Talmannen Jag måste till att börja med komma med ett tråkigt meddelande. Som ni redan säkert har konstaterat är närvarolistan vid ingången till kammaren ännu inte upphängd. Vi har tekniska problem med den dator listan skrivs ut på, och jag måste tyvärr be er att ni skriver in er lite senare - exempelvis vid omröstningen vid lunchtid. Tyvärr går det inte på något annat sätt. (Tillrop från Ferber: Allt detta är vice talmannens fel!) Kollega Ferber, i sådana fall ligger skulden automatiskt på tjänsteman Rømer här vid min sida! Justering av protokollet från föregående sammanträde Talmannen Protokollet från gårdagens sammanträde har delats ut. Finns det några synpunkter? Sacrédeus Herr talman! Jag skulle vilja anmäla att jag var närvarande här i går. Jag anlände till parlamentet i går klockan 18, men tyvärr skrev jag inte på närvarolistan på grund av att jag var upptagen. Talmannen Herr Sacrédeus, vår administration kommer att reda ut hur man skall handskas med detta. Van den Berg Herr talman! I går uttalade jag mig på min grupps vägnar om dödsstraffet, och jag sade då att det i våra ögon föreligger en konflikt mellan Europas värderingar och de värderingar som man håller fast vid i USA. Jag sade också att detta är av stor vikt, särskilt i samband med president Bushs resa till Europa denna vecka. Dessa två element, konflikten mellan de två grundvärderingarna och president Bushs hållning samt resan till Europa denna vecka, omnämns inte i protokollet under denna punkt. Jag skulle gärna vilja att de infördes i protokollet. Talmannen Även det har vi noterat. Posselt . (DE) Herr talman! Jag tog i går upp ämnet frågestunden. Talmannen - det står i protokollet - svarade mig att för få frågor hade kommit in till två kommissionärer, och därför hade de strukits från frågestundens talarlista. Jag har undersökt detta. Till Kinnock har en enda fråga ställts. Den är fortfarande med. Jag har ställt en fråga till Schreyer, den är inte med, trots att även ytterligare kolleger ställt frågor riktade till Schreyer, exempelvis kollega Trakatellis. Det är alltså något som inte stämmer i hela den här historien. Jag skulle vilja be er att ni undersöker detta och i morgon ger mig ett klart besked om varför frågestunden har kortats ned. Talmannen Kollega Posselt, det kommer att undersökas. (Protokollet justerades.) Omröstning om begäran om brådskande förfarande Graefe zu Baringdorf (Verts/ALE), föredragande av yttrandet från utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling. (DE) Herr talman! Utskottet för jordbruk och landsbygdens utveckling röstade i går kväll med en majoritet för det brådskande förfarandet. Genom att anta betänkandet i går kväll skapade vi förutsättningar för att man skall kunna rösta om det denna vecka - om plenum röstar för begäran om brådskande förfarande. (Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.) Förslag till rådets beslut (KOM(2001) 81C5-0138/20012001/0045(CNS)) om ytterligare exceptionellt finansiellt stöd till Kosovo. Brok Herr talman! Kommissionen och rådet har yrkat om brådskande förfarande. Detta är ett brådskande ärende, för att man snabbt skall kunna ge lämplig hjälp där. Utskottet röstade redan i går om betänkandet, så vi kan rekommendera ett brådskande förfarande. (Parlamentet biföll begäran om brådskande förfarande.) Förslag till rådets beslut (KOM(2001) 277C5-0231/20012001/0112 (CNS)) om makroekonomiskt stöd till Förbundsrepubliken Jugoslavien. Brok . (DE) Herr talman! Vi från utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik - jag tror att också de rådgivande utskotten, budgetutskottet och utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi är eniga med oss om detta - skulle vilja yrka avslag. Detta har inte meddelats i god tid. Texten kom först på fredagen. Det handlar om första gången detta beviljas, och det är inte helt klart från vilka andra områden dessa medel delvis skall tas. Av denna anledning kräver detta en lämplig politisk avvägning. Vi skulle emellertid samtidigt vilja förklara att vi kommer att göra allt för att vi skall kunna fatta ett beslut i plenum, och vi kommer att förbereda detta på ett lämpligt sätt. Mot bakgrund av detta yrkar vi avslag. (Parlamentet avslog begäran om brådskande förfarande.) Europeiska livsmedelsmyndigheten