Genoptagelse af sessionen Formanden Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 19. juni 1998, for genoptaget. McCarthy Hr. formand, jeg er sikker på, at De er bekendt med de meget historiske begivenheder, der finder sted i dag. Efter den fredsaftale, der blev indgået langfredag, og blot fem uger efter folkeafstemningen mødes det nordirske parlament samtidig med os. Det er fem minutter inde i sit nye program. Dette er en historisk dag for Nordirland, og vil De ikke i betragtning af Deres interesse og støtte for fredsprocessen på vegne af alle medlemmer af Parlamentet sende et stærkt støttebudskab til fordel for gennemførelsen af langfredagsaftalen, hvor vi ønsker alle folkevalgte medlemmer alt godt i deres arbejde med at skabe fred for lokalsamfundene i Nordirland. Formanden Fru McCarthy, som De sagde, har dette Parlament altid været støttende, og her til morgen sendte jeg et telegram til fru Marjorie Mowlam, hvori der stod: «Modtag i anledning af dette første møde i dag de bedste ønsker fra EuropaParlamentet og mine egne personlige ønsker til det ny nordirske parlament. Europa-Parlamentet udtrykker sin fortsatte solidaritet med Nordirlands folk og dets ny parlament i den igangværende freds- og forligsproces«. Banotti Hr. formand, vi er alle bekendte med Deres fulde og varmhjertede støtte. Tak for Deres gode ønsker og for at have sendt telegrammet her til morgen. Lad os håbe, at vi ikke i de næste par dage vil komme til at se et sammenbrud i de aktuelle positive begivenheder i Nordirland. Jeg rejste et spørgsmål ved det sidste møde som følge af Domstolens dom vedrørende Parlamentets budgetmæssige problemer med de ngo-net, der arbejder med social samhørighed. Der er alvorlig og udbredt foruroligelse over dette. Jeg håber, vi vil være i stand til at få en udtalelse fra Kommissionen. Formanden Fru Banotti, De har, om jeg så må sige, fremskyndet begivenhederne med omkring fem minutter. Vi står lige over for at skulle begynde en drøftelse herom med hr. Liikanen. Günther Hr. formand, jeg henviser til forretningsordenens artikel 151, ifølge hvilken udvalgenes møder er offentlige. Hos mig havde en kørestolsbruger uhyre store problemer med at komme ind i bygning D-III. Jeg anmoder om, at De sørger for, at også handicappede får mulighed for at få adgang til denne bygning. Formanden Mange tak, fru Günther. Vi vil undersøge det med det samme. Elmalan Hr. formand, jeg vil gerne give den sidste ære til Lunes Matub, der så fejt blev dræbt i Algeriet i fredags. Denne sanger, der var talsmand for Kabylien og den berbiske kultur, var et symbol på et Algeriet, der kæmper og lider. Jeg forstår befolkningens følelser og vrede over for denne nedrige handling og deres trang til oprør over for den integrisme, der har givet morderne våben i hænderne. Algeriet lider for øjeblikket, det ødelægger sig selv, og jeg ønsker, at det algeriske folk og dets regering hurtigt finder en løsning, så situationen kan forbedres. Jeg vil gerne slutte af med at gentage, hvad hans mor med stor værdighed sagde ved hans begravelse, at vi mangler Matubs ansigt, men hans sange og digte vil for altid være dybt i vores hjerter, og hans kamp for freden fortsætter. Galeote Quecedo Hr. formand, under den sidste mødesession her i Bruxelles havde vi besøg af en snes byrådsmedlemmer fra Baskerlandet, over for hvilke vi havde mulighed for at tilkendegive vores sympati for den faste aftale om at kæmpe for fred og demokrati. Til den kommende mødesession, som skal afholdes i Strasbourg, inviterer vi også en gruppe byrådsmedlemmer fra Baskerlandet. Der er én som ikke længere kan komme, hr. formand, et byrådsmedlem fra Baskerlandet, Manuel Zamarreño, fra Rentería. Han var arbejdsløs arbejdsmand, hans kone tjener til livets ophold ved at vaske trapper i nabolaget, og han var gået til bageren efter brød, så han kunne spise morgenmad med sine fire børn. Et andet byrådsmedlem, José Luis Caso, hvis død vi beklagede her i Parlamentet for ikke engang et par måneder siden, havde fået ham ind i politik. Hr. formand, vi demokrater mener ikke, der er andet alternativ end at besvare morderne eller nakkeskuddene med ord. Ord, som på det kraftigste kræver noget så enkelt som muligheden for et folk, det baskiske, at leve i fred, frihed og demokrati. Medina Ortega Hr. formand, jeg bryder kort ind for at vise min solidaritet med hr. Galeote. Jeg vil gerne fremhæve, at dette er et særligt tilfælde, fordi det drejer sig om et byrådsmedlem fra Folkepartiet, som sad i byrådet i Rentería. Hans forgænger var blevet myrdet - og i mellemperioden var der et kvindeligt byrådsmedlem, som gav afkald på embedet på grund af trusler - og det er tydeligt, at de forsøger at hindre Folkepartiet i at få sin repræsentant, som er valgt af folket, ind i især dette byråd. Det er et angreb mod demokratiet, og vi må anvende alle tilgængelige midler, for at dette ikke sker, for det er faktisk et udtryk for fascisme at forhindre, at de borgerlige har indflydelse i et byråd. Gutiérrez Díaz Hr. formand, som hr. Galeote har sagt, blive vi ikke trætte af at tale. Vi demokrater vil altid have ordet. Jeg vil ikke trætte Dem, men mens den brutale fascisme forsøger at lukke munden på dem, som er blevet demokratisk valgt, skal vi fordømme handlingerne den ene gang efter den anden. Samtidig, hr. formand, er det rimeligt, at vi spørger os selv: skal man tilbyde at indlede en dialog med nogle, som ikke kender andet end mord og skud? Hr. formand, Europa, som foretrækker dialog, forståelse og tolerance, forstår ikke, at man vil gå ind i en dialog med nogle, som kun tænker på at slå ihjel. Imaz San Miguel Hr. formand, på vegne af mit parti, Det Baskiske Nationalistparti, vil jeg også gerne fordømme det brutale mord på det baskiske byrådsmedlem Zamarreño begået af terroristorganisationen ETA. Jeg vil gerne kondolere og tilkendegive min sympati for hans pårørende samt for Folkepartiet, som hr. Zamarreño repræsenterede ud fra den overbevisning, at våben og vold ikke kan stoppe Folkepartiets lovlige kamp for sine idéer i Baskerlandet. Jeg håber blot, at vi, som tilhører det store flertal af baskere som ønsker fred, vil være i stand til at finde den rette vej, således at volden ikke længere vil eksistere i vores land og for vores folk. Vallvé Hr. formand, jeg vil også gerne på det kraftigste fordømme mordet på byrådsmedlemmet fra Rentería, fordi det drejede sig om