2020-strategien? Vil konklusionen være den samme som i forbindelse med Lissabonstrategien, som slog fejl? Vil det være den åbne koordinationsmetode, der skal anvendes igen? Hvis De mener det alvorligt, skal Kommissionen være i besiddelse af alle de instrumenter, som er nødvendige for rent faktisk at håndtere EU 2020-strategien, denne økonomiske strategi, der skal hjælpe os ud af krisen. Det tredje budskab, som det er meget vigtigt at sende, er betydningen af at oprette en europæisk valutafond til erstatning af den stabiliseringsmekanisme, som blev oprettet, da den pågældende mekanisme, som hr. Rehn også selv understregede, ikke vil kunne løse opgaven. Jeg ønsker at gentage, at der er tale om en statslig mekanisme, som blev udarbejdet i Økofin-Rådet, og som kræver enstemmighed. Alle lån, der udstedes, skal godkendes af samtlige medlemsstater. Det er et system, der ikke kan fungere på lang sigt, og det er derfor nødvendigt at oprette en europæisk valutafond, som styres af Kommissionen og om nødvendigt af ECB. Men valutafonden skal ikke træffe de beslutninger, som hører under ansvarsområdet for de medlemsstater, der indgår i euroområdet. Endelig skal vi have et europæisk obligationsmarked. Det er, hvad vi forventer af Kommissionen, hr. Rehn. Vi ønsker, at Kommissionen skal være tilstrækkelig ambitiøs og modig til at fremlægge en ambitiøs pakke, der omfatter disse fire punkter til forhandling med både Rådet og Parlamentet. (Bifald) Rebecca Harms Hr. formand, mine damer og herrer! Verts/ALE-Gruppen har endnu en gang besluttet at være positivt indstillet over for den finansielle stabiliseringsmekanisme, som blev vedtaget i weekenden med drøftelser af krisen i Bruxelles for næsten to uger siden. Vi ønsker at kombinere vores støtte med en klar forpligtelse til at opnå en mere samordnet økonomisk politik og finanspolitik. Dette er ikke noget nyt for Verts-ALE-Gruppen. Det har været vores tradition i mange år. Jeg ønsker dog henvendt til hr. Rehn og hr. López Garrido at sige, at vi ønsker en seriøs beslutning og ikke blot fortsat at lindre krisens symptomer, men i stedet at imødegå den overordnede udfordring, som krisen repræsenterer. Efter vores opfattelse har vi forsøgt at lindre symptomerne siden 2008. Vi har forsøgt at redde bankerne siden 2008, da Lehman Brothers gik konkurs. Jeg ønsker endnu en gang at understrege, at vi skal være ærlige over for EU's borgere. Euroen blev ikke stabiliseret i næstsidste weekend. I stedet blev endnu et stort antal tyske og franske banker reddet. Aktiepriserne viste meget tydeligt, hvad der var sket. Vi må imidlertid ud af denne onde cirkel med at redde bankerne, som koster os mange milliarder euro. Vi ved ikke længere, hvor midlerne skal komme fra, og vi er de eneste, der tør tage små skridt i retning af statsregulering af de finansielle markeder med aftalen fastsat i Rådet (økonomi og finans) (Økofin-Rådet). Det vigtigste aspekt af det, vi anmoder om i dag, er, at staterne vender tilbage til de finansielle markeder og træffer målrettede foranstaltninger. De skal ikke mere styres af bankerne og spekulanterne, som alle klager over. Det er korrekt, at bankerne er en vigtig del af systemet, men der må være noget helt galt med systemet, hvis vores stater igen og igen kan nå helt ud til afgrunden, og hvis det politiske system lader dette ske. Jeg ønsker helt kort at opsummere situationen. Det er på tide at træffe klare beslutninger om bestemte spørgsmål. Der er noget, som tyder på, at nogle af EU-medlemsstaterne bevæger sig i den rigtige retning, men der skal efter vores opfattelse være forbud imod giftige aktiver og short selling overalt i EU, der skal være tæt kontrol med hedgefonde, og vi skal holde op med at tale om at indføre beskatning af finansielle transaktioner og rent faktisk gøre noget ved det. Vi har brug for denne afgift, bl.a. for at refinansiere det, vi forsøger at opnå med offentlige midler. Bankernes og spekulanternes involvering må ikke længere blot være et emne, som man drøfter. Vi kan helt reelt