Genoptagelse af sessionen Formanden. Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt den 24. oktober 2002, for genoptaget. Formanden. Den 31. oktober 2002 ramte et voldsomt jordskælv Molise-regionen i Italien, som indebar, at landsbyer blev ødelagt, og flere mennesker omkom. Navnlig den lille by San Giuliano di Puglia blev ødelagt, hvor en skole styrtede sammen og dræbte 29 mennesker, heraf 26 børn. Hele første klasse af børn fra 1996 blev dræbt under murbrokkerne. Mange familier står nu uden tag over hovedet, hvor vinteren nærmer sig. Alle naturkatastrofer og tragiske begivenheder fremkalder sympati og medfølelse over for dem, der har lidt tab. I denne forbindelse har folk i hele Europa og længere borte imidlertid været dybt rørt over det store antal børn, der har mistet livet. Jeg har på vegne af Europa-Parlamentet tilkendegivet min sympati og medfølelse over for borgmesteren i San Giuliano di Puglia, regionspræsidenten for Molise og ofrenes familier. Jeg vil gerne bede Dem iagttage et minuts stilhed til minde om dem. (Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed) Formanden. Jeg skal desværre også informere Dem om, at et Luxair-fly på ruten Berlin-Luxembourg her til morgen styrtede ned i Niederanven under indflyvningen til Luxembourg med 19 passagerer og tre besætningsmedlemmer om bord. Det forlyder i de første rapporter, at 17 mennesker døde ved denne tragiske ulykke. Tidligere i dag opstod der brand i et tog på strækningen Paris-Wien nær Nancy, og 12 mennesker omkom. Jeg har på egne og Europa-Parlamentets vegne tilkendegivet vores medfølelse og dybeste sympati over for de franske og luxembourgske myndigheder og familierne til ofrene for disse forfærdelige ulykker. Jeg kan også meddele Parlamentet, at jeg har skrevet et brev til formanden for Dumaen, hvor jeg fordømmer terroren i Doubrovka-teatret i Moskva, hvor over 700 mennesker blev holdt som gidsler. Jeg har også beklaget de mange dødsfald. Salafranca Sánchez-Neyra (PPE-DE). Hr. formand, jeg er lige vendt hjem fra en rejse til den mexicanske stat Jalisco, hvor jeg var vidne til de ødelæggende virkninger af en orkan, der især ramte Puerto Vallarta. Takket være de lokale myndigheders forholdsregler var der heldigvis ingen tab af menneskeliv, men de materielle skader er omfattende. Hr. formand, jeg ville være taknemmelig, hvis De på vegne af Parlamentet henvendte Dem til de mexicanske myndigheder, til Mexicos præsident, som var på besøg i Parlamentet i maj, og til guvernøren for staten Jalisco for at tilkendegive vores sympati med dem i denne situation. Jeg vil også anmode Kommissionen - det glæder mig, at dens næstformand er til stede - om at undersøge grundigt, hvordan EU kan reagere solidarisk på en katastrofe af denne art, enten gennem nødhjælp eller gennem genopbygnings- og rehabiliteringshjælp, i betragtning af at Mexico er en positiv og aktiv partner for EU, som er knyttet til Unionen gennem en associeringsaftale, og som deler vores værdier, hvilket landet har bevist for nylig i spørgsmålene om dødsstraf, Den Internationale Straffedomstol og de forskellige drøftelser, der på det seneste har fundet sted i FN. Formanden. Jeg har i henhold til forretningsordenens artikel 111a modtaget en anmodning fra Gruppen De Grønne/Den Europæiske Fri Alliance om at medtage en ekstraordinær debat om gidseltagningen i Moskva og dens tragiske afslutning samt om krigen i Tjetjenien på dagsordenen. Hr. Solana bidrager hertil og medtager en redegørelse om topmødet EU/Rusland. Det kunne behandles inden for rammerne heraf. Cohn-Bendit (Verts/ALE). Vi mener faktisk, at det først og fremmest i betragtning af den skrækkelige tragedie, der udspillede sig i Moskva og den katastrofale tragedie, der i årevis har fundet sted i Tjetjenien, lige inden topmødet mellem EU og Rusland var nødvendigt sammen med Kommissionen og hr. Solana at indlede en drøftelse om Tjetjenien i vores forhandlinger om udenrigspolitikken, for der er spørgsmål, som vi ønsker at stille Rusland vedrørende de massakrer, der har fundet sted i Tjetjenien, vedrørende den manglende oplysning til de russiske borgere efter den frygtelige tragedie med gidseltagningen. Vi anmoder derfor om, at dette punkt formelt bliver opført på dagsordenen for forhandlingen med Kommissionen og hr. Solana. Van den Berg (PSE). Hr. formand, på vegne af Den Socialdemokratiske Gruppe vil jeg sige, at vi er enige med hr. Cohn-Bendit i, at dette emne er af allerstørste betydning. Vores gruppe har imidlertid behov for en noget mere systematisk forberedt og grundig forhandling, som vi kan føre under den anden mødeperiode i november, når vi drøfter forbindelserne mellem Europa og Rusland. Men der er selvfølgelig ikke nogen indvendinger imod, at vi også i punkt 22 og 23 i beslutningsforslaget om resultaterne af Det Europæiske Råds møde udtrykkeligt kommer ind på de frygtelige begivenheder i Moskva, og at emnet tillige tages op under debatten med hr. Solana. Vi anser det imidlertid for nødvendigt, at dette emne drøftes mere strukturelt under den anden mødeperiode i november. Men jeg gentager, at vi ikke har nogen som helst indvendinger imod, at dette punkt også tages op under forhandlingerne om resultaterne af Det Europæiske Råds møde og i debatten med hr. Solana i eftermiddag. Poettering (PPE-DE). Hr. formand, jeg har en bemærkning til forretningsordenen. Jeg blev lidt forbløffet over at erfare i dag kl. 13.00, at der foreligger dette forslag fra De Grønne. Vi er en demokratisk gruppe, hvor formanden aldrig træffer nogen afgørelser på egen hånd. Jeg sendte straks en e-mail til Præsidiet og de to koordinatorer, Philippe Morillon og Arie Oostlander, om, at vi støtter De Grønnes forslag, medmindre jeg får nogen indsigelser. Men jeg vil gerne bede Dem, kære hr. Cohn-Bendit, om at sørge for, at vi fremover får tid til at drøfte disse spørgsmål på demokratisk vis i vores grupper. Da jeg ikke har fået nogen indsigelse fra Præsidiet, fra koordinatorerne, er vores gruppe tilhænger af, at emnet kombineres med erklæringen fra den højtstående repræsentant for FUSP, hr. Solana. Formanden. Vi er altså enige om, at vi ikke behøver en afstemning. Spørgsmålet behandles blot som en del af den overordnede debat om hr. Solanas redegørelse om udenrigspolitikken. Borghezio (NI). Hr. formand, i Nordirland var der for et par dage siden en ung irsk katolik, som blev korsfæstet af protestantiske aktivister. Det er utroligt, at man af politiske grunde gør et universelt symbol som korset til et modbydeligt