en af folket demokratisk valgt repræsentant. I den henseende tror vi, at den eneste måde, hvorpå vi kan opnå demokrati og fred, er ved at lytte til folkets røst og ikke ved at dræbe dets repræsentanter. Robles Piquer Hr. formand, jeg vil ikke sige noget om denne triste sag - som naturligvis også berører mig - men vil informere Parlamentets medlemmer, især de kvindelige medlemmer om, at Carmen Llorca Vilaplana er afgået ved døden, og der er her tale om en naturlig død. Carmen Llorca Vilaplana var medlem af dette Parlament i mange år, hun arbejdede hårdt især inden for kultur og kvinderettigheder, og jeg er sikker på, at hun vil blive hjerteligt mindet af mange af vores kolleger. Nicholson Hr. formand, jeg vil gerne benytte mig af denne anledning til at takke Dem for Deres budskab her til morgen til det ny parlament i Nordirland, som jeg nu håber er på vej. For første gang i over 25 år vil Nordirlands folk snart kunne træffe beslutninger om deres egen skæbne. Jeg vil også gerne takke Dem personligt for at være kommet til Nordirland og takke dette Parlament for dets støtte på mange måder i årenes løb. Det er en historisk dag. Jeg er ikke i tvivl om, at der vil være vanskelige øjeblikke på vores vej frem, men jeg håber og beder til, at jeg, når jeg i fremtiden rejser mig for at tage ordet her i Parlamentet på vegne af Nordirlands folk, vil have gode ting at sige, og at det ikke vil være om de mørke tider, vi har gennemlevet i de sidste 25 år. Godkendelse af protokollen Formanden Protokollen fra mødet den 19. juni 1998 er omdelt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. Provan Hr. formand, jeg henviser til side 16 i protokollen. Under punkt 8 om den fælles markedsordning for olier og fedtstoffer, er der en henvisning til forretningsordenens artikel 99. Dette er en betænkning, der vedtages uden forhandling, så det burde have været artikel 97, der drejer sig om uopsættelige forhandlinger efter anmodning fra Rådet. Så vidt jeg ved, enedes man i Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om, at forhandlingen herom skulle erklæres for uopsættelig, og der var en omfattende forhandling om fredagen. Jeg henviser nu til midt på side 19 i den engelske version, hvor der står, at formanden for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, hr. Colino Salamanca, anmodede om, at denne betænkning blev henvist til fornyet udvalgsbehandling. Det, vi har her, er et principielt spørgsmål. Det er ikke muligt for en udvalgsformand at henvise et uopsætteligt spørgsmål til fornyet udvalgsbehandling, når dette udvalg ikke har deltaget i den forhandling, der har fundet sted. Der var ingen ændringsforslag fra udvalget, og jeg er ikke helt klar over, med hvilken begrundelse formanden anmodede om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, da han repræsenterede udvalget. Dette spørgsmål må forelægges enten Præsidiet eller Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet. Som almindeligt medlem var hr. Colino i sin fulde ret til at anmode om henvisning til fornyet udvalgsbehandling, hvis han måtte ønske dette, men for at kunne gøre dette havde han brug for støtte fra sin egen politiske gruppe eller 29 medlemmer. Det krævedes ikke af formanden på det tidspunkt. Jeg kritiserer ikke formanden, der har vores fulde støtte hver fredag formiddag, når han har forsædet. Men der er tale om et principielt spørgsmål, som Præsidiet må se nærmere på. Formanden Mange tak. Jeg tror, at ikke kun Præsidiet men også Udvalget for Forretningsordenen, Valgs Prøvelse og Medlemmernes Immunitet, i det tilfælde det måtte blive nødvendigt, vil udbedre denne lakune. Varela Suanzes-Carpegna Hr. formand, - en indsigelse til protokollen fra fredag den 19. juni 1998. På side 18 er der to fejl vedrørende afstemningen om min betænkning. Den ene angår punkt 10: på trods af at jeg tog ordet for at bede om en sproglig rettelse i den spanske udgave, er dette ikke blevet gjort. Det vil sige, at ordet "olie« i de forskellige punkter skal erstattes af "olivenolie«. Desuden er der fejlagtigt opstået et nyt punkt, nemlig punkt 13, hvor jeg i mit mundtlige ændringsforslag sagde, at det var en tilføjelse til punkt 12. Jeg ser derfor gerne, at det, der fremstår som punkt 13, tilføjes punkt 12. Bösch Hr. formand, det glæder mig meget, at jeg også kommer til orde. Jeg har allerede bedt om ordet i længere tid, men måske har De brug for en større medarbejderstab i Præsidiet, så De bemærker alle parlamentsmedlemmer. Jeg vil gerne gøre opmærksom på et punkt. Vi vedtog sent på sidste møde i Strasbourg fredag middag, at vi ikke længere skulle behandle visse punkter på dagsordenen på grund af emnernes utilstrækkelighed, men derimod udskyde punkterne til næste møde. I dag er næste møde. Punkterne er ikke på dagsordenen. Hvornår påtænker De at behandle disse punkter her i Parlamentet? Formanden De vil blive behandlet i Strasbourg. De vil blive fremsat for Formandskonferencen, som mødes i dag, og som er det kompetente organ til at godkende forslag til dagsorden. Det kunne af naturlige grunde ikke ske før. Endvidere har jeg assistenter nok for tiden. Hr. Colino, jeg formoder, De beder om ordet til nogle personlige bemærkninger. Colino Salamanca Hr. formand, af den simple grund at jeg er blevet nævnt af hr. Provan. Ifølge forretningsordenens artikel 60 kan Kommissionen, når der er blevet stemt om ændringsforslagene, anmodes om at tilkendegive, hvorledes den stiller sig til hvert enkelt af disse ændringsforslag, og før man går over til afstemning om forslaget til lovgivningsmæssig beslutning, står der udtrykkeligt, at formanden eller ordføreren for det kompetente udvalg om fornødent kan anmode om, at behandlingen afbrydes. Eftersom der ikke var nogen ordfører, anmodede jeg som formand for udvalget herom. Jeg er overbevist om, at der er tale om et fortolkningsproblem vedrørende forretningsordenen, men under alle omstændigheder gjorde jeg det med anvendelse af selvsamme forretningsorden. De Vries Hr. formand, vi har nu haft en debat om proceduren i 25 minutter. Jeg vil ikke fratage nogen af mine kolleger retten til at fremkomme med indlæg til proceduren her på mødet. Men jeg synes, at det ville være bedre at begynde med Kommissionens meddelelse kl. 15.00 i overensstemmelse med dagsordenen. Det vil sige, at vi først hører Kommissionens meddelelse og derefter, altså kl. 16.00, bliver der mulighed for at