Genoptagelse af sessionen Formanden Jeg erklærer Europa-Parlamentets session, der blev afbrudt fredag den 17. juli 1998, for genoptaget. Mine damer og herrer, jeg håber, at De alle har haft en dejlig ferie, og jeg ønsker Dem et frugtbart arbejde her i det sidste år af indeværende valgperiode. Mindeord Formanden Jeg vil gerne hylde dr. Allan Macartney, som døde pludseligt i sit hjem i Aberdeen den 25. august. Vi har mistet en kollega, der var respekteret over hele det politiske spektrum, både hjemme i Skotland og her i Europa-Parlamentet. Allan Macartney, som blev valgt til Europa-Parlamentet for valgkredsen Nordøstskotland i 1994, var en meget aktiv parlamentariker. Som næstformand i Fiskeriudvalget kæmpede han utrætteligt for fiskeriindustrien. Han var også medlem af Udvalget om Udvikling og Samarbejde, hvor han bidrog med sin store viden om og stærke engagement i Afrika. Allan Macartney var medlem af det Skotske Nationalistparti i omkring 40 år og grundlagde som formand partiets studenterfløj. Han havde forskellige poster i partiet, før han i 1992 blev næstformand. Han var partiets talsmand i europæiske og udenrigsanliggender og var stærkt engageret i partiets forberedelser til det nye skotske parlament. Hans sidste offentlige fremtræden var dagen, før han døde, da han fremlagde sine forslag til forbindelser mellem det nye skotske parlament og Europa. Allans kone, Anne, og andre familiemedlemmer er her i dag på tilhørerpladserne. Jeg vil gerne bede jer om at rejse jer sammen med dem og iagttage et minuts stilhed til minde om vores kollega. (Parlamentet iagttog stående et minuts stilhed) Arbejdsplan Formanden Næste punkt på dagsordenen er fastsættelse af arbejdsplanen. Det endelige forslag til dagsorden, som det blev opstillet af Formandskonferencen i overensstemmelse med forretningsordenens artikel 95, er omdelt. Jeg giver ordet til fru Theato. Theato Hr. formand, betænkningen af Bösch om UCLAF's uafhængighed er blevet taget af dagsordenen. Det har jeg fået at vide mere eller mindre uofficielt. Jeg har fået at vide, at der skulle være et brev på vej fra Dem til mig som udvalgsformand. Jeg finder det noget mærkværdigt, at jeg så sent får kendskab til, at betænkningen er blevet taget af dagsordenen. GD I havde ellers efter vedtagelsen af betænkningen den 4. september i Budgetkontroludvalget signaleret, at denne betænkning ville komme på dagsordenen. Men så blev den ikke frigivet, og den er stadig ikke tilgængelig, så der har ikke været mulighed for at indgive ændringsforslag. Årsagerne til at tage betænkningen af dagsordenen kender jeg fra skrivelser fra administrationen, men en politisk begrundelse har vores udvalg indtil videre ikke fået. Jeg vil her gerne slå fast, at denne betænkning er baseret på EF-traktatens artikel 206, idet der er tale om en betænkning på grundlag af Revisionsrettens særberetning nr. 8/98; dette retsgrundlag er tilstrækkeligt, og forretningsordenens artikel 50 kommer derfor efter min mening ikke til anvendelse. I øvrigt er der her tale om et politisk spørgsmål. I medierne optræder der et aktuelt tilfælde af mistanke i forbindelse med spørgsmålet om humanitær hjælp og uregelmæssigheder på dette område. Politisk ville det have været særdeles godt, hvis vi i denne uge kunne have vedtaget betænkningen af Bösch og dermed tydeligt have vist, hvordan dette Parlament reagerer for bedre at kunne forebygge og også retsforfølge bedragerier. Derfor beder jeg Dem føre denne protest til protokols, som jeg her fremsætter i min egenskab af udvalgsformand. Denne betænkning figurerer desværre ikke som planlagt på dagsordenen, selvom den er vedtaget endeligt i udvalget. Jeg protesterer mod dette, og jeg beder om at få at vide, hvornår betænkningen vil foreligge. (Bifald fra højre) Formanden Fru Theato, jeg har faktisk svaret Dem i brev af den 11., hvori jeg oplyste, at jeg havde læst Deres brev, og at jeg er forpligtet til at sikre, at betænkningerne er i overensstemmelse med traktaterne og forretningsordenen. Jeg beklager meget, at De ikke har fået mere detaljerede oplysninger, og jeg vil sørge for, at dette sker så hurtigt som muligt. Som De så udmærket fremførte, er problemet, at betænkningen ikke indeholder oplysninger om retsgrundlaget, hvilket er nødvendigt, for at vi kan stemme om den med det flertal, der er nødvendigt, for at den bliver gyldig, og den indeholder heller ikke en finansieringsoversigt. Jeg tror, at Deres udvalg kan få opfyldt disse to krav i forretningsordenens artikel 50 inden første mødeperiode i oktober. Formandskonferencen har derfor til hensigt at opføre denne betænkning på dagsordenen for første mødeperiode i oktober ud fra de politiske synspunkter, som De netop har forklaret. Det drejer sig ganske enkelt om, at retsgrundlaget skal oplyses i betænkningen, for De ved meget bedre end jeg, at hvis Kommissionen skal være forpligtet til at behandle et forslag til retsakt, som De fremlægger, skal det fremlægges i henhold til artikel 138 B, og at det skal vedtages med flertal. Hvis det ikke gøres i henhold til denne artikel, ved De, at forslaget ikke har samme bindende virkning for Kommisionen. Det er Deres udvalg, som skal afgøre, hvilken vej der vælges, men De skal angive det. Og forretningsordenens artikel 50 kræver også en finansieringsoversigt. Jeg antager, at det i Budgetkontroludvalget er forholdsvis nemt at vide, hvad en organisation med 300 arbejdspladser koster. Jeg tror ikke, at det vil medføre nogen problemer at få afklaret dette til første mødeperiode i oktober. Fabre-Aubrespy Hr. formand, jeg vil med udgangspunkt i artikel 96 også gerne tale om dette emne. I øvrigt gør jeg opmærksom på, at fru Theatos anmodning i hendes egenskab af formand for Budgetkontroludvalget bør medføre en afstemning om anmodningen om genopførelse af Bösch-betænkningen på dagsordenen. På vegne af min gruppe og i overensstemmelse med artikel 96 fremsætter jeg anmodning om genopførelse af denne betænkning. De er blevet misinformeret, hr. formand. Det, som De lige har fortalt os, har ingen juridisk hjemmel. Vi befinder os hverken inden for rammerne af artikel 50 i forretningsordenen eller inden for rammerne af artikel 138 B i traktaten, og jeg beder alle medlemmerne om at bevidne, hvad jeg siger. Der har ikke været nogen initiativbetænkning, der foreligger ikke nogen tilladelse fra Formandskonferencen til at udarbejde denne betænkning. Betænkningen falder inden for rammerne af dechargeproceduren. Den ligger i forlængelse af en særrapport fra Revisionsretten om UCLAF's arbejdsmetoder, som er en belastende rapport om den svindel, der sker til skade for fællesskabsbudgettet. Vi befinder os altså ikke inden for