torturinstrument. Det er en skændsel for Europa! Jeg vil foreslå, at formandskabet giver udtryk for sin skarpe fordømmelse af denne kriminelle handling, som ikke bare ud fra et symbolsk synspunkt er i strid med vores europæiske kulturs mest ukrænkelige principper. Formanden. Jeg er fuldstændig enig i, at det var et frygteligt angreb, og jeg videresender Deres anmodning til formanden. Formanden. Næste punkt på dagsordenen er Kommissionens meddelelse om rækken af forslag vedrørende nuklear energi: nuklear sikkerhed og nedlukning af atomkraftværker i kandidatlandene, affaldshåndtering og handel med nukleart materiale med Rusland. De Palacio Hr. formand, mine damer og herrer, Kommissionen har på sit møde i dag vedtaget en række foranstaltninger, som inden for rammerne af Euratom-traktaten skal gøre det muligt at opnå en fællesskabsordning for forvaltning af radioaktivt affald og for nuklear sikkerhed. Denne pakke består af en meddelelse, et forslag til direktiv om definition af de grundlæggende forpligtelser og almene principper på området sikkerhed for nukleare anlæg i EU og et forslag til direktiv om forvaltning af radioaktivt affald. Pakken suppleres med et udkast til Rådets afgørelse, hvormed Kommissionen bemyndiges til at forhandle en aftale mellem Euratom og Den Russiske Føderation om handel med nukleare materialer. Jeg vil give nogle begrundelser for forslaget og for dets relevans. Mine damer og herrer, den omfattende debat, som opstod i kølvandet på grønbogen om forsyningssikkerhed, har understreget problemet med forsyningssikkerhed i Europa og den rolle, som kerneenergi spiller i forbindelse med det og med vores miljøforpligtelser, hvad angår drivhusgasemissioner inden for rammerne af Kyoto-aftalerne og -protokollen. Desuden står kerneenergien i dag over for to udfordringer, to problemer, som er blevet nævnt under denne forhandling: anlæggenes sikkerhed og behandlingen af nukleart affald. Til trods for at Euratom-traktaten indeholder omfattende foranstaltninger, som garanterer et højt sikkerhedsniveau, navnlig hvad angår ikkespredning, det vil sige hensigtsmæssig anvendelse af fissilt og radioaktivt materiale, er den nuværende situation ikke så ideel, som vi kunne ønske os. For det første skal jeg påpege, at der i Unionens forskellige stater ikke er en ensartet anvendelse af standarder for nuklear sikkerhed. For det andet skal det siges, at vi i forhandlingerne med kandidatlandene om nuklear sikkerhed forlanger, at de overholder nogle forpligtelser og nogle procedurer, som ikke finder deres lige i nogen af Unionens stater. Derfor har vi en situation med store forskelle på europæisk plan. På en måde står vi i en overraskende situation. Vi kan, som jeg på et tidspunkt har sagt, have en fuldstændig og detaljeret lovgivning om badevandet i EU, og alligevel regulerer vi ikke de sikkerhedsniveauer, der kræves for nukleare anlæg i Unionen. Men vi bør som nævnt også med henblik på udvidelsen og i betragtning af de europæiske borgeres bekymring handle hurtigt og beslutsomt. Vi er ved at skabe, vi kan ikke sige det på andre måder, en asymmetrisk situation mellem kandidatlandene og Unionens medlemsstater. Hvad omfatter forslagene? Ganske enkelt en ny EU-vision for nuklear sikkerhed og behandling af radioaktivt affald. Det første forslag vedrører forbedring af sikkerheden i nukleare anlæg og spørgsmålet om nedlukning af disse. Det er et forslag til direktiv, som endnu ikke er vedtaget, for dets retsgrundlag er artikel 31 i Euratom-traktaten, hvilket forpligter os til at forelægge denne tekst for et ekspertudvalg bestående af eksperter fra de forskellige lande i Unionen. Det er endnu ikke sket, men når det sker, vil forslaget blive endeligt vedtaget og fremsendt til Parlamentet og Rådet. Det forslag, vi stiller i dag, har tre hovedemner. For det første fastlægges der nogle fælles regler for nuklear sikkerhed, for det andet et fællesskabssystem for kontrol af anvendelsen af disse fælles regler og for det tredje garanteres det, at de midler, der er nødvendige for nedlukning af nukleare anlæg, eksisterer og er til rådighed. De fælles regler er ganske enkelt baseret på reglerne fra Den Internationale Atomenergiorganisation med hjemsted i Wien, men vores forslag bidrager med noget helt nyt, nemlig at reglerne, som i Atomenergiorganisationen blot er henstillinger, i kraft af forslaget til direktiv, når det til sin tid forhåbentligt bliver vedtaget, bliver fællesskabsregler og dermed bindende og obligatoriske for alle Unionens stater og med den retskraft, som fællesskabsretten altid har. Men desuden kan de videreudvikles, og de omfatter resultatet af de forhandlinger, der i disse år finder sted med kandidatlandene, som netop har gjort det muligt at udarbejde de fælles regler, der bør overholdes af ikke bare kandidatlandene, men efter Kommissionens opfattelse af alle lande i EU uden undtagelse. Det andet hovedemne drejer sig om, hvordan man kontrollerer, at de fælles regler efter vedtagelsen anvendes i praksis. Hvordan garanterer man borgerne, at de bindende standarder overholdes i alle EU's nukleare anlæg? Det er meget enkelt, mine damer og herrer, med to systemer. For det første forlanges det, at alle lande fører kontrol. Der eksisterer allerede uafhængige kontrolmyndigheder. Kontrollen af anlæggene vil fortsat være et arbejde, der skal udføres af de nationale kompetente myndigheder i de enkelte medlemsstater. Det nye er, at vi opretter et peer review-system, som iværksættes og koordineres af Kommissionen, hvilket vil gøre det muligt at garantere, at fællesskabsreglerne anvendes korrekt i de forskellige medlemsstater. Det tredje element i dette forslag til direktiv består i at fastsætte nogle fællesskabsregler for etablering, forvaltning og anvendelse af midler til nedlukning af nukleare anlæg for at sikre, at der er tilstrækkelige ressourcer til rådighed. Jeg vil understrege, at vi mener, at det er afgørende at sikre, at disse midler er til rådighed, når der er brug for dem. Derfor foreslår vi en række ting, men især en eksternalisering af de midler eller noget lignende, som kan garantere, at de er til rådighed, og forhindre, at de f.eks. i tilfælde af konkurs indgår i bomassen og dermed ikke er til rådighed til at tjene deres formål, som er nedlukning af anlæg. Det andet direktiv, mine damer og herrer, vil bidrage til at skabe nye måder at forvalte bestrålet brændsel og radioaktivt affald på i Unionens medlemsstater. Der er ikke kun tale om højradioaktivt affald, om