Sosiaalipaketti (toinen osa: rajatylittävä terveydenhoito) (keskustelu) Puhemies (PL) Esityslistalla on seuraavana neuvoston ja komission julkilausumat sosiaalipaketista (toinen osa: rajatylittävä terveydenhoito). Roselyne Bachelot-Narquin neuvoston puheenjohtaja. - (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Vassiliou, hyvä jäsen Bowis, hyvät yhteisesittelijät, hyvät lausunnon valmistelijat, hyvät parlamentin jäsenet, kiitän Euroopan parlamenttia siitä, että se suostui siirtämään kokoustamme, joka oli alun perin tarkoitus pitää tämän kuun alussa. Kuten tiedätte, puheenjohtajavaltio Ranska pitää kuulemista ja vuoropuhelua erittäin tärkeinä lainsäädäntötekstien yhteydessä. Minusta oli oleellista vaihtaa näkemyksiä ministerikollegojeni kanssa Angersissa 8.-9. syyskuuta pidetyssä epävirallisessa neuvoston kokouksessa, ennen kuin esitän parlamentissa - en tietenkään Ranskan - vaan 27 terveysministeristä koostuvan neuvoston kannan. Tämä ensimmäinen näkemysten vaihto ja terveysasioita käsittelevässä neuvoston työryhmässä tehty valmistelutyö eivät anna minulle valmiuksia vastata kaikkiin tätä erittäin mutkikasta ja monivivahteista aihetta koskeviin kysymyksiimme. Tämänpäiväisessä istunnossamme terveysasioista vastaavalla komission jäsenellä on kuitenkin varmasti mahdollisuus selvittää Euroopan komission keskeisiä päätöksiä, ja minä voin kertoa teille neuvoston ensimmäiset vaikutelmat. Neuvosto kannattaa rajatylittävää terveydenhuoltoa ja potilaiden oikeuksia koskevan direktiivin antamista. Tämän alan päätöksiä ei voida jättää yksinomaan Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tehtäväksi. Olen kollegojeni kanssa samaa mieltä siitä, ettei tätä pidä ymmärtää tuomioistuimen tai sen tuomioiden sisällön arvosteluksi, sillä näiden tuomioiden ansiosta potilaiden asiat usein paranevat huomattavasti. On kuitenkin järkevää, että EU:n kaksi lainsäätäjää eli parlamentti ja neuvosto kehittävät EU:n terveyspolitiikkaa poliittisen vuoropuhelun ja demokraattisen prosessin tuloksena. Meidän on yhdessä pyrittävä luomaan lainsäädäntökehys, joka lisää oikeusvarmuutta. Toiseksi totean, että Angersissa kaikkien 27 valtion valtuuskunnat ylistivät viime kuukausina tehdyn työn laatua ja myönsivät, että niitä on kuunneltu hiljattain järjestetyissä kuulemistilaisuuksissa. Komission jäsen Vassiliou sai siitä lämpimät kiitokset neuvoston epävirallisessa kokouksessa. Puheenjohtajavaltio Slovenia varmasti ilmoitti teille, että neuvosto suhtautui erittäin epäröivästi tekstin alkuperäiseen versioon, joka oli esitelty pääpiirteittäin 19. joulukuuta 2007 kokoontuneelle Epsco-neuvostolle. Ainoastaan pieni vähemmistö valtioista oli kannattanut kyseistä versiota. Parlamenttikin vastusti sitä voimakkaasti, kuten parlamentin jäsenet vahvistivat minulle neuvotellessani alustavasti puheenjohtajavaltio Ranskan edustajien kanssa Strasbourgissa, Brysselissä ja Pariisissa. On selvää, että komission jäsenen Vassilioun heti virkakautensa alussa aloittama poliittinen vuoropuhelu auttoi luomaan vakaan pohjan neuvotteluille, mikä on neuvoston mielestä myönteistä. Kolmanneksi totean aikataulusta, että tämä komission jäsenten kollegion 2. heinäkuuta hyväksymä ehdotus tuli liian myöhään, jotta ensimmäinen käsittely voitaisiin järjestää puheenjohtajakaudellamme, mutta jatkamme neuvostossa käytäviä neuvotteluja mahdollisimman pitkälle ja käymme poliittista vuoropuhelua Euroopan parlamentin kanssa. Kansanterveyttä käsittelevä työryhmä onkin jo käsitellyt direktiiviä useaan otteeseen. Se kokoontuu taas huomenna ja tarkastelee tekstiä artikla artiklalta. Kuten muillakin politiikkamme painopistealoilla, Ranska hoitaa myös tällä alalla osuutensa puheenjohtajatroikassa tekemällä tiivistä yhteistyötä Tšekin ja Ruotsin kanssa. Muistutan, että "terveyden Eurooppa potilaiden palveluksessa" on ollut yksi yhteisen puolitoistavuotisen ohjelmamme painopisteistä. Neljäs huomautukseni koskee direktiiviehdotuksen soveltamisalaa. Keskusteltuani viime toukokuussa Pariisissa sisämarkkina- ja kuluttajansuojavaliokuntaan kuuluvien parlamentin jäsenten kanssa tiedän monien teistä olevan harmissaan siitä, että direktiivi päätettiin rajoittaa potilaiden liikkuvuuteen ja ettei siinä käsitellä terveydenhuollon ammattihenkilöiden liikkuvuutta. Ymmärrän hyvin, miksi sitä harmitellaan, koska olin itse Euroopan parlamentin jäsen, kun Evelyne Gebhardtin laatimasta mietinnöstä äänestettiin, ja lähdin parlamentista vain muutama päivä ennen Bernadette Vergnaud'n mietinnöstä käytyä keskustelua. Terveyspalvelujen poistaminen sisämarkkinoilla tarjottavia palveluja koskevasta direktiivistä jättää harmaan alueen, jota nyt esillä oleva direktiiviehdotus ei kata kokonaan, koska se koskee ainoastaan potilaiden liikkuvuutta. Voidaan jopa sanoa, että kyseisen direktiiviehdotuksen tarkoituksena on pikemminkin ottaa huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö ja soveltaa sitä kuin poistaa terveyspalvelut palveludirektiivistä ja näin ollen toteuttaa joidenkin parlamentin jäsenten vaatima terveyspalvelut kattava alakohtainen erityisväline. Terveysministerit eivät ole keskustelleet tästä asiasta. Tämä kaikki johtuu kuitenkin aikatauluista, ja Euroopan komission päätös perustuu siihen, että jo nyt erittäin laajaa potilaiden liikkuvuutta koskeviin haasteisiin on vastattava mahdollisimman pian. On selvää, ettei laajempaa direktiiviä, jonka soveltamisalaan sisältyy terveydenhuollon ammattihenkilöiden liikkuvuus, olisi saatu hyväksyttyä ennen ensi kesäkuun vaaleja. Viidenneksi totean tekstin sisällöstä, ettemme ole vielä käsitelleet kaikkia ehdotettuja säännöksiä. Puheenjohtajavaltio voi kuitenkin tässä vaiheessa todeta, että neuvoston mielestä sairaalahoitoa koskeva ennakkolupa on keskeinen kysymys EU:n jäsenvaltioille. Sitä voidaan pitää jopa terveysministerien tärkeimpänä tavoitteena. Angersissa 9. syyskuuta järjestetyllä työlounaalla puhuneet ministerit kannattivat sitä, että liikkuvuutta koskevat potilaiden yksilölliset oikeudet sekä kansallisten sääntely- ja suunnitteluvaltuuksien säilyttäminen pyritään saattamaan aiempaa parempaan tasapainoon kaikkien edun mukaisesti. Tämä tavoite on otettu huomioon tekstissä etenkin edellyttämällä sairaalahoitoa koskevaa ennakkolupaa. Tarkoituksena ei ole kyseenalaistaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, jossa täsmennetään, miten EY:n perustamissopimuksessa määrättyjä vapaan liikkuvuuden periaatteita sovelletaan terveydenhoitoalalla, vaan positiiviseen oikeuteen on sisällytettävä vapaan liikkuvuuden ja jäsenvaltioiden sääntelyvaltuuksien välinen tasapaino, jonka tuomioistuin on jo määritellyt oikeuskäytännössään. Se on itse asiassa erottanut toisistaan avohoidon, jonka osalta vakuutusjärjestelmässä ei voida edellyttää ennakkolupaa, ja sairaalahoidon, jossa ennakkolupavaatimus vaikuttaa tarpeelliselta ja järkevältä. Tiukkojen talousarviorajoitusten - ikääntymisen ja teknisen kehityksen - aikana jäsenvaltioiden on voitava hallita täysimääräisesti tarjoamaansa terveydenhoitoa, etenkin sairaalahoidon suunnittelua. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut, tällä suunnittelulla pyritään yhtäältä takaamaan, että kyseisen jäsenvaltion alueella on saatavilla riittävästi ja pysyvästi monipuolisia ja laadukkaita sairaalahoitopalveluja. Toisaalta halutaan hallita kustannuksia ja välttää henkilöstöresurssien, rahavarojen tai teknisten resurssien tuhlaamista. Totean lisäksi, että ennakkolupavaatimuksella varmistetaan, että rajatylittävää terveydenhuoltoa voidaan tarjota heti, kun se on lääketieteellisesti perusteltua. Tämä nimittäin mahdollistetaan sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevassa asetuksessa, jonka mukaan lupaa ei voida evätä silloin, kun samaa hoitoa ei ole saatavilla kohtuullisessa ajassa. Emme saa myöskään unohtaa, että ennakkoluvalla myös suojellaan potilaita, koska sillä varmistetaan, että kaikki toisessa jäsenvaltiossa annettu hoito korvataan. Lopuksi totean, että vaikka noudatamme yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä oikeaksi katsomamme tulkinnan mukaisesti, direktiivi tuo joka tapauksessa huomattavasti lisäarvoa, sillä siinä selkeytetään potilaiden oikeuksia, annetaan heille tarvittavat tiedot sekä varmistetaan, että oikeuskäytäntöä tulkitaan yhdenmukaisesti ja sovelletaan näin ollen yleisesti ja johdonmukaisesti kaikissa Euroopan unionin jäsenvaltioissa. Kiitoksia tarkkaavaisuudestanne. Puhun vielä keskustelun lopussa, jotta voin vastata kysymyksiinne. Androula Vassiliou komission jäsen. - (EN) Arvoisa puhemies, minulla on ollut jo tilaisuus keskustella tästä ehdotuksesta pitkään eri sidosryhmien ja päätöksentekoprosessiin osallistuvien tahojen kanssa. Muistatte ehkä, että esittelin tämän ehdotuksen ympäristön, kansanterveyden ja elintarvikkeiden turvallisuuden valiokunnalle, kun kollegio oli hyväksynyt sen, ja että siitä käytiin antoisa keskustelu. Minulla on ollut tilaisuus vaihtaa näkemyksiä myös kansallisten parlamenttien ja tietenkin jäsenvaltioiden kanssa hiljattain Angersissa pidetyssä terveysasioita käsittelevän neuvoston epävirallisessa kokouksessa. Hyvät parlamentin jäsenet, olen erittäin iloinen tästä täysistunnossa käytävästä keskustelusta ja odotan sitä innokkaasti. Kiitän tässä yhteydessä neuvoston puheenjohtajaa Bachelot-Narquinia tuesta ja siitä, että hän