rammerne af artikel 50, og vi har hverken behov for juridisk hjemmel eller finansieringsoversigter. Det er i øvrigt ikke første gang, at Budgetkontroludvalget foreslår lignende bestemmelser i dets betænkninger, og jeg taler af erfaring, for, som De måske har bemærket, er det hændt, at jeg ikke har stemt for dem. Budgetkontroludvalget opfordrer Kommissionen til at tage et initiativ. Det er overhovedet ikke et lovgivningsforslag, som nogen fejlagtigt har fortalt Dem. Den pågældende betænkning bør derfor opføres på dagsordenen, for hvis vi venter til den første mødeperiode i oktober, vil vi komme efter Budgetudvalget, der holder møde den 28. september. Men de foranstaltninger, der skal træffes, er af hastende og budgetmæssig karakter, og Budgetudvalget skal påtage sig sit ansvar fra den 28. september. Det er grunden til, at jeg anmoder om genopførelsen af denne betænkning på dagsordenen under anvendelse af artikel 96. (Bifald fra højre) Formanden Hr. Fabre-Aubrespy, De er jurist og medlem af Udvalget for Forretningsordenen, og De ved, at artikel 138 B i traktaten ikke begrænser lovgivningsforslagene af denne art til dem, der fremsættes inden for rammerne af initiativbetænkningen. De ved også, at når man stiller Kommissionen et lovgivningsforslag, hvilket er formålet med stk. 2 og 3 i beslutningen, skal man anvende artikel 138 B i traktaten, undtagen hvis det berørte udvalg præciserer, at det ikke ønsker at anvende artikel 138 B i forbindelse med anmodningen. Derfor er det beklageligt, at Budgetkontroludvalget ikke har præciseret retsgrundlaget, for det får betydning for det krævede flertal. Hvis det er flertallet i artikel 138 B, er det absolut flertal. Hvis det ikke er dette flertal, er det kompetente udvalg ikke nødsaget til at anvende artikel 138 B, og så er der tale om simpelt flertal. Derfor kræves det i artikel 50 i forretningsordenen, at teksten til den pågældende beslutning præciserer retsgrundlaget. Jeg kan for mit eget vedkommende desværre ikke gøre andet end at overholde forretningsordenen. Det er ganske nemt at løse problemet. Jeg synes også, at det er nemt at give Parlamentet mulighed for at udtale sig om et forslag til oprettelse af 300 nye budgetposter på grundlag af finansieringsoversigten. Det er formålet med artikel 50, og det er ret enkelt. Jeg kan ikke holdes ansvarlig for, at Budgetkontroludvalget, som burde råde over taloplysningerne, ikke har oplyst disse. Tjenestegrenene gjorde mig opmærksom på problemet, og jeg havde ingen anden mulighed end at anmode om, at betænkningen blev udarbejdet hurtigst muligt. Hvis De er i tvivl, vil jeg med glæde sende denne fortolkning til Udvalget for Forretningsordenen. Müller Hr. formand, før jeg tager stilling til forretningsordenen vil jeg gerne takke for noget, som min gruppe har arbejdet for lige så længe, som jeg har været her i Parlamentet. Endelig, endelig er der kommet affaldssortering på mit kontor. Der er kommet nye skraldespande, og jeg vil gerne takke for, at dette skridt endelig har kunnet realiseres! Nu til det mere alvorlige punkt. Jeg har personligt i forbindelse med undersøgelser hos Echo anmodet om, at Kommissionen skulle afgive en erklæring i denne uge. Min gruppe har også henvendt sig skriftligt til Dem om dette anliggende. Nu har jeg - og også andre medlemmer af Budgetkontroludvalget - for omtrent en time siden af hr.Trojan fået et udførligt papir med stillingtagen til de spørgsmål, som vi har stillet i Budgetkontroludvalget. Af denne grund formoder jeg, at vi, hvis kommissærernes invitation til samtale er alvorligt ment, kan nå til enighed med kommissærerne om dette emne i denne eller i næste uge, og derfor vil jeg her og nu ikke længere støtte anmodningen om at diskutere denne sag i plenum. Men jeg vil gerne sige en ting: Det umiddelbare sammenfald mellem vores Echo-undersøgelser og Bösch-betænkningen ville have ført til, at der i dag kl. 17.00 kunne have fundet en eksakt, udførlig og solid debat sted her i Parlamentet om spørgsmålet om, hvordan vi håndterer uregelmæssigheder og mistanker med hensyn til bedrageri i vores egne rækker. Hr. formand, jeg er ked af at måtte sige til Dem, at denne politiske manøvre trods al Deres juridiske argumentation forekommer mig at være for åbenlys, og i denne sag vil jeg gerne sige til Dem, at henvisningen til forretningsordenens artikel 50 efter min opfattelse er helt uholdbar! Det har fra starten været klart, at denne betænkning af Bösch er en betænkning i henhold til artikel 206. Hvis Præsidiet mener ikke at vide det, så havde en telefonopringning til fru Theato eller til ordføreren været det mindste, man kunne forvente. I stedet besværer man generaldirektioner med henvisninger, bemærkninger og juridiske eventualiteter op ad vægge og ned ad stolper for at opklare ting, som der hersker fuldstændig enighed om hos de personer, der i Budgetkontroludvalget har vedtaget denne betænkning. Det er ikke i orden, hr. formand, at De her undergraver den politiske debat med juridiske argumenter, og i øvrigt anmoder jeg som supplement til det, som hr. Fabre-Aubrespy har anmodet om, om, at betænkningen, som det ansvarlige parlamentariske udvalg har vedtaget, foreligger for alle medlemmer af dette Parlament i morgen kl. 12.00 på alle sprog! Formanden Fru Müller, jeg vil ikke kommentere Deres insinuationer. Min pligt er ganske enkelt at anvende forretningsordenen. Og når et parlament som dette får stadig flere beføjelser, får det også stadig større pligt til at kende de regler, der gælder for udøvelsen af magtbeføjelserne, og dermed at overholde dem. Sådan er det ganske enkelt, fru Müller. Det drejer sig ikke om at vide, hvad hvert udvalg ønsker, men derimod om hvad det kan gøre i henhold til reglerne. Dette er mit ansvar, og hvis nogen har en anden fortolkning, må de henvende sig til Udvalget for Forretningsordenen, og dette siger jeg med al respekt for enhver anden mening. Jeg giver ordet til hr. Crowley. Crowley Hr. formand, hvad angår forretningsordenen, så vil jeg gerne have ført til protokols, at jeg ønsker min kollega i valgkredsen og gode ven, hr. Cox, tillykke med udnævnelsen til formand for ELDR-gruppen. Det er en stor ære for ham og hans familie og især for Irland at have en gruppeformand fra Irland. Formanden Mange tak, hr. Crowley. Personligt har jeg allerede haft lejlighed til at lykønske hr. Cox, men nu er det bekræftet af Parlamentet. (Arbejdsplanen fastsattes) Tredjelandes luftfartøjers sikkerhed Formanden Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0295/98) fra Udvalget om Transport og Turisme om Rådets fælles holdning (C4-0338/98-97/0039(SYN)) fastlagt med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om