affald fra reaktorer, fra nukleare anlæg eller fra reaktorer anvendt til forskning, men også om radioaktivt affald fra f.eks. medicinsk eller industriel brug, lavradioaktivt affald. Vi foreslår for det første en tidsplan med frister for, hvornår alle Unionens stater skal have anlæg til deponering i undergrunden af højradioaktivt affald, for i dag er det den sikreste teknologi til deponering af den type affald. Der findes andre muligheder for deponering af lavradioaktivt affald, men også i dette tilfælde foreslår vi, at der etableres passende steder. På dette punkt vil jeg lykønske f.eks. Finland, som allerede har truffet beslutninger med datoer og konkrete og meget korte tidsfrister, hvilket efter min mening er overordentligt vigtigt. Jeg lykønsker Finland med dets handlekraft. Men andre lande er desværre ikke kommet så langt, og derfor fastsætter vi en tidsfrist. Vi giver mulighed for, at deponering af radioaktivt affald i undergrunden kan ske i et samarbejde mellem forskellige stater i Unionen. Dermed tager vi én gang for alle fat på dette vanskelige problem. For det andet mener vi, at denne løsning, som er den bedste i dag, ikke er tilfredsstillende nok, og derfor påpeger vi, at det er nødvendigt fortsat at forske i behandling af radioaktivt affald for at nedbringe eller måske helt fjerne forekomsten af den type affald. Det sidste forslag, hr. formand, er et udkast til Rådets afgørelse, som giver Kommissionen mulighed for at forhandle en aftale med Rusland om handel med nukleare materialer. Denne handel har i et stykke tid skabt gnidninger med Rusland af forskellige årsager. Med udvidelsen vil der komme fem nye stater ind med 22 reaktorer og i nogle tilfælde med en fremskyndet nedlukning i udsigt, men de reaktorer vil i hvert fald i et stykke tid give os et problem, for de grænser, der i henhold til Korfu-aftalen eksisterer for øjeblikket, vil forhindre forsyningen af brændsel til disse reaktorer. Den situation kan kun klares ved at forhandle med Rusland. Alt sammen under hensyntagen til beskyttelsen af de virksomheder i EU, der beskæftiger sig med berigelse, til beskyttelsen af forbrugerne, men også til de nye vanskeligheder, som situationen kan skabe set ud fra et russisk synspunkt. Dette kan desuden give os mulighed for - og det gør det forhåbentlig - at kræve og tilskynde til, at de ældste nukleare reaktorer i Rusland nedlukkes hurtigt, for der er ingen tvivl om, at nogle af dem på et eller andet tidspunkt vil kunne skabe problemer, og de befinder sig meget tæt på os. Hr. formand, mine damer og herrer, denne samlede pakke med forslag har til formål at forbedre sikkerhedsniveauerne i kernekraftværker og nukleare anlæg i et EU, der i dag består af 15 og i morgen af 25 lande. At styrke tilgængeligheden af midler for at sikre, at de nødvendige nedlukninger til sin tid kan gennemføres for at genoprette miljøet, det vil sige, for at de steder, hvor der i dag er nukleare anlæg, kan blive helt dekontamineret og risikofri. Gennemsigtigheden skal styrkes, så borgerne ved, at der inden for EU er en række standarder og sikkerhedsniveauer, som er garanteret. Og der skal tages fat på et vanskeligt problem, nemlig problemet med affald, navnlig højradioaktivt affald, men også andre typer affald fra medicinsk eller industriel brug. Vi skal ligeledes gøre forsøg på at afklare de spørgsmål, vanskeligheder og uenigheder, som vi har med Rusland, men som også berører Unionens fremtidige medlemsstater. Formanden. Tak, fru kommissær. Der er mange spørgsmål fra parlamentsmedlemmerne. Må jeg minde mine kolleger om, at korte præcise spørgsmål er at foretrække. Thors (ELDR). Hr. formand, fru kommissær, mange af os husker, da Parlamentet spurgte Günter Verheugen, om vi ikke har dobbelte standarder, hvad angår den nukleare sikkerhed. Vi stiller visse krav til kandidatlandene, men ikke nogen til os selv. Jeg vil gerne gratulere med ærligheden i Deres meddelelse. Jeg er overbevist om, at den peer review, De nævner, er nødvendig for den nukleare sikkerhed. Derimod, kære fru kommissær, nævnte De ikke, hvorvidt landene definitivt vil kunne sige nej til at modtage affald, de ikke ønsker. Muligheden for også fremover at kunne sige nej til andre landes nukleare affald har været et af diskussionspunkterne. Hvad angår aftalen om Rusland, ved vi, at der finder en diskussion sted af, hvad der er affald, og hvad der er kernebrændsel. Euratom og Kommissionen har været overbevist om, at den russiske standard og den russiske administration på ingen måde opfylder vores krav. Hvordan kommer aftalen til at se ud? Vil De kunne garantere, at vi heller ikke eksporterer det, som kaldes kernebrændsel, under betingelser, der ikke er acceptable? Adam (PSE). Hr. formand, kommissæren skal have stor ros for det mod, hun har lagt for dagen i forbindelse med tacklingen af dette meget vanskelige problem. Jeg har to bemærkninger. For det første er spørgsmålet om finansiering særdeles vanskeligt for en række tiltrædelseslande. Rådet nævnte specifikt Litauen og Slovakiet i sidste uge. Kan kommissæren fortælle os, hvordan det spørgsmål tackles? For det andet tog jeg for ca. et år siden initiativ til at invitere hr. Lacoste, formand for Nuclear Regulators' Association, til møde i Industriudvalget. Jeg har haft kontakt til ham siden, og vi har drøftet muligheden for, at han møder i Parlamentet og aflægger en årlig rapport om, hvad der foregår. Kan De forestille Dem, at en sådan foranstaltning medtages i Deres forslag? Rovsing (PPE-DE). Tak hr. formand. Til dekommissionering af anlæggene kunne man måske tage den svenske model, hvor pengene i øjeblikket - to ører pr. kilowatt-time solgt, omtrent 0,3 Eurocent - bliver sendt til den svenske nationalbank, hvor de står sikret, uanset hvad der måtte ske med virksomhederne, og er klar til at blive brugt til dekommissioneringen. Med hensyn til radioaktivt affald vil jeg nævne et specielt dansk problem. Vi har ingen atomreaktorer hos os, men vi har affald - 2-300 kg højradioaktivt affald - fra den tid, hvor vi troede, vi skulle til at lave brændselselementer. Hvis vi skal deponere dem i Danmark, således som reglerne er i dag, koster det et meget, meget stort beløb; hvis vi derimod fik lov til, under nye regler, som kommissæren antydede, nemlig om samarbejde mellem forskellige lande, var der vel ikke nogen, der kunne have noget imod, at vi fra dansk side placerede godt 200 kg radioaktivt affald sammen med mange tons højradioaktivt affald fra de store lande. Det ville være en