antoi minulle mahdollisuuden keskustella tästä asiasta pitkään ministerien kanssa. Haluan hieman selvittää potilaiden oikeuksia koskevan ehdotuksen taustaa. Komissio esitti 2. heinäkuuta ehdotuksen direktiiviksi rajatylittävässä terveydenhuollossa sovellettavista potilaiden oikeuksista sen jälkeen, kun Euroopan yhteisöjen tuomioistuin oli käsitellyt useaan otteeseen perustamissopimuksessa määrättyä Euroopan kansalaisten luonnollista oikeutta saada terveydenhoitoa haluamassaan jäsenvaltiossa ja kun Eurooppa-neuvosto ja Euroopan parlamentti olivat pyytäneet komissiota laatimaan tätä oikeutta koskevan säädösehdotuksen, koska terveydenhoitoa koskevat säännökset oli - täysin perustellusti - poistettu palveludirektiiviehdotuksesta. Tämä on epäilemättä tärkein nykyisen komission esittämä terveysasioita koskeva ehdotus. Sen tavoitteena on tarjota potilaille aiempaa enemmän mahdollisuuksia ja taata terveydenhoitopalvelujen saatavuus asuinpaikasta riippumatta, mutta siinä otetaan kuitenkin täysimääräisesti huomioon, että jäsenvaltiot vastaavat terveydenhuollon järjestämisestä. Ehdotuksella on kolme keskeistä tavoitetta. Sillä pyritään ensinnäkin selkeyttämään edellytyksiä, joiden täyttyessä potilailla on oikeus hakeutua terveydenhoitoon toisessa jäsenvaltiossa, saada siitä korvausta ja toteuttaa tämä tehokkaasti, jos se on paras ratkaisu heidän tilanteessaan. Toiseksi ehdotuksella pyritään varmistamaan laadukas ja tehokas rajatylittävä terveydenhuolto koko Euroopan unionissa sekä kolmanneksi edistämään EU:n terveydenhuoltojärjestelmien välistä yhteistyötä. Kuten totesin, ehdotus perustuu yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön. Siinä otetaan täysimääräisesti huomioon EY:n perustamissopimus sekä jäsenvaltioiden vastuu terveyspalvelujen ja sairaanhoidon järjestämisessä ja tarjoamisessa. Ehdotus jakautuu kolmeen pääalaan. Ensinnäkin siinä täsmennetään ja vahvistetaan kaikkien EU:n terveysjärjestelmien yhteiset periaatteet, jotka ovat universaalisuus, tasapuolisuus, pääsy korkealaatuiseen terveydenhoitoon ja yhteisvastuullisuus. Ehdotuksessa noudatetaan EY:n perustamissopimuksessa määrättyä ja yhteisöjen tuomioistuimen korostamaa yhteistä periaatetta, jonka mukaan jäsenvaltio, jonka alueella hoito tarjotaan, vastaa täysimääräisesti sääntöjen laadinnasta ja yhteisten periaatteiden noudattamisesta. Jotta jäsenvaltiot voivat soveltaa näitä periaatteita avoimemmin, olemme ehdottaneet, että tavoitteita selkeytetään sellaisten laatu- ja turvallisuusstandardien osalta, jotka koskevat niiden alueella muista jäsenvaltioista tuleville potilaille tarjottavaa terveydenhuoltoa. Otimme käyttöön myös säännöksen, jolla varmistetaan, että muista jäsenvaltioista tulevia potilaita kohdellaan yhdenvertaisesti hoitojäsenvaltion kansalaisten kanssa. Toiseksi direktiivissä täsmennetään potilaiden oikeuksia ja niihin liittyviä edellytyksiä saada terveydenhoitoa toisessa jäsenvaltiossa. Esimerkiksi raja-alueilla asuvien voi olla helpompi hakeutua hoitoon ulkomaille kuin matkustaa pitkä matka lähimpään vastaavaan kotimaiseen terveydenhoitolaitokseen. Rajatylittävällä terveydenhuollolla on selvästikin lisäarvoa myös sellaista pitkälle erikoistunutta hoitoa tarvitseville, jota vain ani harva lääkäri voi tarjota Euroopassa. Tällainen tilanne voi olla esimerkiksi harvinaisissa sairauksissa. Tosiasiassa useimmat potilaat eivät kuitenkaan yksinkertaisesti tiedä, että heillä on oikeus hakeutua terveydenhoitoon toisessa EU:n jäsenvaltiossa ja että he voivat saada korvauksen tällaisesta hoidosta. Vaikka he tietäisivätkin tästä oikeudesta, säännöt ja menettelyt ovat usein kaikkea muuta kuin selkeitä. Uudella direktiivillä pyritään selkeyttämään näitä seikkoja: kaikki potilaat saavat samat selkeät tiedot ja takeet rajatylittävästä terveydenhuollosta. Mikäli hoito kuuluu potilaan kotijäsenvaltion terveydenhuoltojärjestelmän piiriin, hänellä on käytännössä oikeus saada kyseistä hoitoa ulkomailla ja saada korvausta siihen määrään asti, jonka sama tai samankaltainen hoito olisi maksanut hänen kotimaassaan. Lisäksi täsmennetään, että erityistilanteessa jäsenvaltiot voivat rajoittaa ulkomailla saadun sairaalahoidon korvaamista tai maksamista edellyttämällä ennakkolupaa, jos terveydenhuoltojärjestelmä selvästikin - tai edes mahdollisesti - vaarantuu. Direktiivissä tarkennetaan myös sairaalahoidon ja muun kuin sairaalahoidon määritelmiä sekä yksinkertaistetaan näin rajatylittävän terveydenhuollon saantia koskevia menettelyjä ja edellytyksiä. Haluan tässä yhteydessä painottaa, että olemme säilyttäneet mahdollisuuden laajentaa sairaalahoidon käsitettä sellaiseen terveydenhoitoon, joka ei välttämättä edellytä sairaalassa oloa mutta joka on kallista tai jonka asianmukainen tarjoaminen edellyttää laajaa infrastruktuuria. Kolmanneksi direktiivissä vahvistetaan uudet puitteet eurooppalaiselle yhteistyölle aloilla, joilla on nähdäksemme keskeinen merkitys tulevaisuudessa ja joilla EU:ssa on tehtävä yhteistyötä, jotta tuleviin haasteisiin voidaan vastata entistä paremmin. Tämä tehdään aiemmin mainitsemieni periaatteiden mukaisesti tekemällä yksinkertaistettua ja tehostettua yhteistyötä, antamalla yhteistä teknistä opastusta sekä etsimällä järjestelmällisesti hyviä toimintatapoja. Näin voidaan tehostaa EU:n laajuista yhteistyötä esimerkiksi eurooppalaisissa osaamisverkostoissa, jotta voidaan yhdistää asiantuntemus, tietämys ja lääketieteellinen ammattitaito sovelletussa lääketieteellisessä tutkimuksessa sekä diagnosoinnissa ja hoidossa. Tämä on erittäin tärkeää erityisesti harvinaisten sairauksien, uusien hoitotapojen tarjoamisen sekä uusien terveysteknologioiden nopean leviämisen yhteydessä. Toinen ala on terveysteknologian arviointi, jossa jäsenvaltioiden pätevimmät asiantuntijat määrittävät kaikkein tehokkaimmat hoitotavat EU:n laajuisesti, ja tällaisten hoitotapojen levittäminen niiden käytön edistämiseksi. Koska uudet hoitotavat ovat kalliita ja niihin on saatavilla vähän resursseja, niiden yhteydessä on todellakin varmistettava, että niitä valitaan ja käytetään mahdollisimman tehokkaasti. Kolmas ala on sähköinen terveydenhuolto (e-health), jota koskevia teknisiä vaatimuksia on edistettävä, jotta voidaan varmistaa yhteentoimivuus kaikilla tasoilla ja auttaa vakiinnuttamaan sähköinen terveydenhuolto ainakin tulevien terveydenhoitopalvelujen olennaisena osana. Neljänneksi EU:ssa on sovellettava entistä laajempaa lähestymistapaa rajatylittävää terveydenhuoltoa koskevien terveystietojen keräämiseen, jotta ehdotettujen toimien vaikutuksia voidaan seurata paremmin ja jotta epidemiologista seurantaa voidaan tehostaa. Myös lääkemääräysten tunnustamista on helpotettava kaikissa jäsenvaltioissa. On kuitenkin pantava merkille, että potilaan kotijäsenvaltio korvaa toisessa jäsenvaltiossa annetut lääkemääräykset vain, jos lääke on hyväksytty ja korvauskelpoinen kotijäsenvaltiossa. Lisäksi on tehtävä selväksi, ettei tällä direktiiviehdotuksella ole tarkoitus yhdenmukaistaa terveydenhuoltojärjestelmiä. Tarkoituksena ei ole vaihtaa rooleja terveydenhuollon hallinnoinnissa. Jäsenvaltioiden tehtävänä on päättää, miten ne organisoivat terveydenhuoltojärjestelmänsä, mitä etuja ne tarjoavat kansalaisilleen ja mistä hoidoista ja lääkkeistä ne maksavat korvauksen. Tähän käytäntöön ei tule muutoksia. Sekä nykytilannetta että tulevaisuutta ajatellen tällä lainsäädäntöehdotuksella pyritään tarjoamaan potilaille mahdollisuuksia ja tietoa, jotta he saavat turvallisinta, laadukkainta ja sopivinta hoitoa aina, kun sellaista on saatavilla Euroopassa. Tehostamalla terveydenhuoltojärjestelmien välistä yhteistyötä lisätään myös yhteisvastuullisuutta ja parannetaan terveydenhoidon saatavuutta. Ehdotetun lainsäädännön tavoitteena on todellakin edistää terveydenhuollon parantumista koko Euroopassa. Kuten ministeri Bachelot-Narquin totesi, tästä direktiivistä keskustellaan jo neuvostossa, ja toivon, että keskustelut etenevät ripeästi myös parlamentissa ja että ne tuottavat lopulta tulosta. (Suosionosoituksia) John Bowis PPE-DE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, tiedämme kaikki, että kohta meiltä kysytään: "Mitä EU tekee minun hyväkseni?" Vastaus on, että EU tarjoaa potilaille uuden mahdollisuuden. Tämä on hyvä uutinen. Meidän on vain varmistettava järjestelmän toimivuus. Se tehdään EU:n kolmen toimielimen välisen ja tietenkin Euroopan parlamentin sisäisen yhteistyön avulla. Meillä on kuitenkin tuomioistuimen tuomiot. Edessä ei ole pelkkä tyhjä paperi, joten emme aloita tyhjästä. Tuomioistuimen tuomiot on otettava huomioon. Nämä tuomiot tarkoittavat selkokielellä sitä, että jos potilaan hoidon saanti viivästyy kohtuuttomasti, hänellä on oikeus saada kyseistä hoitoa toisessa jäsenvaltiossa. Lasku lähetetään hänen kotivaltioonsa, mikäli hoitokulut ovat vastaavat ja hoito on normaalisti saatavilla. Tämä on helppo käytäntö. Parlamentin ylivoimainen enemmistö hyväksyi potilaiden liikkuvuutta koskevan mietintöni. Totesimme ennen kaikkea, että poliittisten päätöksentekijöiden on päätettävä tästä asiasta juristien sijaan. (FR) Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Bachelot-Narquin, totean Jean Giraudoux'n sanoin, että "yksikään runoilija ei ole tulkinnut luontoa niin vapaasti kuin lakimies tulkitsee totuutta". (EN) Haluamme siksi poliittisten päätöksentekijöiden tulkitsevan tätä juristien sijasta. Haluamme siksi oikeusvarmuuden, jotta kaikki - hallitukset, terveyspalvelujen tarjoajat, potilaat ja lääkärit - tietävät asemansa. Tästä syystä järjestelmästä on tehtävä toimiva sekä potilaiden että terveyspalvelujen tarjoajien kannalta. Tämä on oltava kotivaltion terveydenhuollon johtajille mahdollisuus eikä painajainen. Meillä on näin ollen joitakin kysymyksiä. Meillä on kysymyksiä, joihin myös potilailla on oikeus saada vastauksia. Näitä kysymyksiä ovat: Onko minulla oikeus? Jos on, miten etenen asiassa? Miten voin selvittää, mihin voisin mennä ja kuka lääkäri minua voisi hoitaa? Mitä valintamahdollisuuksia minulla on? Millainen on salassapitovelvollisuus? Mitä tapahtuu, jos jotain menee pieleen? Meidän on löydettävä vastaus kaikkiin näihin kysymyksiin. On myös joitakin asioita, joista meidän on keskusteltava keskenämme. Jotkin niistä onkin jo otettu esiin. Ensimmäinen asia on ennakkolupa. Minusta on oikeudenmukaista, että potilas tarvitsee ennakkoluvan päästäkseen sairaalahoitoon. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, ettei ennakkoluvan edellyttäminen ole sinänsä väärin vaan että on väärin evätä se tietyssä tilanteessa, joten meidän on tarkasteltava tätä asiaa erittäin huolellisesti. Meidän on keskusteltava myös lääkemääräyksistä. Ymmärrän, että kotivaltion on saatava päättää lääkemääräyksistä, mutta mitä hyötyä tästä kaikesta on potilaalle, jos hänelle määrätään lääkekuuri toisessa jäsenvaltiossa annettavan hoidon yhteydessä, mutta potilaan palattua kotivaltioon hänelle sanotaan, ettei hän enää saa kyseisiä lääkkeitä? Tämä on sellainen kysymys, johon meidän on vastattava. Toinen asia on kulujen korvaaminen. Potilaat eivät halua, että heidän on lähdettävä hoitoon taskut täynnä rahaa. Lasku on voitava lähettää kotimaahan nähdäkseni keskusselvitysyhtiön kautta. Tämä toimenpide liittyy kuitenkin potilaisiin eikä palveluihin, joita käsitellään toisena päivänä. Tämän asian keskipisteenä ovat potilaat eivätkä juristit, ja tämä on kaikkia eikä vain joitakin potilaita varten. Dagmar Roth-Behrendt PSE-ryhmän puolesta. - (DE) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, puhumme tänään ehdotuksesta, jonka keskipisteenä ovat todellakin Euroopan unionin kansalaiset, nimittäin potilaat. Esitän komission jäsenelle suuret kiitokset johdantopuheenvuorosta, mutta kiitän myös Markos Kyprianouta hänen vaikeina aikoina tekemästään valmistelutyöstä. Sanon sitä vaikeaksi ajaksi, koska jäsenvaltiot ovat monesti Euroopan unionin viimeisiä, kiveen hakattuja fossiileja, jotka eivät ymmärrä, että ihmiset ovat keskeisessä asemassa, vaan luulevat, että maailma pyörii niiden ja niiden järjestelmien ympärillä. Se ei pidä paikkaansa. Keskeisessä asemassa ovat potilaat, sillä he ovat yhteiskuntamme heikoimpia jäseniä, koska he ovat sairaita ja hauraita. Puhumme nyt potilaiden liikkuvuudesta ja tiedämme, että se on tosiasiassa sisämarkkinoille kuuluva oikeus, jonka olisi pitänyt olla voimassa jo yli 20 vuotta. Meidän olisi siksi syytä miettiä, onko tämä keskustelu ajoitettu oikein ja ovatko jäsenvaltiot ajan tasalla. Minäpä kerron, etteivät ne ole! Tuoreen Eurobarometri-tutkimuksen mukaan 30 prosenttia Euroopan unionin kansalaisista ei tiedä, että heillä on oikeus saada hoitoa ulkomailla. Tästä voidaan päätellä, että kaikki jäsenvaltiot ovat tehneet jotain väärin. Ne eivät ole tiedottaneet kansalaisille heidän oikeuksistaan eivätkä siitä, mitä he voivat tehdä ja mitä vaihtoehtoja potilailla on. Olen jäsen Bowisin ja muiden puhujien sekä komission jäsenen kanssa samaa mieltä siitä, että jäsenvaltioiden on tietenkin saatava edelleen itse määrätä terveydenhuoltojärjestelmistään. Emme halua puuttua niihin, mutta haluamme varmistaa, että potilailla on vapaa liikkuvuus. Jäsenvaltioiden itsemääräämisoikeuden yhteydessä myönnän, että etenkin potilaiden sairaalahoitoa on voitava suunnitella etukäteen. Ennakkoluvan on siksi oltava keskustelujemme keskeisiä aiheita. Jäsen Bowis puhuikin jo siitä. Verkostoilla ja tiedotuspisteillä on varmistettava, että potilaat tietävät, mitä heillä on oikeus tehdä, mutta potilaiden on myös tiedettävä, onko parasta hoitoa saatavilla Saksassa vai Kyproksella, jotta heillä on myös mahdollisuus parantua. Jos onnistumme parantamaan kansalaisia lähellä olevan terveydenhoidon laatua ja sen saatavuutta, se on varmasti hieno saavutus, jolloin kenenkään ei tarvitse enää vertailla palvelutarjontaa. Sitähän me todella haluamme. Jules Maaten ALDE-ryhmän puolesta. - (NL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Vassiliou, arvoisa ministeri Bachelot-Narquin, olin viime viikolla kaikilla EU:n virallisilla kielillä julkaistavan uuden potilaiden oikeuksia koskevan Internet-sivuston esittelytilaisuudessa, jonka oli järjestänyt tanskalainen ALDE-ryhmän kollegani Karen Riis-Jørgensen. Tilaisuudessa oli tanskalainen nainen, jonka läsnäolo oli pienestä kiinni. Hänellä oli rintasyöpä, eikä hän päässyt hoitoon Tanskan järjestelmän perusteella, koska hänellä oli väärä määrä kasvaimia. Jos hänellä olisi ollut viisi kasvainta, häntä olisi hoidettu, mutta kasvaimia oli seitsemän, joten hän ei täyttänyt hoitoon pääsyn edellytyksiä. Hänen oli siis päästävä jotenkin eroon kahdesta kasvaimesta, ennen kuin häntä voitiin auttaa. Tämä merkitsi lyhyesti sanottuna loputonta taistelua. Lopulta hän sai apua Saksasta. Hän teki sen: lainasi ystäviltä ja perheeltään rahaa ja lähti Saksaan, jossa hän sai apua. Etäispesäkkeitä ei enää ole. Hän on nyt parantunut siinä määrin kuin syövästä voi käytännössä parantua. On epäinhimillistä, että tämänkaltainen henkilö joutuu taistelemaan järjestelmää vastaan sairaana ollessaan silloin, kun hän on kaikkein heikoimmillaan. Tällöin järjestelmä asetetaan potilaan edelle. Tällaista on mielestäni täysin mahdotonta hyväksyä! Tanskalaiset maksoivat lopulta suuren osan hoidosta, ja kaikki päättyi hyvin. Tämän naisen kohtalo ei kuitenkaan ole poikkeuksellinen, sillä tällaista tapahtuu aivan liian usein. Euroopan komission ehdotus on näin ollen valtava edistysaskel tällaisten potilaiden auttamisessa, ja ryhmäni kannattaa sitä erittäin voimakkaasti. Meidän on myös varmistettava, ettei tästä keskustelusta tule ideologista keskustelua. Tämä ei ole taas vain yksi uusi terveyspalveluja koskeva direktiivi. Kyse ei ole siitä, miten Euroopan unionin terveyspalveluja voidaan uudistaa, eikä myöskään siitä, pitäisikö terveydenhoidon alalla olla vapaat markkinat. Minun mielestäni tässä ei ole tosiasiassa kyse myöskään toissijaisuusperiaatteesta. Kyse ei ole siitä, voittavatko jäsenvaltiot vai Euroopan unioni. Kyse on siitä, voittavatko potilaat vai eivät. Se on oikeastaan ainoa merkityksellinen asia. Meidän on ehdottomasti keskusteltava myös kaikista muista seikoista ja väiteltävä niistä kiivaasti vaikkapa vaalikampanjan aikana, mutta olemme ryhmäni kanssa sitä mieltä, ettei meidän tarvitse pohtia niitä nyt. Emme pyri yhdenmukaistamaan terveyspalveluja. Nyt ei ole oikea aika tehdä sitä, eikä se ole välttämättä edes mahdollista. Meidän on kuitenkin opittava hyödyntämään Euroopan unionin tarjoamia mahdollisuuksia ja mittakaavaetuja, jotta harvinaisia tauteja sairastaville voidaan tarjota tosiasiallista asiantuntija-apua. Tämä mahdollisuus on tietenkin ollut olemassa jo vuosia, mutta nyt sitä voidaan hyödyntää ja on hyödynnettävä myös käytännössä. Lopuksi totean, että parlamentissa pidettiin viime viikolla Dagmar Roth-Behrendtin johdolla myös kokous, jossa Euroopan potilasfoorumi esitteli ohjelmansa. Minusta on ilahduttavaa, että potilaat lyövät nyt rumpua, koska tarvitsemme nimenomaan heidän omaa panostaan. Olemme valmiita tekemään demokraattisen päätöksen juristien näytettyä ensin esimerkkiä. Päätöksen tekevät nyt oikeat henkilöt, nimittäin kansalaisten valitsemat edustajat. Ryszard Czarnecki UEN-ryhmän puolesta. - (PL) Arvoisa puhemies, on vahinko, ettei meillä ollut tilaisuutta keskustella tästä asiasta edellisessä istunnossa, jossa keskustelimme kahdesta aiemmasta lainsäädäntöehdotuksesta. Parempi kuitenkin myöhään kuin ei milloinkaan, kuten on tapana sanoa. Olemme panneet ilahtuneena merkille, että komission ehdotuksissa todellakin mennään Euroopan parlamentin vaatimaan suuntaan - suuntaan, johon parlamentti rohkaisi komissiota tällä alalla. Jotta Eurooppa voi todella olla Eurooppa ilman rajoja, tämän on toteuduttava ennen kaikkea terveydenhuollon alalla. Terveydenhuollon takaaminen jäsenvaltioiden asukkaille osoittaa, että olemme todella tehneet jotain Euroopan unionin veronmaksajien ja äänestäjien hyväksi. Tavallinen puolalainen, unkarilainen, kyproslainen, englantilainen tai italialainen ei nimittäin ole kiinnostunut Lissabonin sopimuksesta vaan siitä, onko hänellä oikeus saada terveydenhoitoa ulkomailla lomaillessaan tai voiko hän tehdä erityisen matkan hyödyntääkseen pitkälle erikoistuneen sairaalan palveluja. Lopuksi totean, että tämänpäiväisen keskustelun aiheena olevilla toimilla voidaan nähdäkseni tosiasiallisesti parantaa ulkomaalaisille tarjottavaa terveydenhoitoa ja samalla lisätä EU:n toimivaltaa, jota on viime aikoina horjutettu ideologisilla keskusteluilla ja pyrkimyksillä määrätä EU:n kansalaisille epäedullisia institutionaalisia ratkaisuja. Jean Lambert Verts/ALE-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, suhtaudun erittäin myönteisesti