sikre deres involvering ved at indføre denne afgift. Et andet spørgsmål, som er meget vigtigt for mig, er fremtiden for en koordineret budgetpolitik i EU, budgetdisciplin med andre ord. Jeg har et indgående kendskab til begrebet i tysk sammenhæng. Jeg foreslår imidlertid, at vi på grundlag af krisestyring og afstemning om Europa 2020-strategien endnu en gang skal nå til enighed om, hvad vi egentlig ønsker, og hvordan medlemsstaterne og Europa skal præsentere sig selv for EU's borgere om fem eller 10 år med hensyn til statens ansvar. Skal den europæiske strategi anvendes som murbrækker over for statens sociale ansvarlighed? Jeg vil meget gerne vide, hvilken opfattelse De har af følgende: børnehaver, skoler, universiteter, biblioteker, ældrepleje, hospitaler, museer og teatre. Min kollega, hr. Cohn-Bendit, udtalte for en uge siden, at Grækenland har brug for mere tid til at iværksætte en genopretningsplan. Jeg er bekendt med den katastrofale økonomiske situation i mange af medlemsstaterne, og nogle af medlemsstaterne har efter min opfattelse brug for tid til at beslutte, hvad der skal gøres. Som jeg har nævnt, vil det være det absolut værste, EU kan gøre, at anvende strategien som murbrækker over for det sociale sikringssystem på dette tidspunkt. Det forhindrer os dog ikke i at gennemgå vores budgetpolitik nøje for at sikre, at de forskellige generationer behandles lige. Som medlemmer af Gruppen De Grønne har vi støttet denne form for budgetter i Tyskland mange gange. Jeg ønsker at fremhæve et endeligt punkt. Det vil være det værste, der kunne ske, hvis vi opgiver vores klimapolitik og opnåelsen af bæredygtig udvikling på nuværende tidspunkt, som nogle har antydet. Vi skal fortsat fokusere på innovation inden for industrien og erhvervslivet, en klimavenlig tilgang til produktion og organisering af den offentlige transport. Vi skal sikre arbejdspladser ved hjælp af innovation og bæredygtighed i fremtiden, men det koster penge. Indførelsen af nye afgifter er et tabuemne. Jeg er imidlertid overbevist om, at vi kun vil overvinde krisen, hvis vi kan bryde tabuet omkring statslig indgriben, statens rolle og behovet for intelligente afgifter. (Bifald) Timothy Kirkhope for ECR-Gruppen. (EN) - Hr. formand! Det er desværre blevet tendensen for nogle af fortalerne for EU at mene, at løsningen på ethvert problem er mere integration. Men denne tilgang er forkert. EU har ikke brug for flere mekanismer til gennemførelse af vedtagne politikker, men derimod den politiske vilje til at opfylde forpligtelser, som allerede er indgået, men som ikke er gennemført. Jeg håber derfor inderligt, at EU 2020-initiativet, der helt klart er nødvendigt for at overvinde den grundlæggende økonomiske krise, som Europa befinder sig i, ikke slår fejl på samme grundlag. Med hensyn til krisen i euroområdet får vi imidlertid at vide, at EU for at undgå lignende kriser i fremtiden skal have yderligere beføjelser for at kunne anmode om forudgående fremlæggelse af suveræne regeringers budgetudkast og pålægge medlemsstaterne strengere sanktioner - men der burde allerede have været budgetoplysninger til rådighed, selv om de var unøjagtige og mangelfuldt gennemgået. Vil kvaliteten af oplysninger og kompetencen hos dem, der analyserer de pågældende data, være bedre blot på grund af en mere krævende procedure? Tidligere var der også fastsat sanktioner. De var bare ikke troværdige. En stramning af de pågældende sanktioner vil ikke gøre mere sandsynligt, at de pålægges. Vil de nye foranstaltninger blive taget mere alvorligt? Derudover er udstedelse af gældsbeviser, som kan forøge EU-budgettet, og direkte garanti for EU-udlån en afvigelse, som underminerer principperne for fornuftig offentlig finansiering, som vi skal forestille at styrke. I ECR-Gruppen ønsker vi, at euroen er en succes, både af hensyn til dem, der har valgt at deltage, og dem, der indgår i den bredere europæiske økonomi, men det kræver, at medlemsstaterne tager deres ansvarsområder alvorligt, at de er ærlige over for