indførelse af sikkerhedskontrol af tredjelandes luftfartøjer, der benytter Fællesskabets lufthavne. (Ordfører: González Triviño) Jeg giver ordet til hr. Dary som stedfortræder for ordføreren. Dary Hr. formand, dette forslag har sin oprindelse i et direktiv, der indfører en procedure til evaluering af sikkerheden af luftfartøjer fra tredjelande, der benytter Fællesskabets lufthavne. Det er den første af en række foranstaltninger, som er blevet foreslået af en arbejdsgruppe på højt niveau, som havde til opgave at definere en fællesskabsstrategi til forbedring af sikkerheden i lufttrafikken. Det Europæiske Fællesskab har siden den 1. januar 1992 rådet over en række harmoniserede sikkerhedskrav, som gælder for luftfartsforetagenderne i Fællesskabet, og som gør de europæiske flyselskaber til nogle af de sikreste i verdenen. Til gengæld er sikkerheden for et antal luftfartøjer fra tredjelande ikke lige så betryggende. De europæiske borgere og luftfartselskaberne berøres tydeligvis af denne situation, når de benytter Fællesskabets lufthavne. Problemet blev især understreget ved et flystyrt i februar 1996, hvor et tyrkisk fly, der var chartret, forulykkede, og hvor 176 passagerer blev dræbt. Det drejede sig desværre ikke om en isoleret ulykke. På det seneste er sikkerheden i gamle Boeing 737- og 747-fly blevet diskuteret, og således blev 152 af de pågældende fly kaldt til kontrol i USA. De europæiske flyselskaber og for den sags skyld alle operatører af denne flytype bør foretage lignende kontrol. Desuden er der siden slutningen af august styrtet et 20 år gammelt fly ned i Quito i Ecuador, og et andet fly tilhørende Swissair forulykkede for endnu kortere tid siden i havet ud for Halifax af endnu uvisse årsager. Det forslag, som vi drøfter, sigter mod at indsamle oplysninger fra piloter, passagerer, flymekanikere eller andre, og hvis der er formodning om manglende overholdelse af de internationale standarder, at kontrollere de berørte fly og udbedre eventuelle mangler. Hvis reglerne ikke overholdes, kan forslaget i sidste ende bevirke, at flyene gives startforbud, eller at luftfartsselskaberne ikke får lov at anvende Fællesskabets lufthavne. De vigtigste elementer i Kommissionens forslag til direktiv er følgende. Først og fremmest skal luftfartsmyndighederne sammenholde og dele alle relevante oplysninger om rampcheck. Dernæst fastsættes de forhold, som kan give anledning til rampcheck og i sidste ende til startforbud. Sluttelig planlægges der en kollektiv fællesskabsaktion, der strækker sig fra fastsættelsen af indholdet af og procedurerne for rampcheck til indførelsen af forbud mod bestemte operatører. Det er det sidste punkt, der er direktivets kerne, og som har afstedkommet de største uoverensstemmelser i forhold til Rådet. Det, Kommissionen foreslog, var i hovedtræk, at den om fornødent kunne foreslå, at der skulle iværksættes en særlig overvågning af en operatør fra et tredjeland eller indføres forbud mod, at lufttransportoperatører fra et bestemt land anvendte fællesskabslufthavne. De seneste erfaringer med operatører fra tredjelande, der omgår et forbud i en medlemsstat ved at lande på den anden side af grænsen i en nabomedlemsstat i en bekvemmelighedslufthavn, synes at berettige denne kollektive fællesskabsaktion. Parlamentet støttede under førstebehandlingen fuldt ud Kommissionens forslag om at forbedre udenlandske luftfartsselskabers sikkerhed ud fra den betragtning, at man hverken kan eller skal gå på kompromis med hensyn til sikkerheden. Ikke desto mindre blev 14 ændringsforslag vedtaget med det formål at styrke fælles aktioner, udvide informationskilderne og indføre et mål af åbenhed ved at sikre, at startforbud blev offentliggjort i de tilfælde, hvor der var tale om umiddelbar sikkerhedsrisiko. Det sidste aspekt forekom at være væsentligt, da Parlamentet altid har opfattet frigivelsen af oplysninger om luftfartssikkerhed til offentligheden som et vigtigt element i en fællesskabspolitik for luftfartssikkerhed. Kommissionen accepterede næsten alle ændringsforslagene og fremlagde et ændret forslag. Imidlertid accepterede Rådet i sin fælles holdning kun halvdelen og fjernede de mest vigtige og progressive elementer, især dem, som drejede sig om offentliggørelse af startforbud. Ordføreren, som jeg træder i stedet for i dag, beklager stærkt teksten i Rådets fælles holdning. I betragtning af udtalelserne fra det britiske formandskab med hensyn til behovet for at opprioritere sikkerheden i den fælles transportpolitik, står det klart, at denne tekst ikke tilfører noget som helst nyt, men begrænser sig til at anerkende den ret, som medlemsstaterne allerede nu har, uden at give Kommissionen beføjelse til at fastsætte generelle sanktioner, som i hele Fællesskabet kunne være gældende for medlemsstater, fly og operatører, der ikke opfylder de internationale sikkerhedsstandarder. Ændringsforslaget bekræfter ganske enkelt Parlamentets holdning, som går på, at alle tredjelandes luftfartøjer, der lander i fællesskabslufthavne og mistænkes for ikke at være i overensstemmelse med de internationale sikkerhedsnormer, skal underkastes rampcheck. Dette er en minimumsbestemmelse, hvad sikkerhed angår. Derudover mener ordføreren, at bestemmelsen skal gælde for alle - og ikke kun de vigtigste - lufthavne, der er åbne for internationale passager- og godstransportflyvninger, eftersom mange af de registrerede ulykker vedrører udenlandske fragtselskaber eller charterselskaber, der anvender regionale lufthavne for at spare på landingsafgifterne. Ændringsforslag 3 og 4 drejer sig om Kommissionens beføjelser til at fastsætte sanktioner. Schmidbauer Hr. formand, betænkningen af González Triviño om sikkerhedskontrol af tredjelandes luftfartøjer er nu blevet enstemmigt vedtaget ved andenbehandlingen i udvalget, sådan som det også var tilfældet allerede ved førstebehandlingen. Denne betænkning er af særlig betydning, for det drejer sig om sikkerhed og liv for besætning og passagerer. Når Den Europæiske Union garanterer friheden for persontrafikken, så må den også kunne tage ansvaret for sikkerheden i persontrafikken. Netop de flypassagerer, som benytter sig af billige flytilbud, er sig for det meste ikke bevidst, hvor farlig en rejse, de begiver sig ud på, er, især da de ikke får nogen pålidelige oplysninger om, om og hvor der er konstateret sikkerhedsmangler og hos hvilke selskaber. Med direktivforslaget er vi kommet et godt stykke videre mod at opnå en omfattende sikkerhed for alle flypassagerer i den europæiske flytrafik. Parlamentet og Kommissionen er under diskussionen om direktivet hurtigt nået til enighed om, at der kun kan garanteres en