neuvoston antamaan julkilausumaan nyt esillä olevasta direktiivistä sekä direktiivin rajoituksiin ja sisältöön. Sosiaaliturvajärjestelmien yhteensovittamista koskevaa asetusta ja myös sen täytäntöönpanoasetusta käsitelleenä parlamentin esittelijänä olen erityisen kiinnostunut nyt käsiteltävästä asiasta, koska kulujen korvaamiseen liittyvät kysymykset - esimerkiksi miten, kuinka nopeasti ja millä menetelmällä korvaus myönnetään ja mitä tietoja annetaan - kuuluvat mainitsemani asetuksen soveltamisalaan. Puhuessamme esimerkiksi toisessa Euroopan unionin jäsenvaltiossa lomaileville tarjottavasta terveydenhoidosta on mielestäni syytä muistaa, että siihen sovelletaan eurooppalaisen sairaanhoitokortin ja sosiaaliturvajärjestelmien koordinoinnin periaatteita. Tämä on selvää. Nyt esillä olevaan direktiiviin on tarkoitus sisällyttää joitakin asioita, joita ei välttämättä käsitellä koordinointiasetuksessa. Meidän on mielestäni oltava tarkkoja niiden välisestä rajanvedosta. Ennakkolupa on tietenkin ollut äärimmäisen tärkeä asia. Meidän on mielestäni tehtävä selväksi, ettei kyseessä ole välttämättä potilaiden ehdoton oikeus liikkua ja saada hoitoa Euroopan unionissa kansallisten järjestelmiensä nojalla siten, että heidän kulunsa korvataan kotimaassa. Kyseessä on ehdollinen oikeus, ja tämän on oltava selvää. Lisäksi mielestäni on tehtävä selväksi, että direktiiviehdotuksen mukaan potilaalle korvataan ymmärtääkseni ainoastaan kansallisen järjestelmän piiriin kuuluva hoito, ei siis uusia tai erilaisia hoitotapoja. Tämäkin siis rajoittaa kyseessä olevaa oikeutta nyt esillä olevan direktiivin osalta. On selvää, että ennakkolupaa on hallinnoitava paremmin ja että potilaiden ja asiasta vastaavien hallintoviranomaisten on ymmärrettävä, mikä se on ja että sen avulla on voitava toimia nopeasti lääketieteellisen tarpeen perusteella. Lääketieteellinen tarve on nimenomaan yhteisöjen tuomioistuimen asettama edellytys. Hallintoviranomaisten on näin ollen pohdittava tätä eikä välttämättä omaa kustannuspohjaansa. Direktiivissä on paljon hyvää, ja hyviin toimintatapoihin, laatuun, oikeusvarmuuteen ja vastuuseen liittyvät kysymykset ovat myös tärkeitä. Kuten John Bowis totesi, meidän on myös edistyttävä asioissa, jotka liittyvät esimerkiksi hoidon jatkamiseen tai lääkemääräyksiin, jotka voivat olla voimassa jossain jäsenvaltiossa niiden omien järjestelmien perusteella. Meidän on kuitenkin oltava myös varovaisia, ettemme auta potilaita hyötymään eri järjestelmien asettamisesta toisiaan vastaan. Tämä pätee sekä asetuksen N:o 883 täytäntöönpanomenettelystä annettuun asetukseen että tähän direktiiviin. Terveydenhuoltojärjestelmät eivät varmasti hyödy siitä millään tavoin. Haluan tehdä ryhmäni puolesta selväksi, ettei tavoitteena ole lisätä rajatylittävää terveydenhuoltoa. Jäsen Roth-Behrendt totesi, että useimmat potilaat haluavat saada laadukasta ja nopeaa hoitoa kotimaassaan, joten rajatylittävää terveydenhuoltoa ei ole sinänsä tarkoitus lisätä, kuten jo totesin. Rajatylittävän terveydenhuollon lisäämispyrkimysten vaikutuksista valitetaan paljon, mistä meidän on mielestäni syytä olla huolissamme. Olenkin iloinen, että tässä keskustelussa on otettu tämä asia huomioon. Jotkut väittävät, että rajatylittävä terveydenhuolto lisää kilpailua ja tiukentaa kansallisia standardeja ja että meidän on jopa avattava markkinat, jotta rajatylittävää terveydenhuoltoa voidaan tosiasiallisesti lisätä ja edistää. Euroopan parlamentti on kuitenkin tehnyt kantansa erittäin selväksi: terveys ei ole palvelu, kuten esimerkiksi autovakuutus. Sillä on aivan erityinen merkitys, eivätkä käyttäjät ole vain kuluttajia vaan avun tarpeessa olevia, mahdollisesti helposti haavoittuvia henkilöitä. Monet rajatylittävän terveydenhuollon lisääntymiseen myönteisesti suhtautuvat myös vakuuttavat meille, että sen osuus on ainoastaan 2-3 prosenttia. Haluan tietää, mitkä ovat tulevaisuuden arviot ja miten tämä vaikuttaa 98 prosenttiin ihmisistä, jotka eivät liiku maasta toiseen eivätkä tällä hetkellä edes halua tehdä niin. Roberto Musacchio GUE/NGL-ryhmän puolesta. - (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, olen pahoillani, etten voi yhtyä kollegojen optimistisiin näkemyksiin, koska olen vakaasti sitä mieltä, että tämä direktiivi voi hyvinkin edistää enemmän liiketoimintaa kuin terveyttä. Siitä voi tulla eräänlainen terveysalan Bolkesteinin direktiivi. EU:ssa on oltava keskeistä se, että jokaisella kansalaisella on oikeus saada mahdollisimman hyvää hoitoa kotimaassaan. Kiistämätön oikeus saada hoitoa missä tahansa peittää muuten sen tosiasian, ettei hoitoa ole saatavilla kotimaassa, eikä tämän voida katsoa johtuvan toissijaisuusperiaatteesta. Se peittää myös niiden intressit, jotka haluavat keinotella terveydellä, tarjota vakuutusyhtiöille suuria liiketoimintamahdollisuuksia sekä lisätä kansalaisille aiheutuvia kustannuksia ja EU:n terveydenhuoltomenoja. Direktiivi on mielestäni epäonnistunut, koska siinä ei kiinnitetä huomiota palvelujen yhdenmukaistamiseen eikä universaaliin luonteeseen, joka EU:n on taattava. Direktiivi ei myöskään perustu periaatteeseen, jonka mukaan terveys on oikeus, joka julkisen sektorin on taattava ja jota ei saa jättää ihmisten yksityisten vakuutusten varaan. Ammattijärjestöt ovat syystäkin erittäin huolissaan, ja niin olemme mekin. Derek Roland Clark IND/DEM-ryhmän puolesta. - (EN) Arvoisa puhemies, tässä paketissa, joka koskee matkustamista ulkomaille muuhun kuin sairaalahoitoon, keskeistä on se, että kotivaltio maksaa hoidon, mutta vain siihen määrään asti, jonka vastaava hoito olisi maksanut kotimaassa. Näin ollen kannattaa hakeutua hoitoon valtiossa, jossa hoito on halvempaa ja parempaa. Terveydenhuoltoturistien on maksettava hoitokustannusten ja kotivaltion myöntämän korvauksen välinen erotus. Kotivaltio maksaa viime kädessä matkakulut, mutta vain oman tasonsa mukaan. Terveydenhuoltoturistin on itse maksettava hoidosta aiheutuneet lisämaksut ja mahdollisesti matkakulujen yli menevä osuus. Köyhimmillä ei ole varaa siihen, joten he joutuvat tyytymään alhaisimpaan hoitotasoon. Rikkaat voivat tehdä sen, mutta he hakeutuvat luultavasti joka tapauksessa yksityiseen hoitoon. Jonotuslistoista voidaan todeta, että jos maan terveydenhuolto on kehnoa ja kallista, terveydenhuoltoturisteista ei ole vaivaa, mutta jos se on edullista ja hyvää, jonotuslistat voivat ylikuormittua nopeasti. Tuloksena on näin ollen kaksitasoinen terveydenhuoltojärjestelmä. Onko tämä niin kutsuttu tahaton seuraus? Luca Romagnoli (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, neljä sadasta eurooppalaisesta hakeutuu ulkomaille hoitoon. Terveydenhuoltoturismi johtuu nähdäkseni kuitenkin paikallistason puutteista ja palvelujen riittämättömyydestä. Italian terveyspalveluissa käytetään vuosittain noin 40 miljoonaa euroa italialaisiin, jotka menevät hoitoon ulkomaille, eikä tämä luku ilmeisesti sisällä yksityisiä vakuutuksia. Mistä tämä johtuu? Epäilemättä siitä, että palveluihin on erittäin pitkät jonotuslistat. Esimerkiksi Italiassa eturauhasleikkausta joutuu odottamaan 300 päivää ja tietokonetomografiaa hyvin usein vähintään kuukauden. Toiseksi hammashoidon ja plastiikkakirurgian kaltaiset palvelut on maksettava Italiassa eikä muissa maissa. Kaikkien on syytä kiinnittää huomiota kolmanteen seikkaan, nimittäin siihen, että ulkomaille mennään hyödyntämään tekniikkoja, kuten keinohedelmöitystä, jotka ovat joko kokonaan tai osittain kiellettyjä kotimaassa tai jotka ovat täysin laittomia, kuten elävien ihmisten elinten osto, josta Intia on surullinen esimerkki. Vastaavanlaisia surullisia tapauksia on voinut olla myös muissa maissa, ennen kuin ne liittyivät Euroopan unioniin. Terveydenhuollon vuoksi päätetään matkustaa kaiken kaikkiaan siksi, että ulkomailla tarjotaan laadukkaita ja edullisempia palveluja. Minusta kuitenkin tuntuu, että Euroopan unionin on monissa tapauksissa syytä tiukentaa valvontaa, jotta kuluttajille voidaan antaa takeet ja jotta voidaan varmistaa tasavertaiset kilpailuedellytykset. Sosiaalinen yhteys, jossa palveluja tarjotaan, on usein sekoitus julkista ja yksityistä myös hiljattain EU:hun liittyneissä valtioissa. Arvoisa komission jäsen Vassiliou, painopisteeksi asettamienne periaatteiden lisäksi suositan näin ollen, että sellaisten voimassa olevien säännösten noudattamista valvotaan tiukasti, joissa velvoitetaan käyttämään raaka-aineita, CE-merkintää ja vaatimustenmukaisuutta koskevia asiakirjoja, koska lääketieteellisten laitteiden ja hoitotapojen terveellisyys on taattava. Emme saa unohtaa, että joku aina... (Puhemies keskeytti puhujan.) Charlotte Cederschiöld (SV) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, arvoisa ministeri, meillä Euroopan parlamentin jäsenillä on nyt tilaisuus osoittaa, että olemme nimenomaan Euroopan parlamentin jäseniä. Meillä on tilaisuus osoittaa, että puolustamme perustamissopimusta ja siinä meille annettuja oikeuksia ja että ajattelemme lainsäätäjinä potilaiden etua emmekä suojele ja tue protektionismia, joka toisinaan vaikuttaa keskusteluun. Voimme osoittaa olevamme vakuuttuneita siitä, että yhteistyön ansiosta potilaat saavat mahdollisimman hyvää hoitoa hoitopaikasta riippumatta. Komission jäsenen Vassilioun esittämä ehdotus on hyvä lähtökohta, joka ansaitsee kehuja. Meidän on saatettava hänen alulle panemansa