hinanden og ønsker at opfylde deres indgåede forpligtelser. Kommissionen mener selv, at dens forslag vil medvirke til at fremme en økonomisk og monetær union betydeligt. Det er ikke overraskende, at den franske version af teksten fra topmødet i marts henviste til "regering" i modsætning til den engelske, som henviste til "styring" ligesom Kommissionen havde gjort. For nogle er en centraliseret europæisk økonomisk "regering" tilsyneladende ambitionen, men det vil ikke løse de problemer, som vi står over for. Det vil ikke være til fordel for EU's borgere, vores medlemsstater eller - efter min opfattelse - EU. Lothar Bisky Hr. formand! Det fremgår af de seneste rådsmøder, at der er vidtrækkende ændringer på vej. Vi oplever i øjeblikket en regeringsstyringsproces i relation til europæisk politik. I Lissabonstrategien fremhævedes Parlamentets rolle og en styrkelse af denne rolle. Det har vi også været fortalere for. Der indgås nu grundlæggende aftaler mellem regeringerne, og der bruges ufatteligt mange midler. De nationale parlamenter har indtil nu ikke haft meget at sige på dette område, og det må vi sætte en stopper for. De foranstaltninger, som regeringerne har truffet, har resulteret i, at der er brugt enorme beløb på at redde banker, som selv er ansvarlige for at have bragt sig i voldsomt økonomisk uføre. De pågældende regeringer har reddet kasinokapitalismen med skatteydernes penge. De har imidlertid været meget tøvende i forhold til at redde de stater, der er meget forgældet. Det er dog lykkedes dem at finde 750 mia. EUR. Spørgsmålet er, om trykning af pengesedler vil redde den økonomiske udvikling. Jeg mener, at det er mere sandsynligt, at det vil redde bankernes kapital. EU skal imidlertid være mere end blot et frit indre marked med en fælles valuta. Hr. Barroso har ret, når han udtaler, at vi uden en økonomisk union kan glemme alt om at oprette en monetær union. Jeg kan imidlertid ikke se nogen klare udveje. Opretholdelsen af den fejlslagne stabilitets- og vækstpagt har relativt lidt med den fornuftige samordning af den økonomiske politik at gøre. Det, vi mangler, er en social union. Vi mangler en ny varig og effektiv regulering af den finansielle sektor. Vi har brug for en samordnet skattepolitik og lønpolitik og beskatning af finansielle transaktioner. Selv om vi har talt om denne afgift i lang tid, er det aldrig blevet til noget. Det er på tide at sikre den sociale stat ved hjælp af EU-institutionerne, ikke at ødelægge den. Grækenland og andre lande er bekymrede, da de kan se, hvilke foranstaltninger der træffes på det sociale område. Det er på tide at kæmpe for harmoniseringen af sociale standarder på højt plan. Hedgefonde skal forbydes, og skattely skal ophæves. Vi gør meget små fremskridt i overvindelsen af krisen på de finansielle markeder. I lyset af den hast, hvormed spekulanterne handler, yder vi en alt for lille indsats. I nødsituationer som dem, som vi ofte oplever, er det helt forkert at nationalisere de milliarder, som bruges på tab, og privatisere indtægterne. Bankerne må ikke have direkte adgang til skatteydernes penge med støtte fra staten. Én ting står klart, og det er, at vi under de nuværende omstændigheder skal redefinere begrebet "bankrøver". Niki Tzavela for EFD-Gruppen. - (EL) Hr. formand, hr. kommissær! Jeg ønsker at benytte lejligheden til at takke Dem personligt for Deres store og effektive arbejde i forbindelse med den økonomiske krise i Grækenland. Jeg ønsker også at takke alle de politiske grupper i Parlamentet for den støtte og solidaritet, de har vist Grækenland. Jeg har tre forslag, som jeg ønsker at anmode om støtte til. Hvad angår vedtagelse af et permanent instrument til økonomisk styring foreslår Bruegel-instituttet, som er en tænketank på det økonomiske område, følgende: Den Europæiske Centralbank skal garantere europæiske obligationer på op til 60 % af hvert lands bruttonationalprodukt, der er tale om de såkaldte "blå obligationer". Hvor obligationerne overstiger loftet på 60 %, skal overskuddet