komme med indlæg til proceduren. Medierne og de kolleger, som er kommet for den indholdsmæssige debat, samt kommissæren har krav på, at vi først drøfter dette vigtige politiske emne, og at vi derefter klarer vores indre anliggender. Jeg vil således foreslå Dem, hr. formand, at vi fremover begynder præcis kl. 15.00 med Kommissionens meddelelse og udsætter eventuelle indlæg til proceduren til kl. 16.00, når vi begynder med den normale dagsorden. Formanden Hr. De Vries, De ved lige så vel som jeg, at indlæg til proceduren skal fremsættes under et bestemt punkt, og vi kan ikke gøre andet end at være meget disciplinerede. (Protokollen godkendtes) Velkomstord Formanden Det er mig en stor glæde at kunne byde velkommen til en delegation fra det nederlandske parlament, som har taget plads i den officielle loge. Domstolens kendelse i sag C/106 Formanden Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om det videre forløb for Domstolens kendelse i sag C/106 (om retsgrundlag i budgettet). Liikanen Hr. formand, en afgørelse truffet for nylig af Domstolen har rejst alvorlige spørgsmål omkring gennemførelsen af fællesskabsbudgettet, både i 1998 og fremover. Kommissionen er bevidst om den uro, som disse vanskeligheder har givet anledning til, og jeg hilser lejligheden velkommen til at kunne informere Dem om, hvor vi står i denne sag. Jeg vil imidlertid med det samme lægge ud med at sige, at ethvert svar, der gives i dag, kun kan være et foreløbigt svar. Kommissionen er i færd med at undersøge de pågældende budgetlinjer. Som vi enedes om ved trepartsmødet om budgettet den 23. juni, vil Kommissionen drage sine konklusioner den 14. juli, så de kan være klar til det møde, der skal finde sted mellem Europa-Parlamentet og Rådet (budgetministrene) den 17. juli. Domstolens dom er resultatet af en sag anlagt af Det Forenede Kongerige og senere støttet af Tyskland, Danmark og Rådet. Sagen blev anlagt imod Kommissionens beslutning i 1995 om at finansiere en række projekter til bekæmpelse af fattigdom og social udelukkelse til trods for, at forslaget om et retsgrundlag for det fjerde fattigdomsprogram var blokeret i Rådet. I sit forsvar blev Kommissionen støttet af Europa-Parlamentet, der havde indskrevet bevillinger til sådanne projekter i 1995budgettet. Men Domstolen konkluderede, at Kommissionen ikke havde kompetence til at finansiere de pågældende projekter. Desuden opstillede Domstolen inden den konkrete sag en række principper, som Kommissionen må tage højde for i forbindelse med gennemførelsen af budgettet. Kort sagt fastholder Domstolen, at bevillinger til væsentlige fællesskabsaktioner kun kan gennemføres, såfremt der både er en budgetpost og en forudgående vedtagelse af sekundær lovgivning, det vil sige et såkaldt »retsgrundlag«, der bemyndiger selve aktionen. Domstolen accepterer imidlertid, at det ikke er nødvendigt med et retsgrundlag for ikke-væsentlige aktioner. Domstolen definerer ikke udtrykket »ikke-væsentlige«. Men den fastholder, at et mindre beløb eller kort varighed ikke i sig selv er tilstrækkelige kriterier. Domstolen peger i stedet på Kommissionens initiativret og ret til på eget ansvar at indlede de undersøgelser eller projekter, der skal til for at forberede dens forslag. Det kan deraf konkluderes, at pilotprojekter, forberedende foranstaltninger og undersøgelser til forberedelse eller ajourføring af lovgivning kan gennemføres uden et retsgrundlag. Derudover er institutionernes uafhængige aktioner ikke blevet bestridt. I denne situation havde Kommissionen, da Domstolens afgørelse først var blevet kendt, intet andet valg end midlertidigt at suspendere udbetalingen fra alle budgetkonti i 1998-budgettet, som der ikke var noget retsgrundlag for, og så hurtigt som muligt undersøge, om de stadig kan gennemføres i lyset af Domstolens afgørelse. Status for denne undersøgelse er dags dato følgende: udbetalingen fra 90 budgetkonti er suspenderet. Det drejer sig om i alt ca. ECU 870 millioner. For 19 af disse budgetkontis vedkommende har Kommissionen fremsat forslag, så der kan skabes et retsgrundlag - for nogle af dem blev de allerede fremsat for fire år siden. Disse tilfælde beløber sig til ca. ECU 500 millioner. Udbetalingerne er allerede blevet genåbnet fra mere end 30 af de midlertidigt suspenderede budgetkonti, da Kommissionen mener, at de opfylder de kriterier, der er fastsat af Domstolen. Således er man begyndt udbetaling af ca. ECU 240 millioner. For de øvrige kontis vedkommende fortsætter Kommissionens undersøgelse, indtil den fastlægger sin endelige holdning den 14. juli 1998. Sideløbende med sine interne undersøgelser har Kommissionen kontaktet Parlamentet og Rådet for at drøfte situationen. Ved et trepartsmøde om budgettet den 23. juni blev man enige om en plan med tre elementer. For det første vil Rådet og Parlamentet fremskynde vedtagelsen af retsgrundlag i alle de tilfælde, hvor Kommissionen allerede har fremsat forslag. Dette er meget vigtigt, for det vedrører en række vigtige budgetkonti, herunder bl.a. »fællesskabsforanstaltninger for ngo'er« (som der blev foreslået et retsgrundlag for i 1995) og »menneskerettigheds- og demokratiinitiativet« (som der blev foreslået et retsgrundlag for for et år siden). Heldigvis er lovgivningen omkring den europæiske voluntørtjeneste nu afsluttet (efter to år), og gennemførelsen af programmet kan genoptages snarest. Kommissionen vil i aften og i morgen have lejlighed til at henlede det østrigske formandskab på det uopsættelige behov, der er for at vedtage disse retsgrundlag. Men det er op til den lovgivende myndighed at gøre en særlig indsats i denne henseende. For det andet forpligtede Kommissionen sig i forbindelse med trepartsmødet til at afslutte sin undersøgelse, så konklusionerne kan være klar til det møde, som skal finde sted den 17. juli 1998 mellem Rådet (budgetministrene) og Europa-Parlamentet. Det vil blive gjort. For det tredje vil institutionerne gøre, hvad de kan, for at der allerede den 17. juli kan blive vedtaget en »adfærdskodeks« til løsning af problemerne omkring retsgrundlagene. Kommissionen har i årevis forsøgt at sikre vedtagelsen af en sådan adfærdskodeks. Den har fremsat en række forslag, som Rådet og Parlamentet desværre ikke er nået til enighed om. Det seneste forslag er blevet fremsat inden for rammerne af Kommissionens forslag af 18. marts 1998 om den næste interinstitutionelle