forbedring af den samlede økonomi i EU, men det ville naturligvis være en forudsætning, at det pågældende modtagerland godkendte at ville modtage det. Den mulighed findes jo ikke i dag, da hvert land er forpligtet til at tilbagetage sit eget højradioaktive affald; det har ingen mening for små lande, der blot har lidt medicinsk affald og andet. De Palacio Hr. formand, for det første demonstreres det her, at der ikke er dobbelte standarder. Det, vi gør, er at gøre de regler og standarder, som vi under forhandlingerne er blevet enige om at kræve af kandidatlandene, til fællesskabsret, eller rettere sagt, at foreslå, at de gøres til fællesskabsret. Vi har krævet, at kandidatlandene overholder dem, og nu vil vi blot sikre, at landene i EU gør det samme. I den forbindelse vil jeg gøre opmærksom på, at Rådet i 1999 udtalte sig om nødvendigheden af at etablere de størst mulige krav og garantier for nukleare anlæg i EU. Jeg vil minde om, at Rådet i Laeken anmodede om regelmæssige rapporter om den nukleare sikkerhed i Unionen. Med disse forslag efterkommer vi den anmodning. Og som svar på et spørgsmål, der er blevet stillet før, vil jeg sige, at der i artikel 15 står, at medlemsstaterne hvert år skal informere Kommissionen om de foranstaltninger, der er truffet for at opfylde forpligtelserne, og at Kommissionen hvert andet år skal informere Parlamentet og Rådet om den generelle situation i EU. Det vil sige, at staterne en gang om året tilsender Kommissionen rapporter, og at Kommissionen på grundlag af de rapporter og af peer review hvert andet år udarbejder en rapport til Parlamentet og Rådet om udviklingen og sikkerheden i de nukleare anlæg, og ikke kun kernekraftværker, der er i EU. Et andet spørgsmål, som er blevet rejst, er, om landene kan nægte at modtage nukleart affald, som de ikke ønsker. Naturligvis, forudsat at det ikke er deres eget. I princippet er ethvert land forpligtet til at tage sig af sit eget nukleare affald. Det er den regel, der gælder for os alle sammen i dag. Og den regel vil fortsat være grundprincippet, hvilket dog ikke udelukker, at to eller tre lande, som frivilligt bliver enige om at dele nogle anlæg eller deponeringssteder, kan gøre det. I betragtning af at der er små lande i EU med store geologiske vanskeligheder, som vil få svært ved at skabe de nødvendige infrastrukturer inden for landets grænser, åbner vi mulighed for, at de kan indgå en aftale med et tredjeland. Og hvis de ikke kan opnå en aftale, må de beholde affaldet i deres eget land, det er indlysende. Ingen skal være forpligtet til at modtage affald fra andre lande, ingen. Det, vi foreslår, er, at forskellige lande kan enes om en fælles deponering, men altid på grundlag af frivillige aftaler. Hvad angår aftalen med Rusland, drejer det sig slet ikke om at forhandle om EU's eksport af materialer. Vi foreslår det modsatte. Situationen er i korte træk den, mine damer og herrer, at Rusland i øjeblikket leverer fissilt materiale til 19 kernekraftværker i kandidatlande, hvilket er ensbetydende med aktiviteter i en række russiske industrielle anlæg, nogle indtægter og teknologisk og industriel udvikling omkring disse aktiviteter. De landes anlæg har nogle tekniske egenskaber, som gør, at de bedste forsyninger naturligvis stammer derfra, hvor de er kommet hidtil, det vil sige fra den russiske industri. Det er kandidatlandenes situation. Hvad på den anden side angår de nuværende 15 medlemsstaters situation, har vi for at garantere forsyningssikkerheden en grænse for importen fra et enkelt land. Denne maksimumsgrænse, som er fastsat i Korfu-aftalen, er 20% af den nødvendige mængde kernebrændsel. Vi befinder os tydeligvis i nærheden af det tal. Men hvis kandidatlandenes 19 reaktorer kommer med, vil vi helt klart passere den grænse. Det er det, vi skal finde en løsning på. Det, som det drejer sig om, når vi taler om aftalen med Rusland, er altså, at de sælger fissilt materiale til en række lande, som ved tiltrædelsen af EU ville kunne få problemer, hvis de gældende regler ikke ændres. Det, vi ønsker til gengæld for den forhandling, er at blive enige med russerne om en forbedring af den nukleare sikkerhed i Rusland og om nedlukning af de russiske førstegenerationsanlæg. Det er det andet element, som vi under denne forhandling ønsker at indføre i vores forbindelser og i vores strukturerede dialog om energi med Rusland. Hvad angår den finansielle dækning, mine damer og herrer, har Kommissionen i dag besluttet at hæve grænsen for Euratom-lån. Foranstaltningen gik ud på at stille 2 milliarder euro til rådighed. På nuværende tidspunkt har vi næsten opbrugt den eksisterende post. Det skal være helt klart, at denne nye grænse ikke betyder, at der vil være mange flere bevillinger til rådighed. Størstedelen af bevillingerne er allerede blevet brugt og betalt tilbage af låntagerne. Men det, der ifølge reglerne for Euratom-lån er nødvendigt, er at åbne ny faciliteter, at hæve grænsen, så der er midler til rådighed til nedlukning af kernekraftværker i f.eks. Litauen eller Slovenien eller til forbedring af disse kraftværkers sikkerhed. Vi mener, at netop Euratom-lånene er et godt instrument. Jeg vil i hvert fald sige til Dem, mine damer og herrer, at jeg både her og i Kommissionen gentagne gange har påpeget, at EU skal være bevidst og træffe beslutninger om udgifterne ved nedlukning af nogle kernekraftværker i Østlande, i lande, som bliver medlemmer af EU. Vi ved alle sammen, at nedlukningen af kraftværkerne vil blive fremskyndet, og at der ikke er oprettet nogen nedlukningsfond, at de ikke har penge til nedlukning. Dette er et meget vanskeligt problem. Det blev talt om en donorklub til finansiering af nedlukningen af de kraftværker, men sandheden er, at de midler, som den donorklub har indsamlet, er meget få for ikke at sige lig med nul. Det er noget, som jeg har sagt bekymrer mig meget, og som der skal findes en løsning på. Hvad angår det svenske eksempel, vil jeg ikke insistere på fælles deponering. Jeg har fortalt, hvad forslaget går ud på. Hvad angår Danmark, er det rent faktisk et land, som har vanskeligheder, men Litauen f.eks. har også et meget alvorligt problem på grund af dets størrelse, det geologiske struktur og dets beliggenhed. Ayuso González (PPE-DE). Hr. formand, vi har to problemer: energiforsyningen og emissionerne. Hvad enten vi bryder os om det eller ej, løser kernekraften de to problemer. Samtidig skaber den to andre problemer, nemlig sikkerhed og affaldsforvaltning. Sikkerhedsproblemet