asiat päätökseen ja estettävä tarpeettomat byrokraattiset esteet. Tämä tarkoittaa, ettei jäsenvaltioilla ole oikeutta estää vapaata liikkuvuutta perusteettomasti. Ennakkolupaa voidaan edellyttää ainoastaan poikkeustapauksissa - jos tapaus sisältyy komission laatimaan luetteloon tai jos vaarana on, että suuri määrä potilaita lähtee ulkomaille, mikä heikentäisi terveydenhuoltojärjestelmää. On erittäin epätodennäköistä, että ennakkolupaa edellytetään, koska niin harvat potilaat ovat päättäneet hakeutua hoitoon ulkomailla. Lähtökohtana on näin ollen, ettei ennakkolupaa tarvita. Kaikki muut menettelyt olisivat perustamissopimuksen vastaisia. Seuraava vaihe mahdollisimman hyvää hoitoa koskevien edellytysten luomisessa on direktiivin asianmukainen täytäntöönpano. Sairaiden ihmisten ei tarvitse mennä tuomioistuimeen, jotta he saavat vahvistettua oikeutensa ja kumottua ennakkolupaa koskevat perusteettomat vaatimukset. Tuomioistuin puolustaa tuomioissaan vapaata liikkuvuutta, mutta potilaille aiheutuu kuluja, ja heidän terveytensä vaarantuu, jos heidän on joka kerran vaatimalla vaadittava oikeuksiaan! Toivon todella, että tämä voidaan välttää, ja kehotan kollegoitani ja neuvoston puheenjohtajaa auttamaan tässä asiassa. Komission jäsen aivan varmasti auttaa meitä. Bernadette Vergnaud (FR) Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri Bachelot-Narquin, arvoisa komission jäsen, hyvät kollegat, laadittuani terveyspalveluja koskevan valiokunta-aloitteisen mietinnön, jonka parlamentti hyväksyi 23. toukokuuta 2007, komissio ehdottaa nyt sosiaalipaketin yhteydessä direktiiviä, jossa käsitellään yksinomaan potilaiden oikeuksia rajatylittävässä terveydenhuollossa. Minusta on siksi erittäin valitettavaa, ettei direktiivi ole riittävän kunnianhimoinen ja ettei siinä oteta huomioon monia sisäisiä haasteita, jotka on ratkaistava, jotta terveysalalla voidaan torjua lisääntyvää eriarvoisuutta, joka johtuu esimerkiksi väestön ikääntymisestä, sosiaalisesta eriarvoisuudesta, maantieteellisestä eristäytyneisyydestä ja terveydenhuollon henkilöstön vanhenemiseen liittyvistä ongelmista. Neuvosto ja parlamentti eivät voi näin ollen vain kodifioida yhteisöjen tuomioistuimen tuomioita asiassa, joka on niin oleellinen Euroopan unionin kansalaisille. Meidän on löydettävä tietty tasapaino, joka takaa potilaille - jotka eivät ole pelkkiä kuluttajia - oikeudet rajatylittävään hoitoon sekä kaikille yhtäläisen pääsyn laadukkaaseen hoitoon yhteisvastuullisuuden periaatteen mukaisesti. Näin varmistetaan sosiaalinen ja alueellinen yhteenkuuluvuus sekä toissijaisuusperiaatteen noudattaminen. Esimerkiksi ennakkoluvan ja sairaalahoidon määritelmissä on edelleen huolestuttava harmaa alue. Niitä on selkeytettävä, jotta estetään syrjintä, joka voi johtaa siihen, että Eurooppaan syntyy lisäarvon sijasta kahdella eri nopeudella kehittyvä terveydenhuoltojärjestelmä. Terveydellä ei ole hintaa, mutta sillä on omat kustannuksensa. On hyvä, että direktiivissä vahvistetaan sekä toissijaisuusperiaate että yhteistyön tiivistämisen tarpeellisuus, jotta lääketieteellisen tutkimuksen verkostoja ja potilaiden tiedotuskeskuksia voidaan lähentää toisiinsa. Nyt alkaa keskustelu, jonka on oltava syvällistä ja tuottoisaa. Siinä ei saa hätiköidä, ja kaikkien asianosaisten on osallistuttava siihen, jotta voimme luoda todellisen Euroopan sosiaalisen mallin. Elizabeth Lynne (EN) Arvoisa puhemies, miksi potilaan pitäisi menettää näkönsä odottaessaan kaihileikkausta esimerkiksi Yhdistyneessä kuningaskunnassa, jos leikkaus voitaisiin tehdä toisessa jäsenvaltiossa? Miksi tuskissaan lonkkaleikkaukseen pääsyä odottava ei voisi hyödyntää sitä, ettei leikkaukseen tarvitse jonottaa joissakin toisissa jäsenvaltioissa, joissa leikkaus voi tulla toisinaan myös halvemmaksi kuin kotimaassa? Miksi joidenkin sydänpotilaiden on odotettava kuukausia päästäkseen valtimotukoksen poistoleikkaukseen, jos heidän ei tosiasiassa tarvitsisi odottaa? Jos kliinikko suosittaa hoitoa, jota ei voida tarjota kotimaassa, tarvitsemme lainsäädännön, jolla voidaan varmistaa, että hoitoon voidaan hakeutua muualle. Aivan liian usein kaikkein köyhimpiä syrjitään ja kohdellaan epätasa-arvoisesti terveydenhoitoon pääsyssä. Tästä syystä on varmistettava, että jäsenvaltiot voivat myöntää etukäteen luvan toisessa valtiossa annettavaan hoitoon. Rajatylittävä terveydenhuolto ei saa olla mahdollista ainoastaan niille, joilla on siihen varaa. Uudessa direktiivissä ei saa myöskään kyseenalaistaa sellaisten henkilöiden hoitoa koskevia standardeja, jotka valitsevat kotimaassa annettavan hoidon. Lisäksi on taattava, että potilaiden oikeudet ja turvallisuus asetetaan etusijalle. Näin ollen on tärkeää kehittää menetelmä, jolla potilaan kotivaltio ja hoitovaltio voivat käyttää potilastietoja yhdessä. Lisäksi on kehitettävä korvausjärjestelmä potilaille, joille aiheutuu väistämätöntä vahinkoa siitä, että häntä hoidetaan toisessa EU:n jäsenvaltiossa. Hyvien toimintatapojen jakamisesta totean, että kannatan direktiiviehdotukseen sisältyvää 15 artiklaa, jossa vaaditaan eurooppalaisten osaamisverkostojen järjestelmää. Tällaiset osaamiskeskukset voisivat osoittautua hyödyllisiksi tietämyksen ja koulutuksen jakamisessa sekä tietojen vaihdossa. Tarkastelemme aivan liian usein terveydenhoidossa saatuja tartuntoja tai syöpäseulontaa koskevia ohjeita, vaikka vastaus on ovellamme. Meidän on vihdoin alettava oppia tehokkaammin toinen toisiltamme. Ewa Tomaszewska (PL) Arvoisa puhemies, tällä hetkellä keskeisinä terveydenhuoltoon liittyvinä haasteinamme on parantaa vanhusten terveyttä, valmistautua geriatrisiin sairauksiin väestön ikääntymisen yhteydessä, taata universaali pääsy asianmukaiseen terveydenhuoltoon, varmistaa kansallisten terveydenhuoltojärjestelmien taloudellinen vakaus, kiinnittää erityistä huomiota vammaisten, lasten, vanhusten ja köyhistä perheistä tulevien terveydenhuoltoon pääsyyn, taata potilaiden oikeudet rajatylittävässä terveydenhuollossa, toteuttaa potilastietojen rajatylittävä elektroninen yhteentoimivuus sekä varmistaa samalla henkilötietojen suoja ja terveydenhuoltoalan työntekijöiden hyvät työolot. Sosiaalipaketissa ehdotetut konkreettiset toimet, joilla näihin haasteisiin on tarkoitus vastata, kuten ikääntyvän väestön tarpeisiin vastaamista koskevan tiedonannon tai terveydenhuoltoalan työntekijöitä koskevan vihreän kirjan laatiminen, antavat meille hieman toivoa siitä, ettei tämä kaikki jää vaiheeseen, jossa vain esitetään toiveita. On ilahduttavaa, että rajatylittävään terveydenhuoltoon on kiinnitetty näin paljon huomiota, sillä se on tärkeää tällä yhä lisääntyvän liikkuvuuden aikakaudella. (Puhemies keskeytti puhujan.) Eva-Britt Svensson (SV) Arvoisa puhemies, nyt esillä oleva direktiivi tarkoittaa, että EU:lle annetaan lisää toimivaltaa terveydenhuollossa. Vastustan tällä alalla annettavaa EU:n lainsäädäntöä. Terveydenhuolto kuuluu ja sen on kuuluttava vastedeskin jäsenvaltioiden toimivaltaan. Ajatus siitä, että potilaat harjoittavat jonkinlaista terveydenhuoltoturismia, on yhteisten terveydenhuoltovarojemme väärää priorisointia. Uusi keskeinen periaate, jonka mukaan potilailla on oikeus hakeutua hoitoon toisessa EU:n jäsenvaltiossa ilman ennakkolupaa, mahdollistaa nuorten, kielitaitoisten ja melko hyväkuntoisten nopean hoitoon pääsyn. Tällöin vaarana on, että resursseja viedään pois suuremmassa hoitotarpeessa olevilta, kuten vanhuksilta ja vammaisilta. On selvää, että kaikilla on oltava oikeus saada hoitoa, jos he sairastuvat toisessa EU:n jäsenvaltiossa, mutta tämä oikeus on jo olemassa, eikä siihen tarvita uutta terveydenhuoltoa koskevaa EU:n lainsäädäntöä. Terveydenhuolto kuuluu edelleen jäsenvaltioiden toimivaltaan. Hanne Dahl (DA) Arvoisa puhemies, sairastuessamme vakavasti haluamme kaikki mahdollisimman nopeaa ja hyvää hoitoa. En kuitenkaan halua Yhdysvaltojen mallia, jossa varakkaat kansalaiset saavat parasta hoitoa ja heikot yhteiskunnan jäsenet toisen luokan hoitoa, jos ovat onnekkaita. Jos he eivät ole onnekkaita, he eivät saa minkäänlaista hoitoa. Meidän on siksi otettava käyttöön joitakin perusperiaatteita. Kaikilla on oltava vapaa ja yhtäläinen mahdollisuus saada terveydenhuoltopalveluja, ja hoitoa on annettava vuorojärjestyksessä ja tarpeen mukaan. Julkisen viranomaisen on siis tehtävä arvio varmistaakseen, että lääkintäalan ammattilainen määrittää, mitä tarkoitetaan vuorolla ja tarpeella. Ensin on hoidettava sairainta eikä rikkainta. Kaikkien kansalaisten vapaata ja yhtäläistä mahdollisuutta saada terveydenhuoltopalveluja voitaisiin edistää rahoittamalla yksityisissä sairaaloissa annettavaa hoitoa julkisin varoin ja myöntämällä yksityisiä sairausvakuutuksia koskevia verovähennyksiä. EU:n lainsäädäntö ei saa suuntautua sisämarkkinoihin perustuvaan ideologiseen aatteeseen, vaan sen tavoitteena on oltava joustava Euroopan laajuinen järjestelmä, jossa kaikille kansalaisille taataan hoitoa koskevat vähimmäisoikeudet. Irena Belohorská (SK) Potilaiden oikeuksien soveltamisesta rajatylittävässä terveydenhuollossa annettavalla direktiivillä pyritään ratkaisemaan vakava ongelma. Tämä ongelma on, etteivät terveydenhuoltojärjestelmiin sovellettava toissijaisuusperiaate ja Euroopan unionin kansalaisten oikeus vapaaseen liikkuvuuteen ja heidän terveyspalvelujen saantia koskeva perusihmisoikeutensa sovellu