aftale. Der foregår p.t. drøftelser af teknisk art mellem institutionerne. Vi vil gøre, hvad vi kan, for at afslutte drøftelserne ved det næste trepartsmøde, der finder sted om to ugers tid. Cot Hr. kommissær, De har lige udtalt, at Kommissionen ikke havde anden udvej end at nedlægge mere end 40 budgetposter. Men De er ikke uvidende om den relative virkning for det valgte område og især den kendsgerning, at det drejer sig om en meget speciel situation. Der er nemlig overhovedet ikke tale om manglen på et juridisk grundlag, men i stedet om at fjerne et juridisk grundlag: Fattigdom 3. Vil De dog ikke indrømme, at De, som Lucky Luke, trækker hurtigere end Deres skygge og ved således i katastrofal grad at besegle skæbnen for en hel befolkningsgruppe, der er direkte berørt af programmer, der når de allermest udsatte af vores medborgere, har De forværret tillidskrisen mellem os og de allerdårligst stillede EU-borgere? Liikanen Vi må ikke glemme, at Domstolens afgørelse vedrører spørgsmål, der berører den svageste del af vores samfund, nemlig budgetposterne til bekæmpelse af fattigdom og social udstødelse. Vi finder alle disse foranstaltninger yderst vigtige, men da Domstolen kundgjorde sin afgørelse om Kommissionens kompetence til at gennemføre disse budgetposter, havde vi ikke noget andet valg end at søge retssikkerhed for gennemførelsen af budgettet fremover. Standsning af udbetalinger var det eneste valg, vi havde. Siden da har vi naturligvis arbejdet nat og dag for at finde løsninger så hurtigt, som vi kunne. Men Kommissionen er ikke hævet over loven. Vi må respektere Domstolens afgørelse, også selvom det skaber mange vanskeligheder for os. Jeg er sikker på, at situationen om et par uger vil være blevet klarere. Jeg kan ikke garantere, at alle problemer vil være løst, men de fleste af dem vil være det. Christodoulou Hr. formand, uanset hvad der ellers er sagt om reguleringen af det pågældende spørgsmål, det vil sige fjernelsen af disse budgetposter som følge af Domstolens kendelse, vil jeg gerne henlede Kommissionens og medlemmernes opmærksomhed på spørgsmålet vedrørende den institutionelle løsning på problemet. Dette er et spørgsmål, som har plaget Parlamentet lige siden 1982, og hvert år opstår der en masse problemer, som forhindrer Parlamentet i at udøve sine beføjelser. Derfor må der samtidig med løsningen af det kortsigtede problem, det vil sige dette konkrete problem i forbindelse med det aktuelle budget, også findes en løsning på det langsigtede problem, når emnet behandles den 17. i denne måned, så der indføres en institutionel ramme, der på et vedtaget grundlag og på en juridisk acceptabel måde løser det institutionelle problem, og vi undgår, at problemet med retsgrundlaget opstår hver gang og skaber alle disse problemer. Jeg er af den opfattelse - og Budgetudvalget vil stille forslag om - at vi skal have en institutionel løsning, samtidig med at den kortsigtede løsning findes. Hvis ikke vi får det, er jeg meget bange for, at konsekvenserne for det gældende budget og de kommende budgetter vil blive meget omfattende, og vi vil alle bære ansvaret for dette. Liikanen Jeg er enig i denne udtalelse. Det er meget vigtigt at forsøge at løse dette problem, der har verseret siden 80'erne. I bedste fald vil vi den 17. juli kunne have en klar situation omkring 1998-budgettet og en løsning på langt sigt, som så vil kunne indgå i den interinstitutionelle aftale, der skal indgås inden udgangen af dette Parlaments embedsperiode. Hvis vi kan blive enige om alle de grundlæggende elementer, vil dette være grundlaget for indsatsen fremover. Der er to spørgsmål her, som er meget vigtige. Det første er: Hvad er en ikke-væsentlig aktion? Det er den almindelige opfattelse, at den i alt væsentligt hjælper Kommissionens arbejde med gennemførelsen. Det andet spørgsmål, der bør drøftes, er, hvad der skal gøres i tilfælde, hvor der er foreslået et retsgrundlag, men det ikke er blevet godkendt. Der er helt klart en forskel mellem disse to tidspunkter, og teknisk set kan dette føre til en situation, hvor vi vil være nødt til at standse aktionen. Vi må finde en løsning, der kan bygge bro mellem den normale forberedende foranstaltning og det tidspunkt, hvor retsgrundlaget er blevet godkendt, således at lovgivningsproceduren ikke standser en aktion. Ojala Hr. formand, nu er der virkelig sket en stor skade, hvis udbedring vil tage flere år. Medborgernes og de nationale organers tillid er mistet, og selvom vi finder en hurtig løsning, vil udbedringen af de skadelige virkninger tage tid. Jeg vil påstå, at Den Europæiske Union, Parlamentet og alle EU-institutioners ry har fået en slem plet. Hr. Liikanen, De konstaterede, at der nu forsøges fundet en hurtig løsning. Det er virkelig vigtigt og nødvendigt, at der opnås en hurtig løsning og en code of conduct . Men hvad så, hvis vi den 17. juli ikke har nogen løsning? Er det sådan, at Parlamentet skal anvende det eneste middel, det til sidst har, og som er, at vi nægter at behandle budgettet, hvis løsningen ikke findes? Kan De garantere os, at Rådet i dette tilfælde vil godkende denne fælles aftale og give den retsgrundlaget? Kan De garantere os det? Liikanen Hr. formand, vi har brug for tre parter i aftalen: Kommissionen, Parlamentet og Rådet. Aftalen er ikke i hus, før alle har fundet et fælles kompromis. Dette kræver selvfølgelig en stor arbejdsindsats, god vilje og også en forståelse af, hvor svær krisen er, når den lovgivende magt er i konflikt med budgetmagten. I den henseende vil jeg ønske, at denne meget ubehagelige situation i det mindste har øget bevidstheden om nødvendigheden af en løsning. Kommissionen kan ikke garantere, at Rådet følger Kommissionens holdning, men i hvert fald forpligtede den tidligere formand sig til at gøre alt for at finde en løsning. I dag og i morgen holder Kommissionen og formandskabslandets, Østrig, repræsentanter et møde i Wien, hvor denne sag vil være et centralt emne. Vi håber også, at der i Rådet opstår en sådan koordinering, at de 11 forslag til retsgrundlaget, som foreligger, hvoraf mange har allerede foreligget i lang tid, hurtigt vil blive behandlet. Giansily Hr. kommissær, jeg tror, denne sag illustrerer talemåden, der siger, at frem og tilbage er lige langt. Hvor står vi nu? Vi har takket være den interinstitutionelle aftale mulighed for at have det sidste ord, når det drejer sig om ikke