vedrører især Østlandene. Denne forhandling kan derfor ikke ignorere den offentlige mening. Jeg mener, at det var meget modigt at tage det spørgsmål op. Vi bifalder også disse to initiativer fra Kommissionen, og jeg vil gerne stille kommissæren et spørgsmål: Hvordan er disse forslag og initiativer blevet modtaget af kandidatlandene? Turmes (Verts/ALE). Hr. formand, jeg har på en dag med national tragedie for Luxembourg, hvor 17 personer døde i en flyulykke, vanskeligt ved at tale om nogle mere almindelige sager. Jeg vil dog alligevel komme med en bemærkning og stille et spørgsmål. Jeg har haft mulighed for at analysere de tekster, som De fremlagde, fru kommissær. Jeg må indrømme, at disse tekster, der især drejer sig om nuklear sikkerhed, er uden betydning, for De kommer ikke med forslag til konkrete europæiske standarder. De lover, at der fremover vil komme direktiver, og De kan måske sige mig, hvornår disse kommende direktiver vil komme. Et andet svagt punkt ved Deres fremstilling er, at De lægger vægt på artikel 31. Men artikel 31 vedrører strålingsbeskyttelse. I dag afholder artikel 31-arbejdsgruppen om strålingsbeskyttelse møde i Luxembourg. Jeg har drøftet dette med eksperter. De siger til mig, at de ikke føler, at de er kompetente til at vurdere de direktiver, som De foreslår, for det er direktiver om nuklear sikkerhed. Denne holdning deles for øvrigt af Francis Jacob, der er offentlig anklager i en retssag mellem Rådet og Kommissionen, der finder sted ved Domstolen. Hvorfor er De overbevist om, at artikel 31 er god? Afslutningsvis vil jeg spørge, om De her til frokost har diskuteret med hr. Giscard d'Estaing, hvad der er behov for, nemlig en reform af Euratom-traktaten i forbindelse med EU-konventet. Swoboda (PSE). Hr. formand, fru næstformand, uanset om man som De er tilhænger af atomkraft eller som jeg forholder sig kritisk til atomkraft, er de projekter, De har præsenteret i dag, i begge tilfælde meget, meget vigtige og udgør et afgørende skridt, og jeg vil også gerne gratulere Dem dermed. Jeg har to spørgsmål. For det første vil jeg gerne vide, fru næstformand, om De er parat til at udforme informationspolitikken i forbindelse med atomkraft således og også kræve det af de andre lande, at der er fuldstændig information og gennemskuelighed med hensyn til tilfælde af svigt og sikkerhedsforanstaltninger. Vil De også sørge for, at de kontroller, der bliver foretaget, og inspektørernes rapporter bliver offentliggjort, således at borgerne får sikkerhed for, at tingene går rigtigt til? Det andet spørgsmål vedrører tidsplanen. Hvilken tidsplan forestiller De Dem med hensyn til at træffe en beslutning vedrørende det projekt, De har fremlagt? Er De parat til at gøre Deres for at fremskynde beslutningstagningen? De Palacio Hr. formand, jeg vil først svare fru Ayuso González. Hvordan har kandidatlandene modtaget dette forslag? Bl.a. med en følelse af, at de i hvert fald ikke vil blive forskelsbehandlet. For jeg kan fortælle Dem, at et kandidatland sagde til os: "De forlanger noget af os, men hvad kontrollerer De selv, og hvordan ved De, at disse bestemmelser, som De forlanger, at vi skal opfylde, bliver opfyldt af Unionens lande?" Og med hensyn til fremtiden var de meget bekymrede over de rapporter, som de skulle forelægge regelmæssigt. Hvorfor skulle de kræves af dem og ikke af alle de andre? Jeg vil sige, at det blandt landene i den nuværende Union generelt er blevet modtaget temmelig positivt. Der er lande, som har problemer med et konkret punkt, men generelt har jeg indtryk af, at det ikke er blevet modtaget negativt, og at der er en konstruktiv og positiv indstilling. De er desuden bevidste om den situation, som udvidelsen skaber, og om nødvendigheden af at skabe større gennemsigtighed og give borgerne mere information. Til hr. Turmes vil jeg sige, at jeg også er rystet over det tragiske flystyrt i Luxembourg, og branden i en togvogn i Frankrig, to begivenheder, der ligger inden for mit ansvarsområde, inden for transport. Det eneste, jeg kan sige, er, at Kommissionen i samarbejde med Dem alle sammen forsøger at udbygge og forbedre sikkerhedssystemerne mest muligt. Vi kender endnu ikke årsagen til de to ulykker, men vi forsøger i hvert fald at undgå lignende situationer med alle midler, såvel forvaltningsmæssige som teknologiske. Vi er alle rystede, og vi føler alle med ofrenes familier. Hvad angår de fremtidige direktiver, vil jeg sige til medlemmet, at det er procedurer, vi foreslår. Det er rigtigt, at vi ikke er gået i detaljer. Men han ved, at det alt sammen er i teksterne fra WENRA (Western European Nuclear Regulators' Association), som samler sikkerhedsorganer fra de forskellige lande i Unionen, netop for at vi kan forlange de standarder af kandidatlandene. Hertil skal føjes Den Internationale Atomenergiorganisations henstillinger, der som sagt skal gøres til fællesskabsret og derfor kan håndhæves i Unionen. Retsgrundlaget er artikel 31. Jeg vil sige noget om strålingsbeskyttelse. For det første drager jeg en anden konklusion end generaladvokaten, hr. Jacobs. Hvorfor rejses spørgsmålet om sikkerhed? Netop på grund af den ionisering, der kan ske. Et af formålene er netop at undgå - det er derfor, der træffes sikkerhedsforanstaltninger - at situationer med ionisering opstår. Derfor mener vi, at henvisningen til strålingsbeskyttelse er helt på sin plads. Hvorfor søger man deponeringssteder og kontrolsystemer for radioaktivt affald? Netop for at undgå ionisering og radioaktiv forurening. Altså på grund af strålingsbeskyttelse. Jeg kan fortælle Dem, at dette er et spørgsmål, som vi har diskuteret indgående i Kommissionen, og at Kommissionens juridiske tjeneste naturligvis er helt enig i, at artikel 31 er retsgrundlaget. Vi har netop i dag haft et arbejdsmøde med hr. Giscard d'Estaing, men vi har ikke foreslået, at Euratom-traktaten skal ændres. Hvad angår informationspolitikken, hr. Swoboda, mener jeg, at vi vil have gjort et stort fremskridt, hvis vi virkelig hvert andet år gennemfører en debat i Parlamentet og i Rådet, hvor der gøres rede for situationen land for land og gives et samlet billede - der findes allerede nationale debatter om de nukleare anlægs situation i de enkelte lande i Unionen - så også lande, der ikke har nukleare anlæg eller kun har forsknings- eller universitetsanlæg, kan få at vide, hvad der sker i deres egne anlæg og i nabolandets. For nuklear sikkerhed rækker ud over grænserne, og det ved vi alle sammen. Jeg mener, at vi med en