Talmannen Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0198/2001) av Whitehead för utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor om förslaget till Europaparlamentets och rådets förordning om allmänna principer och krav för livsmedelslagstiftning, om inrättande av Europeiska livsmedelsmyndigheten och om förfaranden i frågor som rör livsmedelssäkerhet (KOM(2000) 716 - C5-0655/2000 - 2000/0286(COD)). Whitehead Herr talman! Det här är ett ganska viktigt ögonblick för konsumentskyddet i Europeiska unionen. Unionens institutioner har kommit tillsammans för att ställa upp principerna för livsmedelslagstiftningen genom att inrätta en ny myndighet som kan garantera de livsmedel som vi äter och det sätt på vilket de produceras. Dessa två saker hör ihop. Till dem som säger att vi har haft för bråttom och att kommissionen och rådet pressar oss att gå för snabbt fram under detta ordförandeskap skulle jag helt enkelt vilja säga att vi reparerar årtionden av försumlighet, under vilka just våra livsmedels mångfald och vår självtillräcklighet dolde stora katastrofer, från BSE till dioxiner, till några av dagens gissel. Det är parlamentets särskilda uppgift att förfina och specificera förslaget från kommissionen, det vill säga att påminna såväl medborgare som berörda parter om exakt vad vi har för avsikt att göra för att garantera alla delar av livsmedelskedjan, oavsett var i denna vi råkar befinna oss, oavsett om vi är primärproducenter eller slutkonsumenter. Vi har alla ett intresse av vilket slags livsmedel som är i omlopp i Europa, hur de produceras, hur de förädlas och i sista hand hur de kontrolleras. Denna myndighet kommer huvudsakligen att ägna sig åt livsmedelssäkerhet. Det är anledningen till att vårt utskott gav starkt stöd för en namnändring. Vi anser att det är nödvändigt, eftersom denna myndighets uppgifter måste vara tydliga men också begränsade och inriktade. De måste stå i samband med vad den kan uträtta inom ramen för sitt ansvarsområde och inom ramen för sin budget, inte inom ramen för alla de andra uppgifter som kan läggas på den av dem som vill att den skall ägna sig åt en mängd olika saker. Allting måste ses igenom detta fokus. Jag skulle vilja säga till de kolleger i utskottet som lade fram en mängd ändringsförslag som syftade till att ändra myndighetens namn ytterligare: prioriteringarna ställs upp i det ändrade betänkandet. Om ni vill ha en särskild hänvisning till hygien, till nutrition, till kvalitet eller till vår förkärlek för traditionella livsmedel, vilket man förordade i några av ändringsförslagen, skulle mitt svar vara: titta i betänkandet. Dessa saker finns med i vederbörlig mån. Men de finns inte med i namnet. De utgör inte denna myndighets huvuduppgift. Jag står i stor skuld till mina kolleger från alla partier i utskottet. Betänkandet antogs i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor med 40 röster mot 0, med 2 nedlagda röster. Det stora antal ändringsförslag som vi i dag skall lägga fram gruppvis speglar den grad av samstämmighet som vi själva har uppnått. Jag står även i skuld till kommissionen för dess hjälp, till det svenska ordförandeskapet, som har behandlat ärendet med en berömvärd snabbhet, och mest av allt till min egen parlamentariska assistent, Michele Smyth, som har arbetat outtröttligt med allt detta. Jag skulle vilja ta upp några av de framträdande punkter som fortfarande kommer att ge upphov till diskussion och som ligger till grund för ett antal av ändringsförslagen. Bör den nya myndigheten tillsättas på grundval av kompetens och meriter, genom en fullständig prövningsprocess, eller bör tillsättningen ske på vanligt vis, genom diskret nominering? Vi säger utan tvekan meriter. Vi säger öppenhet. Vi säger insyn. Medlemsstaterna kommer att spela en fullständig roll genom den rådgivande gruppens arbete. De behöver inte ha möjlighet att, proportionellt, placera sina flaggor runt varje plats på den nya myndighetens bord. Vi anser inte att myndigheten bör ansvara för systemet för tidig varning. Vi anser att ansvaret i sista hand måste ligga hos kommissionen. Myndigheten bör finansieras helt och hållet genom budgeten, eftersom parlamentet kan delta i besluten om denna. De 44 miljoner euro som planeras är en rätt så liten summa, jämfört med andra