obligatoriske udgifter. Men nu får denne beslutning fra Domstolen Dem til simpelthen at indefryse en del af bevillingerne under påskud af, at vi skal vente på en ny forordning. Jeg mener, De i denne sag går en smule for vidt, for vi ved udmærket godt, at vi i en årrække har manglet retsgrundlaget, og at det er absolut nødvendigt for beslutninger taget af dette Parlament, at disse beslutninger bliver ført ud i livet. Men hvem rammes af Deres beslutning? Ja, i sidste ende en række ngo'er, det vil sige organisationer, der har behov for disse midler for at overleve, og som ikke kan vente på, at man afslutter uendelige forhandlinger mellem Rådet og Kommissionen. Det er grunden til, at jeg håber, De ikke venter til den 17. juli, og at De derfor vil være i stand til her i dag at give os garanti for, at disse midler frigives. Liikanen Vi må huske på, at Kommissionen ikke kan opføre sig, som om domstolsafgørelsen ikke var truffet. Domstolen er en uafhængig EU-institution, og vi er forpligtet til at følge dens afgørelser. Hvad vi end måtte mene om indholdet i en given budgetpost, så er vi ikke hævet over loven. Den politiske afgørelse kan ikke gå i en anden retning end det klare indhold i Domstolens afgørelser. Det klare budskab er, at væsentlige fællesskabsaktioner ifølge Domstolen kræver både bevillinger for budgetposten og et forudgående retsgrundlag. Vi må følge denne afgørelse nu. Der er områder, hvor vi har større råderum, såsom pilotprojekter, forberedende aktioner og uafhængige aktioner. Men vi må se på det hele. Vi må huske på, at fattigdomsprogrammet var blokeret i Rådet. Vi ønskede at fortsætte en række aktioner, der ligger mange europæiske borgere stærkt på sinde, og som vi støttet af Europa-Parlamentet har gennemført, men så kundgjorde Domstolen denne afgørelse. Så vi kan ikke fortsætte, som om afgørelsen ikke er truffet. Vi arbejder naturligvis så hårdt, som vi overhovedet kan, på at afklare situationen inden den 17. juli. Jeg har allerede fortalt Dem, at vi har været i stand til at frilægge bugetposter til et beløb af ca. ECU 240 millioner. For restens vedkommende håber jeg, at vi vil have tilendebragt vores arbejde inden for de næste par uger. Vi må behandle dette meget alvorligt, for Kommissionen har ansvaret for gennemførelsen fremover. Vi ønsker ikke atter at skabe de samme problemer, der førte til sagen ved Domstolen. Malone Jeg er ikke helt overbevist om, at kommissær Flynn og kommissær Bonino er enige i Deres meget indskrænkende fortolkning af denne domstolsafgørelse. Som De så rigtigt har sagt, ligger de pågældende områder og budgetposter borgerne meget på sinde, og de er rent tilfældigt blevet indført af medlemmerne selv. Hvis De ønsker at forsøge at bevare forbindelsen mellem Parlamentet, Kommissionen, Rådet og borgerne, må De gøre et ihærdigt forsøg på at finde en hurtig løsning på dette problem. Der er ngo'er, der er ved at gå fallit lige nu, fordi de ikke kan indgå nye forpligtelser. Ingen nye kontrakter kan underskrives osv. Når Amsterdam-traktaten er blevet ratificeret af alle medlemsstaterne og træder i kraft, hvordan ser De så på reglen om enstemmighed med hensyn til bestemmelserne om ikke-forskelsbehandling og social udstødelse? Vi ville kunne finansiere en række budgetposter for fattigdom og social udstødelse i henhold til traktaten, men beslutningerne må stadig træffes med enstemmighed. Måske kunne de oplyse os herom med den juridiske ekspertise, De har til Deres rådighed. Vi kan meget vel stadig befinde os i en juridisk sump, medmindre vi når frem til en ordentlig interinstitutionel aftale. Liikanen Jeg er bange for, at De har valgt en forkert skydeskive. Rådet godkendte ikke retsgrundlaget, men når Kommissionen beslutter at gennemføre dette retsgrundlag, angriber parlamentsmedlemmerne Kommissionen. Vores beslutninger er blevet underkendt, og vi må følge loven. Der er mange områder inden for budgettet, der er meget tæt på det, som jeg ønsker at gøre, men i henhold til traktaten og finansforordningerne er vi nødt til at have et forudgående retsgrundlag og bevillinger på budgettet. Domstolen har nu klarlagt denne holdning. Vi kan ikke fortsætte, som om Domstolens afgørelse ikke har nogen indflydelse på, hvordan Kommissionen handler. Vi må være uhyre klare omkring dette. Vi har en vis bevægelsesfrihed, når der er tale om pilotprojekter, forberedende aktioner og uafhængige aktioner. Vi forsøger at afklare hvert enkelt tilfælde. Jeg ønsker ikke i fremtiden at komme i en situation, hvor en ny beslutning truffet af Kommissionen bliver underkendt af Domstolen, og organisationen så måske vil være nødt til at betale pengene tilbage. Det skete ikke denne gang. Domstolen har sagt, at vi ikke behøver at betale pengene tilbage. Men hvis det samme sker med overlæg i fremtiden, vil skaden i forhold til den offentlige mening i Europa være katastrofal. Jeg er enig i, at det er vigtigt at være tæt på de europæiske borgere, men det er også vigtigt at overholde de grundlæggende traktater, som hele Unionen er baseret på. Hvad Amsterdam-traktaten angår, er det muligt at tænke i sådanne baner som, hvorvidt vi kunne gøre noget forberedende for den nye traktat. Den indeholder nye artikler om beskæftigelse og det sociale område. Vi fører intense forhandlinger om dette, og måske vil de kunne danne grundlaget for forberedende aktioner. For det tredje er denne retlige fortolkning blevet forberedt i Kommissionen af vores juridiske tjeneste og af vores budgetafdeling og vedtaget af en enig Kommission. Der har ikke været nogen divergerende politiske meninger i Kommissionen om denne beslutning. Brinkhorst Vi accepterer naturligvis, at Kommissionen skal overholde lovgivningen. Men kommissæren har også sagt, at der er plads til fortolkning. Jeg vil gerne bede Kommissionen om at vise politisk mod. Kommissionen kan ikke sidde tavs mellem Rådet og Parlamentet og sige, at den stærkeste vinder. Helt konkret vil jeg gerne spørge kommissæren, om Kommissionen, hvis den stod over for et valg mellem artikel 235, der kræver enstemmighed, og andre retsgrundlag, altid vil forsøge at anvende det retsgrundlag, der giver størst bemyndigelse til fælles beslutningstagning med Parlamentet? Liikanen Dette er et meget vigtigt spørgsmål, men det hjælper ikke i denne sag. Det foreliggende problem er, om der er et retsgrundlag eller ej. Som De ved, har det altid været vores holdning at