yhteen. Jokaisella EU:n jäsenvaltiossa asuvalla on oikeus vapaaseen liikkuvuuteen, joka koskee myös hänen terveyttään. Jos hänellä ei ole mahdollisuutta saada terveyspalveluja, hänen vapaalle liikkuvuudelleen on vakava este. Palvelujen yhteydessä ei voi olla täydellistä tasa-arvoa, koska eri valtioissa maksetaan terveyspalveluista erilaista veroa ja koska hoidot ovat eri valtioissa eri hintaisia. Monet poliitikot ovat huolissaan etenkin idästä alkavasta terveydenhuoltoturismista, mutta heidän pelkonsa ovat perusteettomia. On erittäin tärkeää, että potilas voi olla lähellä sukulaisiaan ja ettei hän kohtaa kielimuuria. Potilaan ja lääkärin välinen suhde on hyvin erityislaatuinen. Hoidon onnistuminen riippuu osittain potilaan luottamuksesta lääkäriin tai terveydenhoitolaitokseen. Sairauden vakavuus vaikuttaa potilaan valmiuteen hakeutua hoitoon ulkomaille. Muilla esteillä ei ole merkitystä, kun kyse on elintärkeästä hoidosta tai vakavan sairauden hoidosta. Näitä asioita pitäisi mielestäni käsitellä Euroopan parlamentissa eikä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimessa. On harmillista, että edustamme kansalaisia, mutta päätöksenteko on vaikeampaa meille kuin yhteisöjen tuomioistuimelle, joka on tähän mennessä jokaisessa asiassa todennut potilaan olevan oikeassa. Haluan esittää lopuksi vielä yhden huomautuksen. Monet kollegat puhuvat rikkaista ja köyhistä. Minulle lääkärinä kaikki ovat potilaita. Minulle on samantekevää, omistaako potilas Fordin tai onko hän koditon. Ria Oomen-Ruijten (NL) Arvoisa puhemies, aluksi totean, että olen iloinen nähdessäni entisen kollegamme Roselyn Bachelot-Narquinin tänään paikalla ja kuullessani hänen toteavan jälleen kerran, että Euroopan unionin kansalaiset ovat keskeisessä asemassa. Tämä otetaan huomioon nyt käsiteltävänä olevassa lainsäädännössä. Kiitän myös komission jäsentä Vassiliouta, joka on huolehtinut siitä, että tämä erittäin hankala säädös toteutuu. Tällä lainsäädännöllä me - Euroopan parlamentti, Euroopan komissio ja neuvosto - todellakin teemme jotain ihmisten hyväksi. Direktiivissä säädetään liikkuvuutta koskevista oikeussuojakeinoista, ja se muodostaa samalla oikeudellisen perustan jo olemassa oleville rajatylittävää terveydenhuoltoa koskeville aloitteille. Verratessani tätä direktiiviä aiempiin versioihin, joita vastustettiin, huomaan kuitenkin, että siinä painotetaan enemmän potilaiden liikkuvuutta kuin terveyspalveluja. Tämä johtuu siitä, että jäsenvaltiot halutaan pitää tyytyväisinä. Haluan hieman kritisoida tätä. Raja-alueilla on jo tehty hyviä rajatylittävää terveydenhuoltoa koskevia aloitteita, joista voin mainita esimerkkinä Aachenin yliopistollisen sairaalan ja Maastrichtin akateeminen sairaalan välisen yhteistyöjärjestelyn kotiseudullani Limburgin provinssissa, joka osana Euregio Maas-Rein -aluetta toimisi mielellään kokeilualueena. Tällaiset hankkeet ovat vastedes aivan liian riippuvaisia liikkuvuudesta ja näin ollen vakuutuksenantajien tai kansallisten viranomaisten hyväntahtoisuuden varassa, koska painopiste ei ole enää itse palveluissa. Meidän on tarkasteltava huolellisesti 13 artiklaa, jotta voimme määrittää, miten alueiden välistä yhteistyötä voidaan lisätä huomattavasti. Arvoisa komission jäsen, kun nyt kerran puhun tästä aiheesta, haluan huomauttaa, että me Euregio Maas-Rein -alueen asukkaat haluaisimme kovasti muodostaa kokeilualueen. Toiseksi käsittelen potilaiden osallistumista kansallisten yhteyspisteiden perustamiseen. Ministeri Schmidt on tehnyt Saksassa erinomaisen tätä koskevan aloitteen, ja meidän on pohdittava, miten voimme liittää sen tiiviimmin omiin laajempiin suunnitelmiimme. Toinen seikka on "luettelo hoidoista, jotka eivät edellytä yöpymistä sairaalassa mutta joihin sovelletaan samaa järjestelmää kuin sairaalahoitoon". Tämän luettelon tarkoituksena on jättää tietyt toiminnot direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle. Tätäkin on pohdittava tarkasti, koska kyseisen luettelon liian suppea tulkinta estää äsken mainitsemani kaltaiset yhteistyöhankkeet. On nimittäin erittäin tärkeää ymmärtää, että tehokkaan yhteistyön ansiosta kliiniset osaamiskeskukset tulevat edullisemmiksi eivätkä suinkaan kalliimmiksi, ja kansalaisten on helpompi käyttää niiden palveluja. Sehän on nimenomaan tavoitteenamme. Anne Van Lancker (NL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen Vassiliou, arvoisa ministeri Bachelot-Narquin, Euroopan unionilla on tärkeä tehtävä, sillä sen on autettava takaamaan kaikille laadukas, kohtuuhintainen terveydenhoito mahdollisuuksien mukaan lähellä kotia tai tarvittaessa ulkomailla. Arvoisa komission jäsen, kiitän teitä näin ollen aloitteestanne, johon selvästikin sisältyy monta myönteistä seikkaa, jotka koskevat esimerkiksi laadun ja turvallisuuden takaamista, potilaille tiedottamista, EU:n laajuisen yhteistyön lisäämistä, sähköistä terveydenhuoltoa sekä osaamisverkostoja. Olen ministerin kanssa samaa mieltä myös siitä, ettei potilaiden liikkuvuutta koskevia päätöksiä pidä jättää tuomioistuimen tehtäväksi, vaan tällä alalla tarvitaan lainsäädäntöä. Yhdyn myös jäsen Bowisin ja jäsen Lambertin näkemykseen siitä, että meidän olisi hyvä löytää oikea tasapaino potilaiden liikkuvuutta koskevaan ennakkolupaan liittyvään kysymykseen, koska ennakkolupa on tärkeä väline jäsenvaltioiden suunnittelussa ja politiikassa. Arvoisa komission jäsen, ratkaisematta olevia kysymyksiä on vielä hoitomaksuissa ja menetelmissä, joilla estetään potilaiden liikkuvuudesta johtuvien hoitojonojen syntyminen joissakin valtioissa. Hyvät kollegat, olen kuitenkin varma, että onnistumme ratkaisemaan nämä kysymykset ja huolenaiheet, kun jatkamme direktiivistä käytävää keskustelua. Kiitän vielä komission jäsentä aloitteesta. Odotamme innokkaasti myös ministeri Bachelot-Narquinin kanssa tehtävää yhteistyötä. Marian Harkin (EN) Arvoisa puhemies, järjestin tämän vuoden alussa vaalipiirissäni EU:n sosiaalipolitiikkaa koskevia kuulemistilaisuuksia, jotka otettiin huomioon kuulemistilaisuuksissa, jotka komissio toteutti sosiaalista todellisuutta koskevan kartoituksen yhteydessä. Kävi erittäin selvästi ilmi, että kansalaiset toivovat EU:n osallistuvan aiempaa enemmän sosiaalipolitiikkaan, joka tietenkin käsittää myös potilaiden liikkuvuuden. Aiempaa sosiaalisempaa Eurooppaa alettiin todellakin vaatia voimakkaammin Lissabonin sopimusta koskevan kampanjan aikana, ja tämä komission aloite on oikea-aikainen askel oikeaan suuntaan, vaikka siinä ei käsitelläkään kaikkia kansalaisten huolenaiheita. Kannatan ilman muuta potilaiden liikkuvuutta koskevia ehdotuksia, mutta olen joidenkin aiempien puhujien kanssa samaa mieltä siitä, että meidän on vielä selkeytettävä erittäin monia asioita, etenkin ennakkolupakäytäntöä. Potilaiden on kuitenkin oltava viime kädessä kaikkien toimien keskipisteenä, eivätkä he saa joutua huolehtimaan kustannuksista, turvallisuudesta ja laadusta. Potilaiden on oltava tällä välin täysin selvillä oikeuksistaan, koska oikeudellinen epävarmuus koituu aina niiden henkilöiden haitaksi, joilla ei ole paljon henkilökohtaisia varoja. Puheenjohtajavaltio Ranskan edustaja totesi aiemmin, että jotkut ovat pettyneitä, koska direktiivissä ei käsitellä terveydenhuollon ammattihenkilöiden liikkuvuutta. Minä olen yksi heistä. Jos potilaat halutaan asettaa toimien keskipisteeseen, heidän turvallisuutensa on oltava etusijalla. Terveydenhuollon ammattihenkilöille on siksi perustettava EU:n laajuisia standardoituja akkreditointijärjestelmiä. Zbigniew Krzysztof Kuźmiuk (PL) Arvoisa puhemies, haluan todeta tässä keskustelussa, että uusille jäsenvaltioille on tärkeää, että jäsenvaltiot voivat rajoittaa ulkomailla tarjottavien terveydenhoitopalvelujen käyttöä lähinnä siksi, että kyseisissä valtioissa terveydenhuoltoon osoitetaan liian vähän määrärahoja. Kunnes vanhojen ja uusien jäsenvaltioiden väliset kehityserot ovat pienentyneet, on tärkeää noudattaa myös periaatetta, jonka mukaan potilaalla on oikeus saada korvaus kuluista siihen määrään asti, joka maksettaisiin, jos potilas olisi hakeutunut terveydenhuoltoon kotimaassaan. Lopuksi on syytä korostaa, että ehdotetut ratkaisut, jotka koskevat erityisesti eurooppalaisten osaamisverkostojen ja terveysteknologian arviointia käsittelevän eurooppalaisen verkoston perustamista, tarjoavat mahdollisuuden tiukentaa sairaanhoitoa koskevia standardeja ja tehostaa Euroopan unionin terveydenhuoltoresurssien käyttöä. Jiří Maštálka (CS) Hyvät kollegat, kuten varmasti tiedätte, tulevan puheenjohtajavaltion Tšekin tunnuslauseena on "Eurooppa ilman esteitä". Olen siksi iloinen, että komissio onnistui yhteistyössä Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen kanssa esittämään ehdotuksen, jolla poistetaan yksi este, nimittäin terveydenhuollon tarjoamisen este. Myönnän, että tähän mennessä käytyjen neuvottelujen ansiosta kansalaiset ovat aiempaa lähempänä ratkaisua. Lääkärinä toivon, että tarvittavat asiakirjat hyväksytään mahdollisimman nopeasti, mutta tämä on luultavasti niin mutkikas asia, että siihen pätee vanha roomalainen sanonta "kiirehdi hitaasti". Tällä hetkellä on mielestäni keskusteltava seuraavista keskeisistä asioista. Olemme ensinnäkin kaikki yhtä mieltä siitä, että meidän on varmistettava Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tuomioiden mukaisesti oikeussuoja