effektiv beskyttelse af flypassagererne, hvis de forudgående inspektioner gennemføres i henhold til en fælles inspektionsliste overalt og på alle flyvemaskiner. I denne forbindelse må medlemsstaterne informere hinanden og Kommissionen grundigt om resultaterne af kontrollerne og om de foranstaltninger, der træffes over for tredjelandes luftfartøjer. Medlemsstaterne må træffe fælles foranstaltninger over for de luftfartøjer, som opviser sikkerhedsmangler. I Den Europæiske Union opnår vi kun den størst mulige sikkerhed i lufthavnene, hvis kontrolsystemet er fælles, og tredjelandes luftfartøjer ikke længere kan undvige fra en medlemsstat til en anden eller fra en lufthavn til en anden. Det sikkerhedsnet, som vi spænder ud, må ikke have så store masker, at der er mulighed for at slippe ubemærket igennem. På denne baggrund er det uforståeligt for mig, og sikkert også for næsten alle mine kolleger her i Parlamentet, at Rådet i sin fælles holdning foretager nogle ganske væsentlige indskrænkninger i Kommissionens og Parlamentets oprindelige forslag. Det er heller ikke forståeligt, hvorfor Kommissionen ikke skulle udstede selvstændige, EU-dækkende flyveforbud. Naturligvis respekterer vi medlemsstaternes beslutningsfrihed. Men på hvilket område ville det være rimeligt, at Kommissionen skulle træffe centrale afgørelser om sanktioner, hvis ikke på området for sikkerheden i Europa? Hvis vi i denne sag tillader et for stort spillerum for medlemsstaternes enkeltbeslutninger, risikerer vi endnu en gang at ramme ved siden af målet for dette direktiv, nemlig sikkerheden. Medlemsstaternes beslutningsfrihed og subsidiaritetsprincippet må ikke forveksles med national egoisme. Jeg er derfor ordføreren meget taknemmelig for det solide og fair kompromis, som han har foreslået i sine ændringsforslag, og som vi har vedtaget enstemmigt. Min gruppe står uden forbehold bag dette kompromis. På denne måde er det, tror jeg, lykkedes at bygge bro mellem Parlamentets og Kommissionens anliggende og medlemsstaternes betænkeligheder. Ferber Hr. formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil fatte mig i korthed og håber, at jeg på den måde kan indhente lidt af den tid, som kollegerne har overskredet indtil nu. Først vil jeg gerne hjerteligt lykønske ordføreren, som desværre ikke er til stede i dag, med hans fortræffelige betænkning. Han har virkelig gjort et godt stykke arbejde. Jeg vil ganske enkelt tilslutte mig hans kritik af Rådet. Vi ønsker ikke det umulige, vi ønsker sikre flyvemaskiner, også selvom de kommer fra ikke-EU-stater. For EU-staternes vedkommende har dette jo været reguleret siden 1992. Vi ønsker ikke noget overdrevet bureaukrati, vi ønsker udveksling af informationer og informationsmuligheder for offentligheden. Alt det er ikke overdrevet, det, vi ønsker, er at opnå noget fornuftigt for Europas borgere, nemlig så høj en sikkerhedsstandard som muligt. Det Europæiske Folkepartis Gruppe støtter derfor alle Udvalget om Transport og Turismes ændringsforslag, som vi har gjort det allerede i udvalget. Vi er af den opfattelse, at der her er fundet et fornuftigt kompromis. Samtidig forventer vi af Kommissionen, at den under forhandlingerne med Rådet i andenbehandlingen eftertrykkeligt støtter disse forslag, som er et kraftigt udtryk for dette Parlaments vilje. Også Rådet ville gøre klogt i at overtage vores forslag. Kaklamanis Hr. formand, også jeg vil gerne takke ordføreren, selvom han ikke er til stede, fordi han har fastholdt de rigtige synspunkter. Samtidig vil jeg sige, at min politiske gruppe støtter denne betænkning 100 %, ligesom vi støtter kommissær Kinnocks arbejde, men jeg tager afstand fra Rådets politik. Rådet må indse, at opportunistisk politik og kompromispolitik er på sin plads, når det drejer sig om andre spørgsmål. Men når vi behandler spørgsmål, der vedrører vores liv, vores familiers og børns liv, har Rådet ingen, absolut ingen ret til at præsentere os for beslutninger, der er resultat af et politisk kompromis. Det er især beklageligt, fordi vi alle har fået at vide, at Rådet ikke agter at godtage hverken kompromisforslaget eller de ændringsforslag, der blev fremsat under andenbehandlingen. I et tilfælde som dette må vi overlade sagen til kommissær Kinnock, stå sammen med ham og gå imod Rådet med en offentlig anklage: Den europæiske borger bør vide, hvem der har det moralske ansvar, når der sker en flyulykke med dødsofre, enten på grund af manglende information eller manglende sikkerhedsbestemmelser. Når det drejer sig om den europæiske borgers liv, har ingen minister eller noget Råd ret til at træffe egenrådige beslutninger. van Dam Hr. formand, den direkte anledning til dette direktiv var flyulykken i februar 1996 i Den Dominikanske Republik, hvor 176 mennesker omkom. Nu efter to et halvt år og efter den seneste endnu alvorligere flyulykke ved Canada er praksis ikke forbedret ret meget. Vi kan desværre ikke forhindre alle ulykker, men vi må dog anvende alle til rådighed værende midler for at forhindre ulykker, der kan undgås. Menneskeliv er jo ubetalelige, og medlemsstaterne skal beskytte dem med alt, hvad der ligger i deres magt. Et vigtigt hjælpemiddel er EU-lovgivning. Med rette er luftfartsselskaberne i Fællesskabet underkastet strenge tekniske regler. Disse regler er i betydelig grad en følge af Chicago-konventionen, som alle medlemsstaterne har undertegnet. Fællesskabet kan ikke pålægge andre lande disse regler. At opstille betingelser for at lande i EU's lufthavne kan dog stimulere tredjelande til at overholde disse regler. Det kan komme passagerernes sikkerhed til gode, hvis lovgivningen kommer til at gælde både for EU-luftfartsselskaber og for luftfartsselskaber fra tredjelande, som lander i EU-lufthavne. Jeg er enig med hr. González Triviño i, at både den aktive og den passive sikkerhed for passagerer skal forbedres. Den aktive sikkerhed kan øges gennem tilsyn med flyenes luftdygtighed med rampcheck i lufthavnene. Disse rampcheck og deres konsekvenser for luftfartsselskaberne skal have et bredt grundlag. Sådanne check skal virkelig udføres, hvis der er begrundet tvivl om visse flys luftdygtighed. For at undgå undvigelsesadfærd skal negative resultater af disse check videregives til de andre medlemsstater. Den passive sikkerhed kan påvirkes ved at sørge for korrekte og fuldstændige oplysninger om de forskellige luftfartsselskaber. Således kan forbrugerne, inden de bestiller deres flybillet, på grundlag af så fuldstændige oplysninger som muligt beslutte, om de ønsker at løbe en risiko ved at flyve med et bestemt selskab. Med henblik herpå er det nødvendigt, således som ordføreren foreslår, at offentliggøre