europeiska byråer. Det är bara en tredjedel av den budget som British Food Standards Agency (brittiska byrån för livsmedelsstandarder) förfogade över då den inledde sitt arbete. Det finns ändringsförslag, däribland några från budgetutskottet, som jag skulle stödja, i vilka man föreslår att vi själva tar hand om den exakta finansieringen av denna byrå. Min sista punkt gäller den nya myndighetens säte. Det finns de som skulle vilja att denna fråga avgörs genom medbeslutande, med parlamentets medverkan. Det finns de som anser att det i sista hand bör bestämmas av rådet på förslag av kommissionen och med parlamentets samtycke. Min egen åsikt är att vi bör hålla en fri omröstning om detta, eftersom jag tycker att de i huset som vill välja medbeslutandevägen har rätt att rösta för det. Mina egna tvivel kvarstår. Jag anser att vi bör välja den traditionella vägen, åtminstone i den här frågan. Jag rekommenderar huset detta betänkande. Det rör sig om en idé som inte så mycket har funnit sin tid som funnit oss i exakt rätt ögonblick. Jag hoppas att huset kommer att stödja betänkandet i omröstningen. Gebhardt Herr talman, herr kommissionär! Den europeiska livsmedelsmyndigheten är av grundläggande betydelse för människorna i vår gemenskap. Det har vi intygat för varandra i flera månader, och vi understryker dessutom att medborgarna efter de många skandalerna i det förflutna återigen måste få lite förtroende för sitt dagliga bröd, vem det än är som för det till deras bord. Varje dag som inte denna nya myndighet arbetar i livsmedelssäkerhetens tjänst är en förlorad dag för hälsan hos människorna i Europeiska unionen. Därför måste vi skynda oss med förberedelserna. Vi måste se till att livsmedelsmyndigheten är handlingsduglig i början av nästa år. Den påbjudna brådskan får dock inte leda till att kvaliteten på det lagstiftande förarbetet blir lidande. Den europeiska livsmedelsmyndigheten behöver ett fundament som är stabilt i rättsligt avseende, och som gör att den inte blir en lekboll för olika intressen redan i tillkomstfasen. Därför ber jag er, kära kolleger, att ni följer utskottet för rättsliga frågor och den inre marknaden vid omröstningen och behåller tillvägagångssättet med medbeslutande för hela förordningen. Försöket att enbart höra Europaparlamentet om just myndighetens säte visar på ett dåligt handlag. Det stärker dessutom schackrandet mellan intressenter med mycket olikartade motiv, något som bara kan skada vår livsmedelsmyndighet. Sätt alltså en käpp i hjulet för kommissionens ordförande Prodi, som genom pressen låter oss få veta att han vill sticka åt Luxemburg livsmedelsmyndigheten som kompensation för andra europeiska byråkrattjänster. Rösta för ändringsförslag 215 som ser till att det blir en enhetlig rättslig grund och som undanröjer intressen som inte har med saken att göra. (Applåder) Kuckelkorn Herr talman, kära kolleger! Min grupp har lämnat in ett ändringsförslag i plenum i vilket det konstateras att inrättandet av myndigheten är en icke-förutsägbar uppgift. Dessutom konstaterar vi att finansieringen inte kan garanteras utan en översyn av budgetplanen eller en minskning av andra uppgifter under rubrik 3. Ändringsförslaget kommer från budgetutskottet. Det är viktigt för oss att ge en signal om att det vi gör också måste vara finansierbart. Tyvärr har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor inte tagit hänsyn till flera av budgetutskottets ändringsförslag. För det första det klassiska yrkandet som budgetutskottet alltid lämnar in om att ta med ett skäl där det klarläggs att i synnerhet öppenhet och kontroll samt budgetförfarandets giltighet måste beaktas. Här är det en del saker som inte fungerar på vissa byråer. Dessutom har utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor beslutat att myndigheten enbart skall finansieras av den totala budgeten. Man vill att myndigheten skall förbli oberoende. Argumentationen må visserligen vara ädel, men den är verklighetsfrämmande. Vi har nämligen byråer, som läkemedelsbyrån och normeringsbyrån, vilka finansieras med bidrag, och om dem kan man inte säga att de har infiltrerats. I budgetutskottet ansåg vi dock att förslaget om att man efter tre år ännu en gång skall undersöka om avgifter är möjliga och lämpliga, är mycket