støtte den fælles beslutningstagning inden for hele beslutningstagningssystemet så meget som muligt. Jeg er ikke generelt set uenig med hr. Brinkhorst om dette. Dell'Alba Hr. Liikanen, Kommissionen har fungeret fra den 1. januar 1995, og siden da har De været ansvarlig for budgettet. Parlamentet har ikke givet Dem decharge for regnskabsåret 1996 og har forbeholdt sig at gøre det i september. Funktionærerne gik i strejke, fordi Deres forslag så at sige kom pludseligt og som noget af en stramning. Nu har vi denne episode, som Kommissionen tilsyneladende først opdager den 12. juni? Hvilket ansvar finder De, at Kommissionen, der har initiativretten, har i denne episode? Det er en episode, som bringer såvel Europa-Parlamentet som Den Europæiske Unions image i store vanskeligheder både på grund af spørgsmålet om retsgrundlaget og den omstændighed, at Kommissionen i årevis har vidst, at institutionerne skulle have besked. Det er rigtigt, at Rådet har været stærkt forsinket, men måske ligger noget af skylden også hos Kommissionen. Jeg vil gerne høre Deres mening herom, hr. kommissær. Liikanen Det har De ret i. Denne Kommission har siddet siden januar 1995, og vi må huske på, at disse budgetposter blev gennemført i 1995. Det var denne Kommissions beslutninger, der er blevet underkendt. Derfor må vi tage sagen alvorligt. Hvis dette ikke havde været tilfældet, kunne vi have sagt, at det ikke var vores ansvar. Men det er vores ansvar - mit og hele kommissærkollegiets ansvar. At sige, at vi fortolker dette til at betyde, at alt kan fortsætte som før, ville være i modstrid med traktaten og hele ånden bag Den Europæiske Union. Vi har givet Domstolen rollen at skulle løse konflikter, og nu må vi følge dens afgørelser. Der er et råderum inden for en række områder, og vi vil forsøge at gøre brug af dette så meget, som det er muligt. Hvad vores initiativer angår, så ved Deres kolleger i Budgetudvalget, at vi uafladeligt har fremsat forslag for at løse problemet med retsgrundlaget. Jeg har rejst dette spørgsmål hvert år ved hvert trepartsmøde, sålænge denne Kommission har siddet. Europa-Parlamentets ordfører, hr. Christodoulou, har været meget aktiv i denne sag. Rådet har været usædvanligt tøvende. Nu er jeg lidt bekymret for, at vi skyder ved siden af i debatten. Vi har taget initiativ til at søge at nå til enighed blandt institutionerne. Vi har fremsat forslag om retsgrundlagene. Rådet har ikke godkendt dem. Vi har ikke fundet nogen løsning med hensyn til en interinstitutionel aftale, men manglende initiativer er ikke problemet. Der er masser af initiativer. Men vi har brug for en løsning. Jeg er sikker på, at Deres kolleger i Budgetudvalget og dem, der deltager i trepartsmødet, vil gøre alt, hvad de kan for sammen med os at finde en linje, der er acceptabel for alle tre institutioner. Ullmann Hr. formand, kære hr. kommissær, jeg vil gerne takke Dem for, at De har afklaret en del af de uklarheder, jeg gerne ville komme ind på, takket være det, De sagde. De har frem for alt ret, når De understreger, at der skal handles på grundlag af dommen, men det er netop dét, mit spørgsmål går ud på, nemlig dommens randnummer 39 til 42. Her adskiller Kommissionens praksis sig grundlæggende fra det, dommen siger. I dommen udtages en hel række eksisterende aftaler og betalinger fra annulleringen. Kommissionens fremgangsmåde er en helt anden. Den undersøger alt, den nævner nu alt det, den har undersøgt, men det fjerner ikke foruroligelsen i offentligheden. Jeg vil gerne spørge Dem, om De nu kan fjerne den ved at give et svar i overensstemmelse med ordlyden i dommen, som anvender bestemte kategorier. For det andet, De har altid sagt til os, at De arbejder hen imod en interinstitutionel aftale. For os handler det imidlertid om - og jeg tror, som De også netop har argumenteret med, at det også handler om det samme for Dem - at finde frem til et retsgrundlag, og en interinstitutionel aftale er ikke noget retsgrundlag i forhold til det, dommen forlanger. Liikanen Det har siden 1994 været Kommissionens politik at fortolke en aktion, der omfatter beløb under ECU 5 millioner, og som er af en varighed på under to år, som værende ikke-væsentlig. Vi har anvendt denne fortolkning siden 1994. Problemet er, at Domstolen ikke accepterede den. Den udtalte, at små beløb eller kort varighed ikke var tilstrækkeligt gode argumenter. Så der er blevet sat spørgsmålstegn ved vores tilgang. For det andet har vi, hvad spørgsmålet om retsgrundlag angår, som jeg sagde i min udtalelse, 19 retsgrundlag verserende hos lovgivningsmyndigheden. Udbetalingen af ECU 500 millioner afhænger af disse retsgrundlag. Vi er nødt til at få dem igennem. På mange områder er der slet ikke nogen uenighed om det politiske indhold. Der er meget ofte uenighed omkring de forskellige proceduremæssige spørgsmål eller komitologier eller om, hvilken artikel retsgrundlaget skal baseres på. Vi har brug for en stærk politisk vilje og stærk koordinering i Rådet for at få dem alle igennem. Den interinstitutionelle aftale er vigtig for disse såkaldte grå områder. Vi må forsøge at nå frem til en fælles holdning til, hvad der er ikke-væsentligt. Kommissionens ensidige holdning er ikke blevet accepteret af Domstolen. Men hvis alle tre kan nå til enighed om en anden fortolkning, vil vi stå i en ny situation. Banotti Kommissæren er under et stort pres i dag, og Parlamentet har udtrykt stor uro. Kunne kommissæren mon fortælle os, hvordan hele kommissærkollegiet vil reagere på hans meget klare gode vilje i denne situation? Ligeledes må vi notere os, at domstole desværre ikke er valgte, og deres medlemmer behøver derfor ikke at føle borgernes hede ånde i nakken. Mange ngo'er, især inden for området sikkerhed og beskyttelse af børn, har hidtil ikke kvalificeret sig til nogen støtte under de tidligere regler. Jeg håber, at disse organisationer, der ikke har mulighed for at drage nytte af strukturfondsmidlerne, vil blive prioriteret, når beslutningerne træffes i Kommissionen. Jeg vil også gerne spørge kommissæren om, hvad han mener om Budgetudvalgets udtalelse. Den er ikke blevet nævnt her til eftermiddag, men jeg mener ikke, at den er så positivt indstillet over for vores holdninger, som vi kunne ønske os det. Liikanen Ordføreren for Budgetudvalget, hr. Christodoulou, spurgte mig om retsgrundlaget, og han har udtalt EuropaParlamentets holdning. På grundlag