tilbundsgående, velforberedt og veludført debat hvert andet år i Rådet og Parlamentet bidrager til at give gennemsigtig information til borgerne gennem alle Dem og gennem de debatter, der vil finde sted her. Hvad angår tidsplanen, er forslaget blevet forelagt for ekspertgruppen på Sikkerhedsudvalgets møde i dag, og det er planen, at rapporten skal være færdig om to måneder. Så snart den er færdig, håber jeg, at Kommissionen kan godkende forslagene, og derefter sender vi dem til EØSU, Parlamentet og Rådet til endelig vedtagelse. Matikainen-Kallström (PPE-DE). Hr. formand, det er godt at tale om energispørgsmål og diskutere dem nærmere, og det er også godt, at alle nu bliver omfattet af de samme sikkerhedsstandarder. Vi skal imidlertid holde hovedet koldt. Når der udarbejdes forslag til lovgivning, skal alt baseres på videnskabelige og tekniske fakta og ikke politisk forkærlighed. Den Internationale Atomenergiorganisation (IAEA) er en sagkyndig organisation, hvis kompetenceniveau der globalt er tillid til, og det er vigtigt, at IAEA's ekspertudtalelser også høres i denne sammenhæng. Jeg håber ikke, at Kommissionen nu opretter endnu et superreguleringsorgan, der skal fungere side om side med IAEA og forvalte den samme slags spørgsmål, da IAEA er meget vigtig på verdensplan. Det er imidlertid vigtigt, at EU-sikkerhedsstandarderne er så høje, at vi kan kræve det samme af ansøgerlandene. Jeg kunne ikke desto mindre godt tænke mig at spørge Kommissionen, hvordan den agter at tage nationale reguleringsorganer i betragtning ved udarbejdelsen af denne direktivpakke. Der træffes beslutning om energispørgsmål nationalt - og det er sådan, det skal være - og de nationale reguleringsorganers rolle vil også være af yderste vigtighed i fremtiden. Clegg (ELDR). Hr. formand, der er allerede tvivl om, hvorvidt den nukleare sektor kan overleve i et liberaliseret energimarked, hvilket illustreres af British Energys problemer i Det Forenede Kongerige. Jeg så gerne, at De, fru kommissær, i dag forsikrer os om, at denne pakke på ingen måde kan bruges som redningsaktion for den nukleare sektor, således at andre energikilder påvirkes, og den nukleare sektor ikke får en uretfærdig fordel på det europæiske indre marked for energi. Dækningen af de særdeles store omkostninger ved f.eks. bortskaffelse af affald må ikke blot fjernes fra regnskabsbøgerne i de virksomheder, der producerer nuklear energi. De sagde i Deres redegørelse, at De ville sikre, at midler til nedlukning under ingen omstændigheder ville kunne omdirigeres som krydssubsidiering til kommerciel drift af nukleare virksomheder. Kan De bekræfte, at dette på ingen måde fraviges, og at midler til nedlukning under ingen omstændigheder må bruges til kommercielle formål? McNally (PSE). Hr. formand, kommissæren arbejder under de snærende bånd af den udemokratiske og anakronistiske Euratom-traktat. Kan De trods det acceptere Europa-Parlamentets behov for at afgive udtalelse om de to direktiver og den meddelelse, som De forelægger for os, især om, hvorvidt opbevaringen af højradioaktivt affald dybt nedgravet er godtgjort? Dette er i strid med synspunkterne hos British Royal Society, der mener, at det ikke er videnskabeligt godtgjort. Isler Béguin (Verts/ALE). Hr. formand, først vil jeg sige, at jeg kommer fra Lorraine-området, og jeg ønsker ligeledes at give udtryk for min kondolence til de familier, der er berørte af jernbanekatastrofen. Jeg vil gerne minde om, at jeg stadig er en ivrig fortaler for jernbanen. Fru kommissær, hvad angår atomkraft, er jeg først og fremmest temmelig overrasket over, at vi har kunnet læse Deres forskellige forslag i Le Monde, inden De fremlagde Dem for os her i Europa-Parlamentet. Det er en smule beklageligt. Personligt er jeg overhovedet ikke overbevist - og jeg har på fornemmelsen, at De heller ikke selv er det - om en række af Deres forslag og særlig Deres forslag vedrørende dyb deponering. De er udmærket klar over, at det er et meget væsentligt spørgsmål. De ved, at der på nuværende tidspunkt ikke findes en løsning vedrørende forvaltning af affald, og at der ikke i dag findes teknikker, der gør det muligt at reducere radioaktiviteten i radioaktivt affald. Da Frankrig i 1974 indledte et stort projekt om nuklear energi, blev det bekendtgjort for alle, der gad at høre det, at om 30 år ville disse affaldsproblemer være løst. I dag 30 år efter er disse problemer ikke løst. Jeg har personligt det indtryk, at De med Deres forslag snyder offentligheden lidt. De ønsker til syvende og sidst at give indtryk af, at De med disse beslutninger vil sikre den nukleare energi i Europa. Men det er overhovedet ikke sikkert. Fru kommissær, hvordan vil De retfærdiggøre, at de nye økonomiske støtteordninger anvendes til den nukleare sektor - selv om f.eks. de franske borgere allerede har betalt meget til den nukleare sektor - og at der endnu ikke er fundet en løsning vedrørende affaldsforvaltningen, når De samtidig ved, hvor vanskeligt det var overhovedet at finde midler til sektoren for vedvarende energi. Mombaur (PPE-DE). Hr. formand, vores borgere vil helt sikkert finde dagens emner meget interessante, og de gør det muligt at afslutte et lidt skizofrent forhold, idet vi hidtil har forlangt mere af kandidatlandene under forhandlingerne end af vores egne medlemsstater. Derfor vil jeg gerne lykønske Kommissionen med, at den følger forslaget fra næstformanden, og nævne endnu et vigtigt argument for fællesskabsstandarder. Jo før vi har fællesskabsstandarder, jo før får vi mulighed for, at de også har virkning udadtil, f.eks. i Rusland og Ukraine, hvilket er i vores interesse og meget vigtigt. Desuden ville det være den bedste måde at støtte IEAE på. Fru næstformand, jeg har et spørgsmål til Dem i den forbindelse. Kan De kort gøre rede for, på hvilke punkter forslagene fra Kommissionen går videre end den hidtidige forhandlingslinje over for kandidatlandene? De Palacio Hr. formand, mine damer og herrer, jeg vil minde Dem om betænkningen af hr. Rübig, som blev behandlet i Parlamentet for ikke så længe siden, hvor der netop blev gjort rede for, at det var hensigtsmæssigt at fastsætte nogle europæiske standarder for nuklear sikkerhed, som er bindende i hele EU og ikke kun for kandidatlandene. Når jeg stiller dette forslag, følger jeg i virkeligheden en beslutning truffet af Parlamentet, og jeg er særdeles tilfreds med, hr. formand, mine damer og herrer, at være enig med Parlamentet og at kunne efterkomme en næsten enstemmig anmodning