förnuftigt. Därmed har man ju inte beslutat om att införa avgifter. Något som dessutom har försvunnit är att bidragen till medarbetarnas pensioner sätts in i intäktsdelen i kommissionens budget. Inte heller antogs det ändringsförslag som förutsätter ett finansiellt deltagande från medlemsstaternas sida eller som förutsätter ett deltagande när det gäller fastigheterna. Och myndigheten skall varje år lägga fram en budgetplan. Ayuso González . (ES) Herr talman, herr kommissionär, ärade kolleger! Jag vill börja med att hjärtligt gratulera den föredragande, Whitehead, till detta betänkande som var allt annat än lätt att utarbeta, och jag vill även gratulera Bowis som har gjort viktiga insatser i det förberedande arbetet inför betänkandet om vitboken. Det här betänkandet var inte lätt att utarbeta, och förutom det enorma antal ändringsförslag som har lagts fram beror detta på att kommissionens förslag visserligen utgör en bra utgångspunkt och innehåller många goda föresatser, men det är enligt min åsikt även behäftat med vissa felaktiga förslag och en hel del oklarheter. Till exempel bör livsmedelslagstiftningens mål klart definieras i artikel 5 och de bör begränsas till skydd av människors hälsa, konsumentskydd och livsmedelssäkerhet genom hela livsmedelskedjan, utan att skada den fria rörligheten för jordbruks- och livsmedelsprodukter inom gemenskapen samt även att värna om den europeiska livsmedelsindustrins konkurrenskraft på de internationella marknaderna. De övriga målen, till exempel skydd av miljön, skydd av djurs hälsa, liv och välbefinnande samt skydd av växters hälsa och liv är alla mycket lovvärda, herr kommissionär, men om de inte påverkar livsmedelssäkerheten finns det redan annan lagstiftning som handlar om dessa eller kan komma att göra det. Vi har till exempel just röstat om ett brådskande förfarande om skydd av svins välbefinnande utan något annat mål än att utöka det svenska ordförandeskapets lagstiftningsinitiativ. När det gäller myndighetens uppgift, bör den koncentreras på riskvärdering och vetenskapliga rådgivning, vilket inte är någon liten uppgift. Herr kommissionär, ni har vid upprepade tillfällen sagt att det nya systemet för snabbt informationsutbyte är en del av förvaltningen av krisen och att det skulle vara kommissionens ansvar. I skäl 35, i artikel 21.2, i artikel 22 h samt i artikel 34 och 49 i kommissionens förslag förespråkas emellertid att myndigheten skall bära detta ansvar. När det gäller riskvärderingar bör dessa vara vetenskapliga och oberoende. Detta är den framtida livsmedelsmyndighetens verkliga uppgift och jag välkomnar ändringsförslag 123, enligt vilket myndighetens vetenskapliga yttranden skall vara utslagsgivande. Vad anbelangar riskkommunikation bör detta vara experternas uppgift, eftersom en olämplig kommunikation kan utlösa socialt alarm hos allmänheten, vilket redan har skett förut, och detta kan orsaka stora förluster och ekonomiska katastrofer för jordbruks- och livsmedelssektorerna i hela Europeiska unionen. Slutligen hoppas jag att beslutet om livsmedelsmyndighetens framtida säte föregås av en seriös debatt mellan våra institutioner och att beslutet äntligen kommer att fattas genom tillämpning av medbeslutandeförfarandet. Folias (PPE-DE), föredragande av yttrandet från utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. (EL) Herr kommissionär, herr talman, mina damer och herrar! Genom diskussionen om kommissionens förslag till förordning får vi möjlighet att ta upp hur vi för tredje gången under några få år bevittnar en stor omvälvning som får grunderna för den inre marknaden att skälva. Tre gånger har vi sett konsumenterna totalt tappa förtroendet för livsmedelssäkerheten, vår diskussion är verkligen aktuell och vårt beslut att omedelbart inrätta en myndighet för livsmedelssäkerhet är helt riktigt. Det var inte bara konsumenternas förtroende som gick förlorat, något vi märkte då vi upplevde de tre på varandra följande händelserna vilka var mycket allvarliga utan också att alla konsumenter ändrade konsumtionsvanor, många företag kollapsade och slogs ut från marknaden, något som de aldrig hade kunnat tänka sig, samt att många tusen arbetstillfällen gick förlorade vilket människor helt oförskyllt drabbades. Således var det inte bara en ekonomisk katastrof