af trepartsmødet er det min overbevisning, at vi ikke befinder os langt fra en løsning, men vi har brug for en stærk indsats fra Parlamentets side på basis af den afgørelse, der er truffet, og også fra Rådet. Hvis vi har grundlaget for en aftale, vil Kommissionen gøre alle de tekniske forberedelser, der måtte være nødvendige. Hvad ngo'erne angår, er det væsentligt for dem i fremtiden, at vi har et grundlæggende retsgrundlag for deres aktiviteter. Det er, hvad vi har foreslået siden 1995. Hvis Rådet accepterer dette retsgrundlag, kan det bruges til aktioner udadtil. Aktionerne inden for EU vil have brug for det samme. Hvad Parlamentets politiske prioriteter angår, ønsker jeg ikke at blande mig i drøftelserne mellem Budgetudvalget og de andre udvalg. Jeg vil slutte af med at sige, at jeg personligt har modtaget hver enkelt ngo, der har anmodet om at komme i kontakt med mig. Jeg har talt med dem direkte og forklaret situationen. Vi må forsøge at finde løsninger, som støtter Parlamentets og Kommissionens politiske prioriteringer, men som er juridisk holdbare. Vi kan ikke gøre det på nogen anden måde. Green Kommissæren vil nu have hørt den uro, der hersker over hele det politiske spektrum her i Parlamentet, om det, der er sket med disse retsgrundlag og budgetposterne. Parlamentet er af mange grunde dybt engageret i disse budgetposter. For det første bringer de denne institution og Unionen tættere på borgerne. Men vi har også - ligesom kommissæren - stået over for lobbyisme fra ngo'er, organisationer og folk, der har modtaget støtte fra disse budgetposter, og som nu finder ud af, at de ikke længere er til disposition. Kommissæren har gjort det klart, at det egentlige problem ligger i Rådet, ikke hos dette Parlament og ikke hos Kommissionen. Så kunne han måske slutte op bag os, når vi siger, at det, vi nu har brug for, er en fælles parlaments- og kommissionslinje, der siger til ngo'erne og Unionens folk, at de trygt kan fortsætte med at skrive til os, men at de bør rette deres uro og lobbyvirksomhed mod Rådet og de nationale regeringer. Vi her i Parlamentet kan måske hjælpe med adresser og telefon- og faxnumre på relevante ministre, så de kan føle den samme hede ånde, som vi gør. Vi kunne godt tænke os Deres støtte, hr. kommissær. Liikanen Jeg er helt enig med Dem. Det er vigtigt, at vores aktioner i Kommissionen og Rådet er rettede mod de områder, hvor problemerne er. Mange problemer vil blive løst den dag, hvor Rådet godkender retsgrundlaget. Vi må forsøge at overtale dem. Vi forsøgte det med det tidligere formandskab, og i aften begynder vi med det østrigske formandskab. Jeg er sikker på, at denne meget ubehagelige krise har fået Rådet til at forstå, at borgerne er urolige. Vi må forsøge at finde en løsning, der kan tiltrække folkelig støtte. Galeote Quecedo Det glæder mig, at Kommissionen er opmærksom på den eksisterende bekymring over denne situation. Europa-Parlamentet tager tydeligvis del i bekymringen, og den civile befolkning er meget følsom over for samme. Jeg tror, man skal tage bekymringen alvorligt, og - når kendelsen er blevet afsagt - træffe midlertidige foranstaltninger indtil der forefindes et retsgrundlag for at vedtage de forskellige forordninger, som omfatter de planlagte tiltag. Fru Green har ret i, at det er nødvendigt at lægge pres på Rådet. Men Europa-Kommissionen skal også yde sit bidrag og fremkomme med konkrete svar på de spørgsmål, som er oppe til drøftelse. Hvordan tolker Kommissionen f.eks. »ikke væsentlige foranstaltninger« i kendelsen? Andet spørgsmål, som er henvendt til Europa-Kommissionen: Hvordan vil forløbet være for de programmer, som er vedtaget i budgettet for 1998? For det tredje ... (Formanden fratog taleren ordet) Liikanen Vi forsøger nu at analysere alle budgetposterne i domstolsafgørelsens ånd, således at vi har ret til at gennemføre pilotprojekter og forberedende aktioner. Alle de aktioner, der opfylder disse kriterier, kan gennemføres uden et retsgrundlag. Vi arbejder på dette grundlag. Når Domstolen ikke godkender vores fortolkning af en vis pengesum, kan vi ikke indføre en ny sum, for den siger klart, at et lille beløb ikke er nogen tilstrækkelig betingelse for at gennemføre en budgetpost som værende ikke-væsentlig. Så det grundlag eksisterer ikke. Men pilotprojekter kan være små, og de kan være større. Forberedende aktioner kan være små, men de kan også være større. Nøglen til det hele er, at vi må forsøge at foretage en kvalitativ analyse af de gamle aktioner og ikke som tidligere en kvantitativ analyse. Formanden Tak, hr. Liikanen. Dette punkt afsluttes hermed. Hr. Telkämper beder om ordet. Telkämper Hr. formand, jeg mener, at De som formand bør svare på dette spørgsmål. Vi kan jo ikke spørge Kommissionen eller måske oven i købet skælde den ud, for der har fundet en magtforskydning sted, således at Kommissionen og Parlamentet nu sidder i samme båd over for Rådet. Det er nu Parlamentets opgave at afgive en udtalelse. Jeg tror, De har erfaret, at Parlamentet er svækket, og vi har som Parlament nu ikke længere mulighed for at tage et politisk initiativ, således at denne magtforskydning, der har fundet sted - og jeg mener, at der har fundet en magtforskydning sted i forhold til Rådet - kan ophæves af Parlamentet. Jeg anmoder om, at dette punkt kommer på dagsordenen for næste plenarmøde i Strasbourg, og at vi som Parlament tager et initiativ, så vi igen får magt. Det er et traktatspørgsmål, det er et spørgsmål om måske principielt at have en procedure med fælles beslutningstagning ... (Formanden fratog taleren ordet) Formanden Hr. Telkämper, dette hører ikke ind under formandens beføjelser. Det hører under Formandskonferencens beføjelser, som De kan fremlægge emnet for via Deres politiske gruppe ligesom ethvert andet parlamentsmedlem. Men det er ikke formanden, der udarbejder dagsordenen. Det er Formandskonferencen, og i sidste instans plenarforsamlingen i det øjeblik dagsordenen vedtages. Colom i Naval Hr. formand, jeg respekterer Deres beføjelser til som formand at styre debatten, men i en debat som denne burde det - hvis ordføreren beder om ordet - være en af de 20 eller 30 parlamentsmedlemmer, der havde mulighed for at stille et spørgsmål. Formanden Hr. Colom, denne debat afholdes med det formål, at alle parlamentsmedlemmer kan få lov at udtale sig på lige fod, ligegyldigt om de er ordførere, gruppeformænd