potilaille, joilla on oikeus terveydenhuoltoon Euroopan unionissa. Toiseksi totean, ettei direktiivissä voida antaa komissiolle uusia toimivaltuuksia, koska ne eivät ole tärkeitä. Kolmanneksi totean, että vaikka perimmäisenä tarkoituksena oli varmistaa lääketieteellisten palvelujen vapaa liikkuvuus, mielestäni on väärin, että direktiivissä käsitellään ennen kaikkea sellaisten potilaiden liikkuvuutta, joilla ei ole kiireellistä hoitotarvetta. Tulevat keskustelut tarjoavat mahdollisuuden puheenjohtajavaltio Tšekille ja koko Euroopalle. Kathy Sinnott (EN) Arvoisa puhemies, minä sekä odotan että pelkään rajatylittävää terveydenhuoltoa koskevaa direktiiviä. Odotan sitä innokkaasti, sillä tiedän paljon ihmisiä, joiden vammat ovat pahentuneet tai jotka ovat menehtyneet jouduttuaan odottamaan pitkään pääsyä Irlannin julkisiin sairaaloihin. Näin ollen mielestäni on loistavaa, jos äänestäjieni potilastiedot voidaan siirtää ja he voivat matkustaa saadakseen hoitoa nopeasti ilman nykyään esteenä olevaa E112-järjestelmässä edellytettävää ennakkolupaa. Neuvon varmasti kaikkia matkustuskykyisiä äänestäjiäni tekemään niin. Tiedän kuitenkin, että tämä pahentaa entisestään Irlannin terveydenhuoltojärjestelmän ongelmia, ja pelkään niiden puolesta, jotka eivät voi matkustaa ja jotka ovat pelkästään Irlannin terveydenhuoltojärjestelmän varassa. Gunnar Hökmark (SV) Arvoisa puhemies, tässä on kyse yksityishenkilön oikeudesta hakeutua terveydenhoitoon siellä, missä hyvää hoitoa on saatavilla. Euroopan yhtyneen vasemmiston konfederaatioryhmän / Pohjoismaiden vihreän vasemmiston edustaja Eva-Britt Svensson totesi aiemmin tänään, että tämä johtaa terveydenhuoltoturismiin. Minäpä kerron hänelle, että sairaat ihmiset hakeutuvat hoitoon, koska heillä on kipuja ja koska he kärsivät, ovat vammautuneet ja tarvitsevat hoitoa. Kyse ei ole turismista. Tässä on pohjimmiltaan kyse byrokratian ja yksilön oikeuden välisestä taistelusta. Kyse on siitä, pitäisikö vanhoilla rajoilla estää ihmisiä hakeutumasta terveydenhuoltoon vai pitäisikö nyky-Euroopan avoimuutta hyödyntää siten, että kaikki eurooppalaiset voivat saada mahdollisimman hyvää terveydenhoitoa. Oli mielenkiintoista kuulla, mitä vasemmisto ajattelee, mutta kun edessäni on myös sosiaalidemokraattien edustaja Jan Andersson, joka puhuu heti minun jälkeeni, olisi mielenkiintoista kuulla, onko hän Eva-Britt Svenssonin kanssa samaa mieltä siitä, että ulkomaille hoitoon hakeutuvat sairaat ihmiset ovat terveydenhuoltoturisteja. Haluaako hän Eva-Britt Svenssonin tavoin pystyttää erilaisia esteitä vai aikooko hän ja aikovatko sosiaalidemokraatit varmistaa, että meillä on mahdollisimman avoin EU, jossa potilaiden ei tarvitse pyytää viranomaisilta lupaa terveydenhoitoon? Jan Andersson, tämä kysymys liittyy sosiaaliseen Eurooppaan. Kyse ei ole siitä, että yksittäiset päätöksentekijät määrittävät, mitä muut voivat tehdä, vaan siitä, miten yksityishenkilö voi saada mahdollisimman hyvää terveydenhoitoa. Annan puheenvuoron Jan Anderssonille. Jan Andersson (SV) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, toivotan erityisesti neuvoston puheenjohtajan Bachelot-Narquinin tervetulleeksi. Olemme tehneet aiemmin hyvää yhteistyötä, ja toivon sen jatkuvan. Tervetuloa parlamenttiin. Totean lyhyesti jäsen Hökmarkille, ettei tämä ole sisäpoliittinen keskustelu. En muokkaa mielipiteitäni yhdessä jäsen Svenssonin kanssa, vaan laadin mieluummin itse omat mielipiteeni. Kannatan direktiiviä useasta syystä. Tätä alaa on selkeytettävä oikeudellisesti. Nykyinen ehdotus on mielestäni aiempaa ehdotusta parempi. Siitä on merkittävää etua etenkin itseni kaltaisille raja-alueiden asukkaille. Totean kuitenkin, että organisointia, rahoitusta ja vastaavanlaisia asioita koskevat järjestelyt on tärkeää yhdistää eri puolilla Eurooppaa käytössä oleviin järjestelmiin. Yhteen näkökohtaan on kiinnitettävä erityistä huomiota. Se on yhdenvertainen kohtelu. Tiedämme, että potilaita asetetaan terveydenhoidossa tärkeysjärjestykseen, mutta on tärkeää, että kaikkia kohdellaan yhdenvertaisesti ja ettei joku saa etusijaa varakkuutensa vuoksi. Lisäksi on oleellista, että nämä kaksi näkökohtaa voidaan yhdistää rajatylittävässä terveydenhuollossa. Myös ennakkolupaa koskeva kysymys on merkityksellinen. Siitä on keskusteltava lisää. Direktiivissä määritetty peruste ei ole hyvä. Se, annetaanko potilaalle sairaala- vai avohoitoa, vaihtelee huomattavasti maasta toiseen, ja käytäntö vaihtuu jatkuvasti. On laadittava muita perusteita. Odotan innokkaasti yhteistyötä. Käsittelemme valiokunnassamme sosiaaliturvajärjestelmien rahoitusta, joka on osa tätä yhteistyötä. Odotan kovasti saavamme tehdä muiden valiokuntien kanssa yhteistyötä tässä asiassa. Anneli Jäätteenmäki (FI) Arvoisa puhemies, potilaalle tärkeintä on saada hyvää, turvallista ja edullista hoitoa, ja useimmiten potilas haluaa saada hoitonsa mahdollisimman lähellä kotiaan, eli kansallisesta terveydenhuollosta on huolehdittava asianmukaisesti. Käsiteltävänä olevaa komission ehdotusta on kuitenkin syytä pitää tervetulleena. On tärkeää, että hoitoa on mahdollista saada myös toisessa maassa. Se mahdollistaa sen, että valinnanvapaus kasvaa, ohjeet ja neuvonta selkiytyvät ja turvallisuus- ja vastuukysymykset myös selkiytyvät. Potilaan kannalta tämä on siis hyvä asia. Jäsenvaltioiden kannalta asia on hieman monimutkaisempi, koska direktiivi voi toimia hyvin vasta, kun EU:n jäsenvaltioiden sähköiset sosiaaliturva- ja terveydenhuoltojärjestelmät toimivat hyvin yhdenmukaisesti. Me tiedämme, että tänä päivänä näin ei ole, vaan kyseisen direktiivin täytäntöönpano vaatii runsaasti toimia jäsenvaltioilta. On pidettävä huoli siitä, että siinä vaiheessa, kun kyseinen direktiivi on hyväksytty, se myös toimii niin, että potilaan tiedot kulkevat, tietoturvallisuus taataan ja potilaan turvallisuus taataan. Potilas on tärkein. Søren Bo Søndergaard (DA) Arvoisa puhemies, tie helvettiin on katettu kultaisilla lupauksilla, eikä tarvitse olla professori voidakseen ennustaa nykyisen ehdotuksen tuloksen. Yhtäältä on "A-ryhmä", johon kuuluvat varakkaat, hyvin koulutetut henkilöt, joilla on oikeanlaisia suhteita - yleisesti ottaen kaikki me täällä istuntosalissa olevat. Voimme sivuuttaa kotivaltioidemme jonotuslistat ja etsiä käsiimme EU:n parhaat asiantuntijat, ja meillä on varaa hoitoon, matkustukseen ja muihin lisäkuluihin. Toisen ryhmän muodostavat köyhät ja vähäosaiset. He voivat liittyä jonon jatkoksi, ja kun lopulta on heidän vuoronsa, he saavat hoitoa, jota me varakkaimmat emme halunneet. Erityistilanteissa EU esittäytyy vaihtoehtona Yhdysvalloille, mutta totuus on, että EU muistuttaa yhä enemmän Yhdysvaltoja, myös terveydenhuollon alalla. Ryhmämme kannattaa vapaata ja yhtäläistä mahdollisuutta saada tarvittavaa hoitoa, joten hylkäämme tämän ehdotuksen. Alojz Peterle (SL) Euroopan sosiaalinen kehys on muuttunut. Meillä on uusia haasteita, jotka edellyttävät Euroopan sosiaalisen mallin uudistamista. Myös Euroopan terveydenhuollon kehys muuttuu. Joidenkin sairauksien paranemisprosentit suurenevat, ja terveydenhuoltojärjestelmien ylläpitokustannukset lisääntyvät. Kansalaisten terveydenhoidon laadussa on kuitenkin valtavia eroja sekä jäsenvaltioiden välillä että niiden sisällä. Syöpäpotilaiden selviytymismahdollisuudet vaihtelevat jopa 10 prosenttia eri jäsenvaltioiden välillä. Kannatan Euroopan komission aikomusta tarkastella perusteellisesti terveydenhuoltoasioita uudistetun sosiaalisen toimintaohjelman yhteydessä. Minusta on kuitenkin valitettavaa, että kansalaisten terveyteen liittyviin oikeuksiin on kiinnitetty aiempaa enemmän huomiota ainoastaan yhteisöjen tuomioistuimen tuomion ansiosta. Olen itse selvinnyt syövästä ja tiedän tapauksia, joissa potilaalle on sanottu jossakin valtiossa, ettei hänen hyväkseen voida tehdä enempää, ja hän on saanut tehokasta hoitoa toisessa valtiossa. Vapaa liikkuvuus tarkoittaa valinnan mahdollisuutta. Valinnan mahdollisuus lisää kilpailua, parantaa näin ollen laatua ja voi myös pienentää kustannuksia. Olen varma, että potilaiden liikkuvuutta koskeva direktiivi piristää Eurooppaa ja että sillä on paljon myönteisiä vaikutuksia. Yhteisenä tavoitteenamme on edistää kaikkien terveyttä. Rajatylittävää terveydenhuoltoa koskeva direktiivi epäilemättä lähentää Euroopan unionia kansalaisiin, jotka eivät ole kiinnostuneita toimivaltuuksia koskevista keskusteluista vaan lyhyimmästä - ja tietenkin selkeästi opastetusta - tiestä terveyteen. Kaikkein onnistuneinta EU:n politiikkaa on sellainen, jonka kansalaiset tuntevat taskuissaan, kuten verkkovierailudirektiivi. Rajatylittävää terveydenhuoltoa koskeva direktiivi ei tunnu ainakaan heti kansalaisten taskuissa, mutta he saavat enemmän valinnanvaraa samalla rahalla. Se ei ole huono asia, etenkään kun on kyse terveydestä. Evelyne Gebhardt (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa ministeri, arvoisa komission jäsen, kun puhumme sosiaalisesta Euroopasta, ihmiset ja heidän huolensa on mielestäni asetettava aina etusijalle. Etusijalle asettaminen tarkoittaa, että ensisijaisena tavoitteenamme on oltava mahdollisimman hyvän hoidon tarjoaminen paikallisessa terveydenhuoltojärjestelmässä. Se on kaikkein tärkeintä. Sen on oltava direktiiviä koskevan lähestymistapamme perustana. On kuitenkin monia muitakin näkökohtia, joihin tarvitaan