som genom den uppkomna situationen drabbade budgetar och som rörde varor och djur och påkallade åtgärder; detta har också haft en social kostnad vilken vi måste ta itu med mycket snabbt och med stort allvar. Med anledning av detta måste jag säga att det är nödvändigt att i livsmedelslagstiftningen ta hänsyn till de traditionella produkternas speciella egenskaper, produkter som är utmärkande för vissa områden och landskap i Europa samt utgör en del av vår kultur. Slutligen bör de små och medelstora företagen på ett mycket tydligt och officiellt sätt tillerkännas den roll som de spelar i denna sektor med utgångspunkt från att det är dessa som producerar varor av hög kvalitet och skapar arbetstillfällen. Pesälä Herr talman, herr kommissionär! Sedd ur jordbrukssektorns synvinkel är lagstiftningen om livsmedelssäkerhet, som nu är under behandling, ett ytterst viktigt ärende. I det långa loppet kommer den att vara avgörande för företagsverksamhetens existensvillkor och kommer följaktligen att skapa grogrunden för hela jordbruksverksamheten. På vårt utskotts vägnar vill jag rikta ett varm tack till herr Whitehead, ty han ledde beredningsprocessen på ett sakligt sätt så att vi övriga föredragande var i tillfälle att delta i processen. Vi vill i synnerhet tacka er för att ni beaktat de ändringsförslag som utskottet för jordbruk kom med, om jag så får säga, full insikt och sakkännedom. Ni har till och med ytterligare förbättrat formuleringen i några av ändringsförslagen. Ni har gjort ett stort arbete. Jag vill emellertid fästa speciell uppmärksamhet på ett ärende. Ni föreslår att den nya livsmedelmyndighetens direktion skall ha tolv medlemmar, av vilka två skulle företräda livsmedelsindustrin. I enlighet med utskottets önskemål föreslår jag en liten ändring i denna formulering, nämligen att den ena av dessa skulle företräda primärproduktionen. Detta ärende rör ändringsförslag 208. Utan att gå längre in på de talrika, kanske till och med tekniska, detaljer som utskottet föreslagit vill jag tacka er, herr Whitehead. Det är min förhoppning att detta lagförslag snabbt blir färdigt och vinner laga kraft. En punkt i det är inledningen av livsmedelsmyndighetens verksamhet. Vi får inte längre skjuta upp beslutet, utan vid toppmötet i Göteborg måste vi nå en snabb lösning om att inrätta livsmedelsverket, inte minst för att bevara medborgarnas förtroende. Hudghton . (EN) Herr talman! För fiskeriutskottets räkning välkomnar jag helhjärtat förslaget. På samma gång som jag gör det betonar jag att det är absolut nödvändigt att beakta fiskeri- och vattenbrukssektorernas specifika särdrag. Dessa sektorer ger upphov till helt andra frågor än de allmänna livsmedelsindustrikategorierna, och nya problem inom fisket, bland annat infektiös laxanemi, "amnesic shellfish poisoning" (minnesförlustframkallande musselförgiftning) och dioxiner, ger upphov till utmaningar som kräver industrispecifika åtgärder. Dessutom måste adekvata hänsyn tas till de särskilda behoven i samhällen i randområden - till exempel dem i Skottland och andra fiskenationer - som fisket stöder. Det är anledningen till att fiskeriutskottet har stött mitt ändringsförslag om att införa ett nytt skäl om spårbarhet. Fiskets karaktär har följder för spårbarheten. Det finns ett flertal potentiella svårigheter, och kommissionen måste garantera att dessa löses till fullo och att hänsyn tas till olika fångstmetoder, var fisken fiskas, landas och också problem i samband med olagligt fiske. Dessutom har jag ansett att det är nödvändigt att man vid utnämningen av styrelsen ser till att uppnå en balanserad sammansättning av sakkunniga, för att alla sektorer skall ingå som berörs av produktion och distribution av livsmedel och produktion och distribution av djurfoder, inbegripet, i synnerhet, fiskerisektorn. Det är beklagligt att ingen av dessa prioriteringar har tagits med av det ansvariga utskottet. Jag skulle vilja uppmana kommissionären att ta hänsyn till dem. Jag ber er att observera att jag inte föreslår att styrelsens storlek skall ökas eller att metoden för att tillsätta den skall ändras, utan endast att relevanta sakkunniga skall ingå. Jag välkomnar emellertid de ändringsförslag som följer kärnan i mitt yttrande och som syftar till att ändra definitionerna av