de relevante oplysninger. Jeg slutter med at udtrykke håb om, at Rådet ikke på ny vil lade hånt om Parlamentets udtalelse. Sindal Hr. formand, hr. kommissær, nu er vi ved vejs ende med dette direktivforslag, og jeg håber, vi bliver enige om et fornuftigt forslag. Sikkerhed i transport ligger os alle sammen på sinde. Desværre mindes vi en gang imellem om, at det er nødvendigt at tænke på sikkerhed inden for transport. Menneskelige såvel som tekniske fejl bør forhindres via fornuftige procedurer og uddannelse. Og jeg er lidt betænkelig ved, om vi nu også opnår det, vi ønsker med dette forslag. Man kan trække en parallel til søfarten, hvor vi har port state control , som indebærer, at skibe kontrolleres, og vi kan med en vis succes sige, at det er lykkedes at få fat i de rigtig dårlige skibe. En formulering som i ændringsforslag 1, hvori det hedder: »Hver medlemsstat tager passende midler i brug for at sikre, at tredjelandes luftfartøjer, der er mistænkt for ikke at være i overensstemmelse...«. »Passende midler« og »mistænkt« er nogle meget vage formuleringer. Mistanke er ikke nok for mig. Der skulle gerne være lidt mere sikkerhed for, at man kan holde et fly tilbage end blot en mistanke. Men hverken kommercielle hensyn eller venlighed skal indgå i disse vurderinger i lufthavnene. Jeg håber meget, at Kinnock sammen med udvalget og Rådet kan finde nogle kontrolformer, som gør, at direktivet kommer til at leve op til intentionerne. Der er ingen mening i at lave et direktiv, hvis det ikke virker. Den næste ting, jeg vil nævne, er, at europæiske flyselskaber i disse år udfaser en stor del af deres flåde. Man indsætter nye ressourcer og energivenlige fly, og det er jo en god ting. Desværre ser man mange af de udfasede fly - ofte 20 år gamle - i ny forklædning og opererende i det europæiske område under andre flag. Det understreger, at det er nødvendigt med dette direktiv. Det understreger, at vi ikke blot skal tage kommercielle hensyn eller være venlige, men at vi virkelig må have et system, der fungerer. Jeg håber meget, at man kan blive enig om noget, der fungerer. Vi må have vedtaget et papir, som ikke blot ser godt ud, men som virkelig kan implementeres i medlemslandene, og som medlemslandene er i stand til at efterleve. Dette er egentlig min største bekymring. Andrews Hr. formand, jeg finder det ret trist, at vi drøfter flysikkerhed så kort tid efter den tragiske Swissairulykke ud for Nova Scotia for 10 dage siden. Jeg vil gerne tilslutte mig Parlamentets kollektive kondolencehilsen til venner og familie til ofrene for flystyrtet. Efter min mening er der ikke gjort nok fra politisk hold, hverken fra Den Europæiske Unions eller medlemsstaternes side, for at afhjælpe problemet med trafikpropper i luften. Sammenslutningen af Europæiske Luftfartsselskaber er gået så vidt som til at antyde, at visse landes regeringer, især den britiske, udviser en vis laden stå til, når det gælder om at finde en holdbar løsning på problemet med trafikpropper i luften. Statistikken er ret skræmmende. Europa har oplevet de værste flyforsinkelser i ni år. 30 % af alle rutefly i Europa er forsinket ved afgang 45 % af tiden. Der er store forsinkelser på charterfly. Det mest trafikerede luftrum i Europa er over det sydøstlige England, hvor flyvelederne alene i år indberetter et rekordstort antal overbelastninger. Der er flere og flere rapporter om, hvordan det nær var gået galt. Åbningen af et nyt flyveledercenter i England er fire år forsinket. To tredjedele af flyforsinkelserne skyldes trafikpropper i luften. Jeg mener, at tiden nu er inde til, at Kommissionen og EU-medlemsstaternes regeringer sammen gør noget ved det her hurtigt. I de sidste tre år har jeg ikke rejst med et eneste fly, der afgik eller landede til tiden. Der er noget galt et eller andet sted, hr. formand. Kinnock, Neil Hr. formand, jeg vil gerne starte med at tilslutte mig det, som formanden for Parlamentet sagde tidligere, og beklage dr. Allan Macartneys pludselige og tragiske død. Som alle her ved, blev han mødt med respekt og velvilje fra alle politiske fløje. Vi sender vores kondolencehilsen til hans kære og noterer os samtidig, at han vil blive savnet af alle, herunder selvfølgelig i hans valgkreds. Vi tilslutter os også hr. Andrews' kondolencehilsen til dem, der har mistet deres kære, og som lider som følge af den forfærdelige og tragiske Swissair-ulykke ud for Nova Scotia for bare 10 dage siden. Jeg vil gerne lykønske ordføreren, hr. González Triviño, med det fremragende arbejde i forbindelse med andenbehandlingen af dette forslag fra Kommissionen her i Parlamentet i dag, samt takke hr. David, fordi han er her i stedet for sin kollega i dag, da hr. González Triviño jo er lovligt undskyldt. Som ved førstebehandlingen udtrykte ordføreren en udpræget støtte i sin henstilling, og det glæder mig at sige, at hans fire ændringsforslag danner grundlag for et acceptabelt kompromis mellem Rådets fælles holdning og Kommissionens forslag. Som Parlamentet jo husker, så hed det i det oprindelige forslag, at tredjelandes luftfartøjer, der er mistænkt for ikke at være i overensstemmelse med de internationale sikkerhedsnormer, underkastes kontrol i Fællesskabets lufthavne. Som hr. Sindal sagde, så er dette forslag en forholdsvis beskeden begyndelse, som vi håber vil blive udviklet endnu mere, men den er absolut nødvendig. De nationale myndigheder har jo allerede beføjelser til at udøve kontrol og overvågning og tilbageholde fly, men Kommissionens forslag betyder desuden, at der kan iværksættes fællesskabsaktioner mod fly, der ikke er sikre, eller operatørerne af sådanne fly eller deres oprindelsesland, der tolererer sådanne standarder. Det blev desværre ikke anerkendt i den fælles holdning, som heller ikke tog højde for offentlighedens legitime interesse i at blive informeret om, hvor sikker den lufttransport, de benytter, er. Det er, for at sige det mildt, ret inkonsekvent, især i de medlemsstater, hvor offentlige virksomheder allerede er forpligtet ved lov til at frigive alle de oplysninger, de modtager. Parlamentet ved, at når det drejer sig om sikkerhed, så stræber vi i Kommissionen altid efter den prekære balance mellem at give offentligheden legitime oplysninger og beskytte offentliggørelse af oplysninger, der kan skade enkeltpersoner eller virksomheder og sætte en stopper for informationskilder, som vi mener er afgørende for forbedring af sikkerheden og sikkerhedsnormerne. Alle vores forslag var i overensstemmelse med denne fornuftige og ansvarlige balance. Derfor glæder det mig, at ordførerens forslag gør det muligt for Kommissionen at foreslå fællesskabsaktioner mod farlige operatører, og