fra Parlamentets side. Det er det første, jeg vil sige til Dem. For det andet kan nogle af Dem nære mistanke om alle mulige skjulte hensigter - anden, tredje, fjerde, femte og sjette hensigt. Men der er objektive og ubestridelige kendsgerninger. Med disse forslag vil vi, hvis de bliver vedtaget i de kommende måneder, hvilket jeg håber, at de gør, forøge garantierne for, at sikkerheden i alle kraftværker og alle anlæg i EU er mest hensigtsmæssig og har et meget højt niveau. Vi vil forøge garantierne for, at problemet med nukleart affald bliver løst, i hvert fald hvad angår passende deponering og oplagring, med nogle tidsfrister. Vi vil forøge garantierne for, at de midler, der er nødvendige for nedlukning af anlæg, der i øjeblikket er mere eller mindre forurenede, vil eksistere og være til rådighed, når der er behov for dem. Og derfor vil vi forøge det, som vi af hensyn til borgerne efter min mening bør forøge: garantierne, tilliden, informationen og gennemsigtigheden. Det er den objektive kendsgerning. Alt andet er fortolkninger. Det er det, jeg ønsker. De har nævnt vedvarende energikilder. Jeg vil blot minde Dem om, mine damer og herrer, at mit første forslag gik ud på at fremme energiproduktion på grundlag af vedvarende energikilder - det var ikke sket før - med kvantificerede mål for de forskellige stater i Unionen. Derefter stillede jeg et forslag om biobrændstof. Jeg har stillet adskillige forslag om energieffektivitet - konkret et om bygninger, som er meget ambitiøst. Jeg vil sige til Dem, mine damer og herrer, at jeg på ingen måde har forsømt spørgsmålet om vedvarende energikilder og energieffektivitet. Tværtimod. Jeg har lige fra starten engageret mig i det. Men det betyder ikke, at det ikke er nødvendigt at forbedre sikkerheden i nukleare anlæg i hele EU - ikke kun i kernekraftværker, men også i universitets- og forskningsanlæg og andre typer anlæg - og at forbedre alle former for information og sikkerhed ved håndtering af affald i EU. Tredje spørgsmål vedrører Le Monde. Kære medlem, jeg er ikke den, der lækker information, det kan jeg forsikre Dem for. Desuden har jeg på et tidspunkt selv været offer for en læk, men af princip lækker jeg naturligvis ikke information. Denne pakke om nuklear sikkerhed er blevet vedtaget i formiddag, og nu forelægger jeg den for Dem. Hvad angår teknologier, foreslås der en pakke om forskning og tilskyndelse til forskning. Der er forskningsområder - f.eks. det, der kaldes separation og transmutation - som kan bidrage med løsninger. Der er ikke sikkerhed for det, men de kan bidrage med løsninger. Da resultaterne af den forskning ikke er garanteret, skal problemet med deponering langt nede i undergrunden løses i mellemtiden. Men der foregår forskning og med store positive fremtidsperspektiver. Mine damer og herrer, med dette mener jeg, at vi styrker sikkerheden, garantien og informationen til borgene. Det drejer sig ikke om at skabe et nyt forskningsorgan. Tværtimod, det er de nationale myndigheder - og kontrollørerne - der vil få ansvar for forskning i hele Unionen. Hvad angår problemet med illoyal konkurrence inden for det indre marked for elektricitet, fremgår det klart af artikel 11 og det tilhørende bilag, at nedlukningsmidler udelukkende kan anvendes til de fastsatte mål, det vil sige til nedlukning af nukleare anlæg til sin tid, noget der desværre ikke er tilfældet i flere lande i EU i dag, hvor de midler indgår i den samlede masse, i selskabernes samlede regnskab, og derfor kan anvendes til alle mulige driftsformål. (Bifald) Formanden. Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens redegørelser om resultaterne af Det Europæiske Råds møde i Bruxelles den 24.-25. oktober 2002. Jeg vil gerne føre min personlige taknemmelighed over for statsminister Fogh Rasmussen til protokols for det engagement, han har udvist over for Europa-Parlamentet. Han har udstukket en kurs, som jeg håber, at de fremtidige formandskaber følger på mødet med Formandskonferencen forud for det danske formandskab. Før topmødet i København mødes han endnu en gang med Formandskonferencen. På plenarmødet i Strasbourg den 19. november 2002 bidrager han exceptionelt til forhandlingen om udvidelsen under tilstedeværelse af observatører i form af parlamentsmedlemmer fra tiltrædelseslandene. Det sker naturligvis ud over den normale dialog, som statsministeren deltager i. Jeg vil gerne på vegne af Europa-Parlamentet give udtryk for min personlige taknemmelighed. Fogh Rasmussen . Hr. formand, allerførst vil jeg gerne sige mange tak for den positive velkomst, og jeg vil ligeledes benytte denne lejlighed til at udtrykke min stærke påskønnelse af det gode og tætte samarbejde mellem Europa-Parlamentet og det danske formandskab. Det er et samarbejde, vi tillægger den allerstørste betydning, og derfor er det en stor glæde for mig at notere, at samarbejdet finder sted på den allermest positive facon. Europa-Parlamentet og formandskabet har et fælles projekt. Vi deler den samme vision, vi arbejder for et fælles mål. Udvidelsen af EU er vor generations største politiske opgave. Det er en udfordring og en mulighed, der rækker ud over vor egen tid. Udvidelsen er på godt og ondt forankret i vores fælles historie og vil få afgørende betydning for vore efterkommeres liv og muligheder. Udvidelsen af EU markerer afslutningen på det 20. århundredes europæiske tragedie, og er porten til en fælles fremtid for vore folk i frihed, fred og velstand. Europas historie har været hjemsøgt af krige, kriser og menneskelig ulykke. Til gengæld er Europa og vor europæiske kultur også karakteriseret ved en enestående evne til at genrejse sig, til at genfinde sig selv, til både at genopdage og redefinere sine værdier og mål. Det 20. århundrede var en ulykke for Europa. To skrækkelige verdenskrige sled vort kontinent i stykker. Anden Verdenskrigs ragnarok blev fulgt af mere end 40 års kommunistisk diktatur i Central- og Østeuropa. I næsten et halvt århundrede levede vi med en kunstig deling af Europa. Før Første Verdenskrig var vort kontinent præget af optimisme, selvtillid og en tro på fremtiden. De værdier blev overdøvet af kanontordenen i august 1914 og blev trampet til døde i verdenskrigens skyttegrave. Vi har aldrig for alvor genfundet den optimisme og tro på fremtiden, der prægede de første år af det 20. århundrede. Udvidelsen af EU markerer begyndelsen på en ny epoke i Europas historie. Udvidelsen kan bibringe Europa den dynamik og den kraft, der kan skabe grundlaget for