toisenlaisia ratkaisuja. Nämä voivat liittyä siihen, että ihmiset matkustavat tai työskentelevät ulkomailla tai että heillä on harvinainen sairaus tai että he saavat parempaa hoitoa toisessa valtiossa. Tällaisissa tapauksissa on myös poistettava liikkuvuuden esteet ja taattava oikeusvarmuus. Tämä on toinen painopistealue. Kolmanneksi on pidettävä aina mielessä, että jäsenvaltioiden terveydenhuolto kuuluu EU:n perussopimusten mukaan jäsenvaltioiden vastuualueeseen. Tämä on otettava huomioon. Jäsenvaltiot siis vastaavat terveydenhuoltojärjestelmien organisoinnista ja rahoituksesta, emmekä voi muuttaa tätä käytäntöä lainsäädännöllämme. Emme voi tehdä sitä, se ei ole mahdollista, eikä se ole myöskään tarkoituksena, ellemme päätä jossain vaiheessa kehittää yhteisen terveyspolitiikan. Se olisi paras vaihtoehto, mutta emme valitettavasti ole vielä pitkään aikaan valmiita ottamaan sitä askelta. Othmar Karas (DE) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, hyvät parlamentin jäsenet, me ja Euroopan unionin kansalaiset olemme iloisia, että parlamentissa aletaan vihdoin keskustella tästä ehdotuksesta. On harmillista, että PSE-ryhmän joulukuussa komissiolle esittämät uhkailut jumiuttivat asian käsittelyn useaksi kuukaudeksi. Ehdotus on hyvä, ja siitä on hyötyä Euroopan unionin kansalaisille. Haluamme, että rajatylittävä oikeusvarmuus luodaan poliittisin keinoin, jotta kansalaisten ei tarvitse enää vaatia henkilöiden vapaata liikkuvuutta koskevaa perusoikeuttaan tuomioistuimessa. Keskustelemme direktiivistä, joka koskee potilaiden liikkuvuutta eikä terveyspalveluja. Jäsenvaliot ovat edelleen ensisijaisesti vastuussa terveydenhuollon varmasta saatavuudesta, laadusta ja rahoituksesta. Tiedämme kuitenkin, että jäsenvaltioiden on tehostettava yhteistyötään terveydenhuollon alalla ja että tarvitsemme lisää EU:n laajuista rajatylittävää toimintaa tutkimuksessa, painopisteenä olevassa sairaalahoidossa ja tarjonnassa. Kyse on potilaiden vapaasta liikkuvuudesta. Kyse ei ole siitä, voidaanko terveydenhuoltojärjestelmät ja laadukkaat terveyspalvelut järjestää ilman epäsuotuisia sivuvaikutuksia, vaan siitä, miten tämä voidaan tehdä. Tasapainottelemme neljän keskeisen seikan välillä. Ne ovat potilaiden oikeudet, terveydenhuolto- ja sairausvakuutusjärjestelmien suojelu, terveyspalvelujen laadunvarmistus sekä rahoitus- ja oikeusvarmuus. Potilailla on oikeutettu etu etsiä parhaalta vaikuttava terveyspalvelu. Tätä varten tarvitaan lainsäädäntökehys ja oikeusvarmuus. Toisaalta valtaosa kansalaisista haluaa saada terveyspalveluja mahdollisimman lähellä kotiaan. Jäsenvaltioiden terveydenhuoltojärjestelmien rahoitus on ongelmallista. Liikkuvuuden lisääminen samaan hintaan on näin ollen oikea askel. Meidän on tarkasteltava terveyspalvelujen laadunvarmistusta ja alettava keskustella myös sitä koskevista EU:n vähimmäisvaatimuksista. Mia De Vits (NL) Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen, pidän muiden jäsenten tavoin tärkeänä, että tätä ehdotusta aletaan vihdoin käsitellä. Siinä otetaan huomioon tarpeet ja todellisuus, ja sen avulla voimme todella tehdä jotain ihmisten hyväksi. Jotkut jäsenet väittävät, että vain varakkaat voivat hakeutua hoitoon ulkomaille. On varmistettava, ettei ulkomailla tarjottava terveydenhoito ole ainoastaan rikkaimpien käytettävissä, koska heillä on varaa kalliisiin oikeudellisiin menettelyihin. Potilailla on oikeus selkeisiin käytäntöihin ja oikeusvarmuuteen, ja me voimme edistää niitä työllämme. Se on meidän tehtävämme. Ehdotuksesta on selvästikin hyötyä EU:n kansalaisille. Se ei ole tietenkään täydellinen. Siinä on vielä hieman parantamisen varaa. Tällaisia asioita ovat esimerkiksi sairaalahoidon ja muun kuin sairaalahoidon määritelmät sekä sellaisten erityistapausten määrittäminen, joissa voidaan edellyttää ennakkolupaa. Näitä asioita varmasti käsitellään tämän keskustelun aikana. Toivon siksi, että keskustelumme on maltillista ja käytännönläheistä eikä ideologisesti sävyttynyttä. Muita seikkoja on käsiteltävä kansallisessa lainsäädännössä, mutta en ole missään tapauksessa samaa mieltä niiden kanssa, joiden mielestä tämä ehdotus heikentää jäsenvaltioiden mahdollisuutta järjestää oma terveydenhuoltonsa. Mielestäni on äärimmäisen tärkeää, että tästä ehdotuksesta keskustellaan. Milan Gaľa (SK) Jäsenvaltiot ovat edelleen ensisijaisesti vastuussa Euroopan unionin terveydenhuoltojärjestelmistä. Terveydenhuollon ja lääketieteellisten palvelujen järjestämistä ja tarjoamista koskeva vastuu perustuu täysin EY:n perustamissopimuksen 152 artiklaan. Ehdotuksen tavoitteena on ottaa käyttöön ja varmistaa avoimet puitteet turvallisen, laadukkaan ja tehokkaan rajatylittävän terveydenhuollon tarjoamiselle Euroopan unionissa sekä taata samalla terveyden suojelun korkea taso noudattamalla täysimääräisesti toissijaisuusperiaatetta. Hyväksyn varauksettomasti direktiivissä esitetyt aikomukset ja tavoitteet, mutta haluan ottaa esiin joitakin ehdotuksessa olevia puutteita, jotka voidaan vielä korjata. Jotkut pelkäävät, että tällainen hoito voi aiheuttaa tarpeettomia paineita joidenkin jäsenvaltioiden sairausvakuutusjärjestelmille. Meidän on täsmennettävä menettelyjä, jotka liittyvät hoidon tarjoamiseen ja kulujen korvaamiseen toistuvien sairaalahoitojen ja vammojen sekä komplikaatioiden hoidon yhteydessä. Kulujen korvaamiselle on asetettava määräaika, ja samalla on tehtävä selväksi, että direktiivillä ei ratkaista eikä ole tarkoituskaan ratkaista pitkäaikaishoitoa koskevia asioita laitoksissa, joissa terveydenhuolto- ja sosiaalijärjestelmät tavallisesti kohtaavat. Ilmaisua "edullinen potilaan kannalta" on täsmennettävä. Lääketieteellisten näkökohtien on oltava etusijalla henkilökohtaisiin etuihin nähden. Termien "sairaalahoito" ja "avohoito" lisäksi olisi hyvä määritellä myös termi "erikoistunut avohoito". Tämän jälkeen selvittämättä on vielä toisessa valtiossa annettujen lääkemääräysten korvausmenetelmä. Hyvät kollegat, tähän asiaan liittyy edelleen joitakin huolenaiheita, kuten muihinkin asioihin, joissa vapaa liikkuvuus on jo toteutettu. Ne eivät ole kuitenkaan mielestäni ylitsepääsemättömiä. Pier Antonio Panzeri (IT) Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, terveyspalvelujen on todettu olevan Euroopan sosiaalisen mallin keskeinen pilari. Teemme siksi mielestäni aivan oikein käsitellessämme tätä asiaa, jotta voimme varmistaa terveyden suojelun korkean tason ja kaikille yhtäläisen mahdollisuuden saada terveydenhuoltopalveluja. Käsiteltävänä oleva teksti ei vain valitettavasti näytä vievän tähän suuntaan. Meidän on varottava horjuttamasta direktiivin tavoitteita. Sillä on nimittäin tarkoitus taata kansalaisille vapaan liikkuvuuden yhteydessä oikeus käyttää Euroopan unionissa tarjottavia terveyspalveluja. Käytännössä direktiiviä voidaan pitää välineenä, jolla on tarkoitus avata yhteisön laajuiset terveydenhuoltomarkkinat. Se on aivan eri asia ja voi johtaa siihen, että terveys on ainoastaan varakkaiden oikeus. Direktiiviehdotuksessa säädetään ainoastaan maksettujen kulujen korvaamisesta siihen määrään asti, jonka terveyspalvelu olisi maksanut kotivaltiossa, eikä matkakuluja ja hoitovaltiossa oleskelusta aiheutuvia kuluja oteta huomioon. Olemme keskustelleet myös muista ratkaisevista kohdista, kuten yhteisön laajuisten palvelustandardien takaamisesta ja tärkeästä tiedotusasiasta. Näin ollen tätä asiaa on mielestäni tarkasteltava yksityiskohtaisemmin, jotta voimme yhdessä antaa Euroopan unionin kansalaisille vastauksia kysymyksiin, jotka jäävät direktiivissä vielä epäselviksi. Roberta Alma Anastase (RO) Aluksi totean, että kannatan uutta sosiaalipakettia koskevaa komission ehdotusta kokonaisuudessaan. Euroopan sosiaalista mallia on selvästikin uudistettava 2000-luvulla, kun otetaan huomioon myös Lissabonin strategiassa asetetut tavoitteet, jotka koskevat kestävää talouskasvua ja väestön hyvinvointia. Keskustelun aiheena olevalla direktiivillä on tärkeä merkitys uudistetun sosiaalisen toimintaohjelman täytäntöönpanossa, etenkin niiden painopisteiden yhteydessä, jotka liittyvät maantieteellisen ja ammatillisen liikkuvuuden edistämiseen sekä Euroopan unionin kansalaisten eliniän pidentämiseen ja terveyden parantamiseen. Toivon, että direktiivin säännösten ansiosta terveydenhuoltopalveluja voidaan tarjota lähempänä kotia, ja tarkoitan kaikkia sosiaaliryhmiä, myös maahanmuuttajia, ulkomailla työskenteleviä ja ulkomailla opiskelevia perustutkinnon suorittajia. On oleellista, että terveydenhuoltopalvelut ovat turvallisia ja laadukkaita riippumatta siitä, missä päin Eurooppaa niitä tarjotaan. Haluan tässä yhteydessä korostaa, että on tärkeää kouluttaa ja valmentaa alan ammattihenkilöitä, helpottaa viestintää Euroopan unionissa sekä vaihtaa hyviä toimintatapoja. Direktiivin rajatylittävän luonteen vuoksi ammattikoulutukseen on sisällyttävä vieraita kieliä ja kulttuurien välisen vuoropuhelun perusteet. Riittävä tieto- ja viestintätekniikan osaaminen on aivan yhtä välttämätöntä direktiivin onnistumisen kannalta. Se on oleellista myös niin kutsutun sähköisen terveydenhuollon tehostamisessa. Daciana Octavia Sârbu (RO) Terveydenhuoltopalvelujen tarjoaminen on yksi Euroopan sosiaalisen mallin pilari, ja tällaisten palvelujen sisämarkkinoiden toteuttaminen ei saa kannustaa terveydenhoitomatkailuun, jota
{'language': 'fi'}