at de også fører til en korrekt balance mellem videregivelse af oplysninger og beskyttelse af sikkerhedsoplysninger. Derfor støtter Kommissionen alle fire ændringsforslag i hr. González Triviños henstilling, dog med forbehold for en mindre omformulering af ændringsforslag 2 om frigivelse af oplysninger til passagerforeninger. Den ændring ønsker vi simpelthen, fordi vi mener, at emnet allerede er godt behandlet tidligere i samme ændringsforslag. Afslutningsvis er jeg især glad for at konstatere, at vejen nu er banet for hurtig vedtagelse og gennemførelse af EU-retsakter, der vil bidrage til at øge sikkerheden for dem, der rejser med fly, og desuden for andre, især dem, der bor i nærheden af en lufthavn. Jeg takker naturligvis hr. González Triviño og hans kolleger for deres effektive arbejde og for deres fortsatte samarbejde i bestræbelserne på at forbedre sikkerhedsniveauet for de rejsende. Formanden Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted i morgen kl. 12.00. Retlig beskyttelse af mønstre Formanden Næste punkt på dagsordenen er indstilling ved andenbehandling (A4-0315/98) af Medina Ortega for Parlamentets delegation til Forligsudvalget om Forligsudvalgets fælles udkast til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om retlig beskyttelse af mønstre (C4-0467/98-00/0464(COD)). Medina Ortega Hr. formand, den tekst, som vi behandler i dag - Forligsudvalgets fælles udkast - er resultatet af et ret langvarigt arbejde i Parlamentet, i Rådet og naturligvis i Kommissionen. For fem år siden, i 1993, fremlagde Kommissionen det første udkast til direktiv inden for dette område sammen med et udkast til direktiv om en forordning. Direktivet har til formål at harmonisere medlemsstaternes retsordninger på området, men det er indlysende, at det endelige resultat vil blive en forordning, og i denne forordning vil der kræves en fællesskabsret med egen fællesskabsregistrering og med egne fællesskabsregler. Vi har dog lige fra starten stået over for en vanskelighed, en form for »sten« på vejen, en vanskelighed, der er forårsaget af en klausul, den såkaldte »reparationsklausul«, ifølge hvilken indehaverens rettighed til et bilmønster eller -design stod i modstrid med en praksis og endog mod lovens regler i de forskellige medlemsstater. Når en synlig, udvendig reservedel udskiftes i et køretøj, er der producenter, som i henhold til disse regler har mulighed for at reproducere den uden at behøve autorisation fra bilproducenten. Der er her tale om et forhold med betydelige økonomiske følger, da der som bekendt hver dag sker tusindvis af bilulykker. Kommissær Kinnock talte for lidt siden om flyulykker, men vi ved, at der dør flere mennesker på landevejene og i bilulykker, og at de materielle skader, der hver dag sker i vores Fællesskab, beløber sig til helt astronomiske tal. Vi taler om milliarder ecu, arbejde osv. og om en sag, der vedrører selve den intellektuelle ejendomsret. Det er altså ikke bagateller, der her er tale om. Det er et vigtigt emne, fordi det også har følger set ud fra et beskæftigelsesmæssigt synspunkt i bestemte regioner og bestemte fællesskabslande, hvor denne sektor er vigtig, mens bilproducenterne på den anden side er interesseret i at kræve beskyttelse af en form for rettighed på baggrund af de forskellige lovgivninger. Efter fem år er det eneste, vi har kunnet nå frem til, en form for våbenhvile. Parlamentet talte for en løsning med en rettighed til fremstilling af reservedele med vederlag til bilproducenterne, men Rådet kunne ikke nå til enighed. Som nævnt efterlader den endelige tekst sagen i en form for våbenhvile, eftersom artikel 14, som var den artikel, der indeholdt reparationsklausulen, er blevet til en overgangsbestemmelse, og i henhold til artikel 18 skal Kommissionen begynde at analysere situationen og fremlægge forslag til færdiggørelse af direktivet inden tre år. På nuværende tidspunkt er der således en standstill -situation, hvor hver medlemsstat opretholder sin gældende lovgivning, og det vil så vidt muligt blive tilstræbt, at det indre marked ikke forstyrres, ved at medlemsstaterne forpligtes til, hvis de ændrer lovgivningen, ikke at gøre det for at vanskeliggøre situationen for disse produkter på det indre marked yderligere, men at gøre det for at fremme liberaliseringen af det indre marked. Vi er måske ikke særligt stolte over det udførte arbejde, men vi har da med våbenhvilen undgået en krig. Men direktivet er ikke kun reparationsklausulen. En hel række sektorer har afventet dette direktiv for at konsolidere deres rettigheder, og i denne direktivtekst er der bestemmelser, som jeg finder anvendelige, fordi de indeholder en definition af et mønster. Der henvises f.eks. til, at et mønster som grundlæggende egenskab skal være brugbart. Denne nye egenskab defineres især ud fra et synspunkt om en vis synlighed, således at den oplyste forbruger kan skelne denne nyhed fra et tidligere produkt. Der er ingen tvivl om, at dette direktiv blot er en begyndelse inden for dette område. Direktivet skal inkorporeres i de forskellige medlemsstaters retsorden. Vi vil uden tvivl få en fællesskabslovgivning, en lovgivning fra Domstolen, som vil hjælpe os med at udrede dette område. Jeg håber, at direktivet får en endelig formulering, og endvidere at Parlamentet og Rådet i mellemtiden fortsætter fremad med vedtagelsen af forordningen om brugsmønstre, hvormed vi i sidste ende vil få en fællesskabsret, der tillader fri bevægelighed for alle disse produkter. Gebhardt Hr. formand, kære kolleger, direktivet om retlig beskyttelse af mønstre, som vi diskuterer i dag, har en lang og trang vej bag sig, men det har endnu ikke klaret forhindringerne. Det forligsresultat, man er nået frem til mellem Parlamentet og Rådet, lader vigtige spørgsmål ubesvarede. På denne baggrund vil jeg gerne takke min kollega Manuel Medina, også på min gruppes vegne, for den stædighed, hvormed han har forfægtet Europa-Parlamentets standpunkt over for Rådet og Kommissionen. Hans stædighed viste sig særligt i kampen om den såkaldte reparationsklausul. Selv når vi nøjes med at se på automobilområdet, ser vi betydningen af denne detalje. Europa-Parlamentet har fundet en afvejning mellem bilindustriens, reservedelsproducenternes og forbrugernes interesser. For borgerne ville det have været et bevis på nytten af Den Europæiske Union, hvis Rådet havde tilsluttet sig vores forslag. Det kuldsejlede på grund af enkelte medlemsstaters egoisme, og det er ikke noget godt vidnesbyrd for Europas kompetence som problemløser. Det forligsresultat, som vi tænderskærende tilslutter os, er ingen løsning. Det udskyder blot løsningen. Vi vil kun stemme