en ny europæisk bevidsthed. Udvidelsen er nøglen til Europas fremtid. Efter 90 år - fra 1914 til 2004 - kan vi endelig afslutte ét af de mest blodige og mørke kapitler i Europas historie. Det er en opgave, der inspirerer, - et ansvar, der forpligter. På denne baggrund vil jeg gerne takke Europa-Parlamentet for dets vedvarende og uforbeholdne støtte til udvidelsesprojektet. Denne støtte kom senest til udtryk under forhandlingerne på plenarmødet den 23. oktober, og blev udtrykt stærkt af Parlamentets formand over for Det Europæiske Råd på topmødet i Bruxelles. På formandskabets vegne vil jeg gerne takke for denne klare og stærke melding fra Parlamentet. Det er også på denne baggrund, at jeg med stor glæde kan meddele Dem alle her i dag, at Det Europæiske Råd på topmødet i Bruxelles bekræftede EU-landenes fulde opbakning til udvidelsen. Vi traf en række afgørende beslutninger. De betyder, at første runde af udvidelsesforhandlingerne kan afsluttes i København til december. Dog vil jeg understrege, at udvidelsen er langt fra sikret endnu. Vi står fortsat med en kæmpeopgave foran os, og med begrænset tid til rådighed. Vi forhandler samlet med 27 lande, og vi har 37 dage til at nå til et resultat - intet er givet. Men der ligger nu et spor for de videre forhandlinger: Formandskabet og Kommissionen har et fast grundlag at forhandle på frem til topmødet i København, og det skaber klarhed. Det skaber klarhed for os i de nuværende medlemsstater, og det skaber klarhed for kandidatlandene. De bliver ikke stillet over for et "fait accompli". Vi møder dem med et tilbud om konkrete forhandlinger, og med en opfordring til at yde den sidste afgørende indsats. Der skal ikke herske tvivl om, at vi i formandskabet går til opgaven med al vor energi og med en utrættelig vilje til at nå resultater. Formandskabet havde tre målsætninger før topmødet i Bruxelles: Vi ønskede for det første at få skabt enighed om grundlaget for de afsluttende forhandlinger med kandidatlandene om udvidelsen. Det vil sige beslutninger om landevalg, beslutninger om de udestående finansielle spørgsmål og beslutninger om de sidste, åbne institutionelle emner. For det andet ville vi sikre enighed om en fælles EU-linje i spørgsmålet om transit mellem Kaliningrad og Rusland, således at der ligger et klart grundlag for forhandlingerne frem mod EU-Rusland topmødet den 11. november. Og endelig, for det tredje, lagde vi fra formandskabets side vægt på at gennemføre topmødet i Bruxelles i overensstemmelse med beslutningerne fra Sevilla-topmødet. Disse beslutninger betyder kortere samt mere effektive og fokuserede møder i Det Europæiske Råd. Jeg kan med tilfredshed konstatere, at vi på alle tre områder opnåede det, vi gerne ville. Det lykkedes at give topmødet en form, der afspejlede ånden og beslutningerne fra Sevilla. Et kort møde af godt ét døgns varighed med en koncentreret dagsorden, som var grundigt forberedt, en dagsorden som var udformet i størst mulig åbenhed. Jeg kan nævne, at man har kunnet finde den kommenterede dagsorden for topmødet på formandskabets hjemmeside i ugerne op til Bruxelles, således at alle har kunnet følge med i forberedelserne. Jeg har personligt lagt stor vægt på, at topmødet i Bruxelles blev så fokuseret og så resultatorienteret som muligt, og jeg er godt tilfreds med resultatet. Jeg finder, at det lykkedes at skabe nogle procedurer, der forhåbentlig vil kunne tjene til inspiration for fremtidige formandskaber. Også med hensyn til Kaliningrad nåede formandskabet sine mål i Bruxelles. Det Europæiske Råd tilsluttede sig de detaljerede konklusioner, som udenrigsministrene havde opnået enighed om den 22. oktober. Der er således sikret et grundlag for de videre forhandlinger med Rusland. EU's linje er klar. Vi ønsker at finde en løsning, der tager højde for Ruslands problemer, som samtidig respekterer Litauens suverænitet og Schengen-samarbejdets regler. Det er klart, at udvidelsen var hovedemnet i Bruxelles. For formandskabet var det afgørende at få rammerne på plads for de videre forhandlinger med kandidatlandene. Vi gjorde det meget klart for alle, at det var nu - og ikke til december - beslutningerne skulle træffes, og vi havde koncentreret dagsordenen om netop de centrale spørgsmål. Bl.a. af disse grunde fik vi truffet de nødvendige beslutninger. Jeg skal ikke her gennemgå konklusionerne fra topmødet i detaljer. Konklusionerne er korte og klare og taler for sig selv, men jeg vil fremhæve de væsentligste beslutninger. Det Europæiske Råd godkendte Kommissionens anbefalinger om landevalg. Det vil sige, at 10 lande: Cypern, Estland, Letland, Litauen, Malta, Polen, Slovakiet, Slovenien, Tjekkiet og Ungarn vil kunne afslutte forhandlinger ved udgangen af året. For så vidt angår Bulgarien og Rumænien, besluttede vi at støtte disse to lande i deres bestræbelser for at nå målet om medlemskab i 2007. Topmødet i København vil træffe konkrete beslutninger om, hvordan vi styrker deres forberedelser til medlemskab. Budskabet til Bulgarien og Rumænien er klart. Udvidelsen fortsætter. EU er åbent for europæiske lande, som ønsker at blive medlem, og som opfylder kravene for medlemskab. Vi sendte også et klart signal til Tyrkiet. Der er tilfredshed i Det Europæiske Råd med de fremskridt, som Tyrkiet har gjort i retning af at opfylde det politiske Københavns-kriterium. (Bifald) Vi opfordrer Tyrkiet til at fortsætte reformprocessen - ikke mindst i form af faktisk gennemførelse af de vedtagne reformer. Vi vil træffe nye beslutninger om Tyrkiet på topmødet i København. I tilknytning til landevalg drøftede vi spørgsmål om overvågning og beskyttelsesklausuler. Også på dette område tilsluttede Det Europæiske Råd sig Kommissionens forslag med en enkelt justering. Vi forlængede den periode, hvor de særlige foranstaltninger skal gælde, fra to til tre år. Det Europæiske Råd traf ligeledes beslutning om de sidste udestående institutionelle spørgsmål. Det drejede sig om de nødvendige justeringer i lyset af overgangen fra 15 til forhåbentligt 25 medlemsstater. Stats- og regeringscheferne tiltrådte det kompromis, som formandskabet allerede havde opnået på udenrigsministrenes møde den 22. oktober. Hermed er der også på dette område fastlagt et klart forhandlingsgrundlag for formandskabet i forhold til kandidatlandene. Det vanskeligste emne på dagsordenen for topmødet i Bruxelles var de udestående finansielle spørgsmål. Men det lykkedes at nå et resultat. Vi traf tre afgørende beslutninger. Med hensyn
{'language': 'da'}