lånes på markedsbetingelser. Det er de såkaldte "røde obligationer". Det er et forslag om et permanent instrument til økonomisk styring. Vi har ikke brug for at oprette nye mekanismer osv., og et permanent instrument kan vedtages meget hurtigt. Jeg har to ad hoc-forslag med hensyn til Grækenland. Den Internationale Valutafond kan forlænge tilbagebetalingsperioden for lånet til Grækenland fra tre til fem år. Hvis man ydede samme forlængelse til vores europæiske låntagere, ville det være meget lettere og mere realistisk for Grækenland at tilbagebetale sin gæld, og det ville være et godt budskab at sende markederne. Det andet forslag er følgende: Støttebeløbet til Grækenland kunne anvendes til at tilbagebetale vores obligationer. Der vil være tale om rationel forvaltning, hvis Europa ville frigive midler nu, som skal gives til Grækenland i fremtiden, og bruge dem til at udvikle Grækenlands økonomi. Den græske regering er i øjeblikket i defensiven. Den forsøger at skrabe penge sammen til at nedbringe sin gæld. Vi kan imidlertid ikke samtidig forsøge at stimulere vækst. Derfor ønsker jeg henvendt til kommissæren at påpege, at det vil være en god idé at støtte parallelle foranstaltninger med henblik på stimulering af væksten. Jeg vil slutte af med at understrege, at jeg håber, at krisen i Grækenland vil være den eneste pris, som EU skal betale for den hurtige etablering af den økonomiske styring, som vi skulle have etableret for 10 år siden. Vi må håbe, at krisen i Grækenland er den eneste pris, som vi skal betale. Formanden Fru Tzavela, jeg afbryder ikke, fordi De er fra Grækenland - og dette spørgsmål er naturligvis meget vigtigt - men fordi De har talt i over et minut. De bedes venligst være opmærksom på taletiden næste gang. Nicole Sinclaire . - (EN) Hr. formand! Da De blev udnævnt til formand for Parlamentet sidste år, udtalte De, at De ville behandle alle grupper lige. Jeg har bemærket under denne interessante forhandling, at hr. Schulz overskred taletiden med to minutter - alle grupper overskred taletiden - men De henvendte Dem kun til én gruppe. Kan De forklare dette? Formanden Jeg holder øje med tiden, fru Sinclaire. Taletiden blev ganske rigtigt overskredet med nogle sekunder. Det parlamentsmedlem, der talte for et øjeblik siden, overskred taletiden med flest sekunder, men jeg tillod dette, fordi fru Tzavela repræsenterer Grækenland, og der var tale om en udtalelse fra en person, der bor i Grækenland, og fordi spørgsmålet efter min opfattelse er vigtigt. Som regel lader jeg ikke talerne overskride den fastsatte taletid, men jeg tror, at vi alle kan være enige om, at fru Tzavelas udtalelse var særlig vigtig. Francisco Sosa Wagner (ES) Hr. formand! Vi var nødt til at nå helt ud til kanten af afgrunden, før regerings- og statslederne forstod, at vejen frem ikke er mere nationalisme, men mere Europa. Nogle af de foranstaltninger, der er truffet, er rettet imod fremme af Europa, f.eks. begrænsningen af vetoretten i Rådet eller den eventuelle oprettelse af en europæisk offentlig statskasse. Selv om det er i sidste øjeblik, har vi endelig også erkendt, at vi alle er i samme båd, og at der ikke er nogen idé i at håndtere individuelle situationer, især ikke ved hjælp af improvisering. Jeg er dog i tvivl om, hvorvidt denne holdning er et sidespor, eller om det i modsat fald er starten på reel europæisk økonomisk styring, for det, vi ikke har brug for, mine damer og herrer, er styring. Det, vi har brug for, er autentisk regeringsførelse, hvis vi skal opfylde de målsætninger, som grundlæggerne af EU fastlagde. Parlamentet skal derfor fremme alle de reformer, som har til formål at styrke Europa og etablere reel budgetdisciplin og finanspolitisk disciplin samt glemme alt om nostalgisk suverænitet. Mine damer og herrer, en styrkelse af Kommissionen og Parlamentet er den eneste måde at opbygge Europa på, ellers vil EU forsvinde som en tyv i natten. Corien Wortmann-Kool (NL) Hr. formand! Jeg har i hvert fald erfaret, at, hvis der
{'language': 'da'}