for denne stilstand i lovgivningen, fordi den ikke forringer noget, og fordi vi går ud fra, at det alligevel stadig vil være muligt at opnå en tilfredsstillende ordning for reservedelene. Den skal forhindre en konkurrencehæmmende monopolisering og samtidig sikre forbrugerne billige reparationer med reservedele efter deres eget valg. Det er Europa-Kommissionens opgave at gøre det muligt at nå dette mål inden for de næste syv år. Hr. kommissær, vi vil som Parlament - og især i min gruppe - kontrollere meget nøje, om og hvordan dette kommer til at ske. Fontaine Hr. formand, mine damer og herrer, dette er måske et af de vanskeligste forlig, vi til dato har skullet drøfte. Tvisten drejede sig denne gang ikke om et institutionelt eller budgetmæssigt spørgsmål. Der er en grundlæggende forskel i Rådets og Parlamentets opfattelse af et vigtigt punkt i direktivet. Europa-Parlamentet forsvarede naturligvis den såkaldte reparationsklausul, som var blevet vedtaget ved andenbehandlingen med et meget stort flertal. Rådet derimod forkastede det enstemmigt. Efter lange uger med uformelle forhandlinger, som desværre var forgæves - hr. Medina Ortega sagde for et øjeblik siden, at denne sag har henstået uafgjort siden 1993 - står vi foran et ganske ubehageligt valg, hr. formand. Enten forsøger vi sammen med Rådet at finde et kompromis om det kontroversielle spørgsmål vedrørende reservedele, eller også afslutter vi sagen uden forligsindgåelse med risiko for alvorligt at skade de mange aktivitetssektorer, som havde store forhåbninger til dette direktiv. Jeg takker vores delegation, og navnlig ordføreren, Manuel Medina Ortega, som har gjort en ekstraordinær indsats med en ærkeengels tålmodighed, hvis De tillader mig denne udtryksmåde, idet den har udvist fremsynethed. Den har efter modne overvejelser og en ikke altid lige let debat vurderet, at harmoniseringen af den retlige beskyttelse af mønstre i alle den europæiske industris sektorer virkelig var af afgørende betydning, og at vi ikke kan tage ansvaret for at udsætte den yderligere. Vi var altså nødt til at nå det bedst mulige eller det mindst dårlige kompromis om beskyttelse og anvendelse af reservedele til motorkøretøjer med henblik på reparation. Under hele dette arbejdskrævende forløb var der to ting, der slog mig. Jeg vil gerne nævne dem hér, for jeg synes, de er et tegn på en positiv udvikling i forligsproceduren. Under det første møde i udvalget havde vi en meget lang og grundlæggende drøftelse, hvor både medlemmerne af delegationen og repræsentanterne for Rådet i vid udstrækning kunne udtrykke deres divergerende opfattelser. Dette synes en selvfølge. Ikke desto mindre var det en slags premiere. Det skyldes Lord Simons vilje til at komme til bunds i sagen og hans store politiske erfaring - jeg vil gerne lykønske ham dermed - men også den dialogånd, som lidt efter lidt fandt vej mellem den lovgivende myndigheds to grene. Den anden ting, som jeg vil nævne, drejer sig om kommissær Montis aktive og personlige deltagelse i denne sag. Det siges ind imellem, at Kommissionen ikke har det godt med forligsproceduren, fordi den her spiller en mindre rolle. Nuvel, jeg synes, at det alene er op til Kommissionen at gøre brug af det sidste afsnit i artikel 189 B4 i traktaten om Den Europæiske Union. Kommissær Monti har forstået dette ligesom kommissær Kinnock i andre forbindelser - jeg tænker her på de transeuropæiske transportnetværk. Jeg takker ham oprigtigt for hans effektive indsats for at få sagen ud af dødvandet. Ordføreren og andre parlamentsmedlemmer har allerede udtalt sig om indholdet i kompromiset, og jeg kan for mit eget vedkommende kun sige, at den mere passende standstill -klausul om Kommissionens meget vigtige engagement burde lette indgåelsen af den ønskede aftale mellem de involverede parter. Jeg er af den opfattelse, at vi bør vedtage det fremlagte fælles udkast, og at vi skal insistere på, at det er bydende nødvendigt at overholde det til punkt og prikke. Kommissær Kinnock vil helt sikkert endnu en gang forpligte sig til dette på Kommissionens vegne. Det skal Europa-Parlamentet nok se til. Thors Hr. formand, jeg vil gerne takke fru Fontaine, som anførte vores delegation. De øvrige talere har allerede beskrevet arbejdet. Jeg tror, at fru Fontaines bemærkninger i dag om, hvordan forligsproceduren forløb, er vigtige for det videre forløb. Hun spillede en yderst central rolle. En varm tak til fru Fontaine. Som tidligere talere har været inde på, har diskussionen kredset meget om erstatningsklausulen. Vi må ikke glemme, at dette direktiv vil forlænge mønsterbeskyttelsens varighed i mange medlemsstater, og dette vil fremme interessen i at beskytte mønsterindehavernes juridiske indhold og krav. En ting, som jeg spørger mig selv om, med hensyn til det videre forløb, og som jeg har set eksempler på i mit hjemland, er følgende: Hvad gør vi med varer, som importeres til Unionen, og som ikke har denne beskyttelse? Det bliver måske et spørgsmål for vores toldmyndigheder i fremtiden. Vores gruppe mener heller ikke, at slutresultatet med hensyn til erstatningsklausulen er perfekt, men vi må leve med det. Kommissionen har afgivet et skriftligt løfte om at gennemføre høringer med henblik på fremsættelse af ændringsforslag. Dette løfte er blevet offentliggjort og må efterleves. Vi er fortsat bekymrede over, at det indre marked ikke fungerer perfekt, selvom vi har indføjet en klausul i teksten, hvor der tages hensyn til dette. Vi håber, at Kommissionen virkelig er opmærksom på dette aspekt, det vil sige, at der ikke indføres uberettigede hindringer for den fri handel, og at Kommissionen sammen med os sørger for, at lovgivning og praksis ikke ændres på måder, der er i strid med denne standstill -klausul. Sierra González Hr. formand, direktivet, som ligger til grund for dette udkast til betænkning, havde til formål at sikre fair konkurrence især til fordel for forbrugerne. Er dette opnået? På nuværende tidspunkt efter næsten et års forligsarbejde står vi ikke kun over for, at Parlamentets oprindelige forslag ikke er blevet vedtaget, men også at aftalen ikke indeholder reparationsklausulen, en klausul, hvis indførsel var grundlæggende for etablering af en fair konkurrenceramme mellem reservedelsproducenter og bilproducenter. Aftalen, der fastslår ønsket om, at reservedelsproducenternes retsstilling ikke forværres, løser ikke problemet helt. Da problemet ikke løses, overlades løsningen af denne interessekonflikt til reservedels- og bilproducenters egen frie vilje, fordi de ikke har samme vilkår og samme indflydelse. Denne holdning er til skade for forbrugernes interesser, og dette afhjælpes næppe af