eller noget helt tredje. Og formanden forsøger - inden for sine begrænsninger, som er adskillige - at skabe en debat med ligevægt mellem nationaliteter, politiske grupper osv. I dette tilfælde bad De om ordet, men desværre bad også andre medlemmer fra Deres gruppe om ordet, og i sidste ende var jeg nødt til at vælge én. Euro-Middelhavsaftale med Jordan Formanden Næste punkt på dagsordenen er henstilling (A4-0165/98) af Aelvoet for Udvalget om Udenrigs-, Sikkerhedsog Forsvarsanliggender om forslag til Rådets og Kommissionens afgørelse om undertegnelse og indgåelse af en EuroMiddelhavsaftale med Jordan (KOM(97)0554 - C4-0171/98-97/0291(AVC)). Aelvoet Hr. formand, vi vil således i dag tale om Jordans Euro-Middelhavsaftale med Den Europæiske Union. Denne Euro-Middelhavsaftale ligger selvfølgelig i forlængelse af den globale proces, som vi alle sammen har kaldt Barcelona-processen, en proces, som stræbte efter - og forhåbentlig stadig gør det - en global tilnærmelse mellem Den Europæiske Union og de sydlige lande i Middelhavsområdet og selvfølgelig også Det Palæstinensiske Selvstyreområde. De store målsætninger i forbindelse hermed var dels at yde et bidrag til fred og stabilitet i dette område, dels at intensivere det økonomiske samarbejde, idet det blev stillet i udsigt, at der efter tolv år skulle udarbejdes en frihandelsaftale mellem Jordan og Den Europæiske Union, at styrke det regionale samarbejde, og også at give det sociale og kulturelle samarbejde flere chancer i en organiseret sammenhæng og endelig selvfølgelig ligeledes at muliggøre Jordans adgang til MEDAfinansieringen. Siden igangsættelsen af Barcelona-processen er der indtil nu allerede indgået fire lignende associeringsaftaler med Israel, Tunesien, Marokko og Det Palæstinensiske Selvstyreområde. Desværre må vi på nuværende tidspunkt konstatere, at fredsprocessen i Mellemøsten er kørt fast, fuldstændigt kørt fast. Vi får hver dag beviser på det, og dette lægger naturligvis en meget tung byrde på den oprindelige hensigt med Barcelona-processen, som netop ville give freden større chancer. Der er så sent som i juni måned i Palermo, ved at indkalde til et møde mellem Unionens udenrigsministre og partnerlandene, gjort bestræbelser for på ny at give denne proces en impuls, men selvfølgelig er det ikke blot møder, men også kendsgerningerne, som bestemmer, i hvilken retning man går. Et møde kan skabe en kendsgerning, men det kan ikke være nogen modvægt, hvis alle andre kendsgerninger fortsat peger i en anden retning, og således kan situationen i Israel, hvad det angår, i øjeblikket kaldes mere end foruroligende. Hvad Jordan angår, er selve tilvejebringelsen af aftalen i høj grad trukket i langdrag. Det har først og fremmest at gøre med den kendsgerning, at der i dette tilfælde er ét land, Spanien, som er begyndt at være temmelig meget på tværs, efter at den oprindelige aftale allerede var paraferet, fordi Spanien var af den opfattelse, at en bestemt klausul var for ugunstig for de spanske tomaters markedssituation i forbindelse med mulig import af jordanske tomater, hvilket så i sidste instans har ført til ændring af klausulen med en forhøjelse af kvoterne for tomatkoncentrat, og til gengæld skulle Jordan så opgive en global revidering af kvoterne. En pinlig illustration af, hvordan et projekt, hvis hensigt det er at give Den Europæiske Unions udenrigspolitik form, i sidste instans kan strande på et par kasser tomater. Egentlig er det slet ikke noget at glæde sig over. Men helt konkret, hvis vi ser på selve situationen i Jordan i øjeblikket, er det bestemt således, at den globale situation på det økonomiske område stadig er svag. Også her må det igen siges, at den jordanske økonomi ved siden af den palæstinensiske økonomi lider meget voldsomt under, at fredsaftalen er kørt fast. Alle de, som i Europa-Parlamentet så ofte opfordrer til forståelse for situationen i Israel, skulle engang kigge på den anden side for at se, hvordan alle økonomiske initiativer kører fast fordi man ikke kan komme hurtigt over grænserne, fordi der kun er to broer, som må bruges i den ene eller anden retning og fordi der er kontrol fra Israels side fra tidlig morgen til sen aften, således at det land, som har udvist det politiske mod til i 1994 at indgå en politisk fredsaftale med Israel, nu betaler en meget høj økonomisk pris for det og således ikke får den belønning, som det havde håbet, for det politiske mod, som det faktisk har udvist. Med hensyn til demokrati, er det tydeligt, at Jordan ikke opfylder topkriterierne for et velfungerende demokrati. Absolut ikke. Situationen er i øjeblikket endda ved at forværres noget. Men hvis man sammenligner dette med gennemsnitssituationen for temmelig mange andre lande i området, så klarer Jordan det forholdsvis godt. Jeg tror således, at det er godt, at EuropaParlamentet, som jeg også har foreslået i min betænkning, meget præcist formulerer problemstillingen, og på grundlag heraf kraftigt opfordrer til, at samarbejdsaftalen godkendes, men samtidig også siger: Vi må overvåge situationen med hensyn til demokrati og menneskerettigheder og egentlig bruge denne aftale til at gennemtvinge større fremskridt på dette område, for der må skabes forbedringer. Günther Hr. formand, jeg vil gerne starte med at takke ordføreren for hendes forslag og også for det, hun har præsteret her. Jeg kan kun være enig med hende i, at der i forbindelse med Jordan godt nok ikke er tale om et traditionelt udviklingsland, men dog om et land, som i lang tid ikke ubetinget har været i Den Europæiske Unions søgelys. Det er helt sikkert - og her er jeg også enig med ordføreren - at landet ikke ubetinget hører til mønstereleverne, hvad demokrati og menneskerettigheder angår, men det ville dog glæde os, hvis vi i andre dele af verden og i de klassiske udviklingslande kunne opnå den status, som Jordan har opnået, og som landet selv er interesseret i at forbedre. Demokrati og menneskerettigheder er altid emner, som vi vægter højt i samarbejdet med andre lande. Netop vores kollega Aelvoet har på dette område også i forbindelse med Amsterdam-traktaten og Lomé-aftalen ydet et stykke arbejde, der gør det muligt for os også generelt at gøre demokrati og menneskerettigheder til et kriterium for samarbejde. Derfor glæder Udvalget om Udvikling og Samarbejde sig også over, at det fastholdes i denne aftales artikel
{'language': 'da'}