vedtagelsen af direktivets artikel 10, som fastsætter en mønsterbeskyttelsesfrist på indtil 25 år. Herfra kan jeg kun fremføre vores uenighed med en holdning, som er til fordel for automobilstorindustrien, men som ikke tager hensyn til den almindelige borgers interesser, som vi er valgt til at forsvare. Oddy Hr. formand, jeg vil gerne takke især ordføreren og fru Fontaine for deres store arbejde med at bringe denne svære forhandling til afslutning og også takke mine kolleger i Forligsudvalget, som udviste en meget pragmatisk holdning. Det glæder mig især, at aftalen kom i hus under det første britiske formandskab under en Labour-regering. Lord Simon, som er medlem af House of Lords, kunne selv se, hvor hårdt og flittigt vi arbejder i Europa-Parlamentet. Denne aftale er en sejr for fornuften. Jeg repræsenterer en valgkreds med store bilfabrikker, bl.a. Peugeot, Rover, Jaguar og mange flere. Der er endnu flere virksomheder, der fremstiller reservedele. Derfor var jeg særlig opsat på et kompromis, der ville bevare arbejdspladser, og det er lige præcis, hvad dette kompromis gør. Casini, C. Hr. formand, alle de kolleger, som talte før mig, understregede de besværligheder, der har været forbundet med dette direktiv. Disse besværligheder skyldes navnlig, at det har været svært at træffe en fornuftig beslutning om den såkaldte reparationsklausul for reservedele til sammensatte produkter, som f.eks. biler. Besværlighederne skyldes ikke blot, at der er gået lang tid mellem Kommissionens forslag, som er fra 1993, og den første fælles holdning, som er fra 1997; de skyldes ikke blot den tid, der gik, før det nåede frem til Forligsudvalget, og de skyldes ikke blot den modsætning, der var mellem de ændringsforslag, der blev godkendt af Parlamentet, og Rådets holdning, men også den objektive kendsgerning, at der sammen med direktivet var blevet fremlagt et forslag til forordning. Dette har endnu ikke været til behandling, men som følge af en beslutning fra Udvalget om Retlige Anliggender har man vedtaget først at vente på, at det direktiv, som vi har til behandling, og som vedrører harmoniseringen, er blevet færdigbehandlet. Herefter vil forordningen skulle behandles, så der kan blive truffet en afgørelse om et fællesskabsmønster. Man kan ikke undre sig over disse vanskeligheder, eftersom de økonomiske og juridiske problemer ikke var enkle. De juridiske problemer drejede sig ikke blot om at fastlægge kriterierne samt betingelserne for vurderingen af mønsterets nyhed eller originalitet, og de drejede sig ikke blot om at definere dets synlighed, men også - og ikke mindst - om at finde ud af, om det er juridisk korrekt at bedømme udseendet ud fra et enkelt element eller udelukkende ud fra en helhed. Dette er et juridisk spørgsmål, som staternes egne kassationsretter har beskæftiget sig med til bevidstløshed, og det gælder også Domstolen med dens afgørelse fra '95. Og så har jeg slet ikke sagt noget om, hvor alvorlige de økonomiske spørgsmål er, som drejer sig om visse virksomheders risiko for lukning, forbindelsen mellem uheldsstatistikken og valget af de dele, der enten skal dækkes af den retlige beskyttelse eller ej osv. Min konklusion er, at vi er nået frem til et kompromis, som jeg anser for at være acceptabelt, og det gør jeg også, fordi det netop går i retning af en større konkurrence og således en større handelsfrihed, også selvom tingene i øjeblikket kan forblive, som de er, uden nogen form for harmonisering - hver stat gør således, som den selv vil. Jeg mener derfor, at vi bør stemme ja, og jeg håber, at Kommissionen fremsætter nogle gode forslag med hensyn til forordningen. Vi kan således også godt gå i denne retning, og det er derfor, at jeg som ordfører om denne forordning er særligt interesseret. Gasòliba i Böhm Hr. formand, mine damer og herrer, allerførst vil jeg gerne - ligesom min kollega fru Thors - udtrykke vores støtte til denne betænkning og vores enighed med de holdninger, der er vedtaget i Forligsudvalget, både af hr. Medina Ortega og af fru Fontaine. Jeg havde mulighed for at analysere dette emne i dybden som ordfører for udtalelsen fra Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik, og jeg vil gerne minde om, at direktivet set i et økonomisk perspektiv søgte at opfylde to mål: for det første at gennemføre det indre marked og fremme den frie bevægelighed for varer med samme beskyttelse for de produkter, der er omhandlet af dette direktiv, og for det andet at indføre beskyttelse mod kopier eller produkter, som kunne komme fra tredjelande og være til skade for vores industri. Der er gået fem år. Det betyder, at vi ikke kan være specielt tilfredse, når vi inden for dette tidsrum ikke har kunnet løse to emner, som tydeligt vedrører den europæiske industri, både på det indre marked og set i lyset af den internationale konkurrence. Endvidere er resultatet, som det allerede er blevet nævnt her, heller ikke helt tilfredsstillende. Ingen har villet give sig, der er opnået en minimumsaftale, men det er indlysende, at direktivets oprindelige mål ikke er nået. Det glæder mig, at et af de forhold, der blev foreslået af Udvalget om Økonomi, Valutaspørgsmål og Industripolitik i min egen betænkning, er blevet indført, nemlig gennemførelsen af en analyse af spørgsmålet og løftet om, at det kan revideres inden for en bestemt tidsperiode. Lad os håbe, at direktivet til sidst vil blive gennemført, på trods af at der har været udvist ubehørig langsommelighed med at give vores egen industri beskyttelse mod den internationale konkurrence. Sindal Hr. formand, også jeg vil gerne gratulere hr. Medina og fru Fontaine med et godt resultat. Som hr. Medina skriver i betænkningen, er det nok ikke det bedst tænkelige resultat, men måske er det resultatet af det muliges kunst. Standstill -beslutningen synes jeg er god. Konflikten reservedelsfabrikanter kontra bilfabrikanter vil sikkert eksistere længe endnu. Høringen og frivillige aftaler kan måske føre til et nyt og endeligt direktiv og bringe modsætningsforholdene til ophør. Det er min opfattelse, at vi ikke skal være så kede af resultatet, som den foregående taler gav udtryk for. Specielt ikke, når vi tænker på direktivets bredde og den mangfoldighed af brancher, det skal dække. Jeg tror, at det kan vise sig at være en fornuftig fremgangsmåde, der dækker det indre marked og de mange forskellige opfattelser, medlemslandene måtte have. Cassidy Hr. formand, også jeg vil gerne rose ordføreren, hr. Medina Ortega, og formanden for vores Forligsudvalg, fru Fontaine, for deres arbejde. Jeg gratulerer dem begge to med deres tålmodighed i den lange tid, det har taget at få dette på
{'language': 'da'}