livsmedel som är otjänliga som människoföda eller förorenade i ändringsförslagen 43 och 44, då de ligger närmare den linje som kommissionen har följt i spåren av utbrottet av infektiös laxanemi. Slutligen har fiskeriutskottet ställt sig bakom ändringsförslagen 35 och 51, vilka syftar till att beakta de distinkta behoven i vattenbrukssektorerna, och - i synnerhet - de ändringsförslag som rör den oro som har uttryckts över utvecklingen av genetiskt modifierad fisk och vikten av att hindra att sådan fisk kommer in i livsmedelskedjan genom bakdörren, via import från tredje land. Jag skulle därför vilja uppmana huset att stödja dessa ändringsförslag. Bowis Herr talman! Det finns två huvudskäl för att handla på detta område. För det första är vi ömsesidigt beroende av varandra när det gäller våra livsmedels och dryckers säkerhet. Livsmedel är en inremarknadsfråga och livsmedelssäkerhet är en folkhälsofråga. Varje land kan inte sända sin livsmedels- och jordbrukspolis att ta prov på säden, smaka på nötköttet och göra stickprov bland vinerna i varje annat land. Vi förlitar oss på gemensamma standarder som upprätthålls tack vare konsekventa inspektions-, värderings- och genomförandenivåer. För det andra har allmänheten tappat förtroendet för de gamla nationella och europeiska systemen för livsmedelssäkerhet, efter skandalerna med och larmrapporterna om olivolja, vin, mineralvatten, nötkött, ägg, fjäderfä, mjölk, coli- och listerialbakterier, salmonella, dioxiner, hormoner och genetiskt modifierade livsmedel - listan kan göras längre. Allmänheten vill vara säker på att den långa vägen från frö eller stall till marknad, snabbköp, förädlingsanläggning, ugn, kylskåp och bord är så säker som rimligen kan krävas. De vill ha en säkerhetsvärdering som varken genomförs bakom kommissionens stängda dörrar eller påverkas av producenters eller påtryckningsgruppers intressen. Så precis som jag i mitt betänkande, i vitboksskedet, krävde ett system grundat på vetenskap och inriktat på säkerhet, säger vi än en gång från alla sidor av detta hus: låt myndigheten för livsmedelssäkerhet bli smidig, öppen och oberoende, och låt den ägna sig åt att värdera risker i frågor som rör livsmedelssäkerhet och åt att ge rekommendationer om de åtgärder som eventuellt bör vidtas. Blanda inte in sund kosthållning eller komparativ kost, hur viktiga de frågorna än må vara i det hälsofrämjande arbetet. Infoga ordet "säkerhet" i myndighetens namn, så att en tydlig signal ges om dess syfte och metoder. Myndigheten måste vara - och synas vara - oberoende av alla medlemsstater och av kommissionen, så inrätta inte en styrelse som medger att varje land har en plats i den. Håll antalet till 12. Placera inte Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet i en byggnad eller på en plats som har nära förbindelser med Europeiska unionens institutioner. Utnämn styrelseordföranden efter ett allmänt uttagningsprov och efter en parlamentarisk utfrågning. Redovisa årligen för parlamentet hur ansvarsområdet har förvaltats. Offentliggör utan dröjsmål styrelsens slutsatser och eventuella avvikande slutsatser om en riskvärdering, och håll offentliga styrelsesammanträden. Knyt medlemsstaternas organ för livsmedelssäkerhet till myndigheten genom en rådgivande kommitté bestående av de nationella cheferna för dessa organ. Jag lovordar detta betänkande, och jag lovordar föredraganden för ett väl utfört arbete, inte minst på grund av det samarbete och de diskussioner mellan partier och mellan länder som har ägt rum från början till slut. Som en följd av detta är det möjligt att stödja nästan alla utskottets ändringsförslag, vilka i sinom tid till stor del kommer att infogas i sammansatt form. Till kommissionen och rådet skulle jag vilja säga: Lägg märke till den starka enigheten i parlamentet när det gäller dessa huvudfrågor. Samarbeta med oss i partnerskap, det kommer de europeiska konsumenterna i alla medlemsstater att tjäna på. Olsson Herr talman! Först och främst vill jag gratulera Whitehead som har gjort ett utomordentligt bra arbete. Jag vill dessutom gärna understryka enigheten i miljöutskottet. Vi vet att livsmedelskriserna inom EU har inneburit att människor känner oro när de äter. Samtidigt har detta lett till en fokusering på livsmedels- och jordbrukspolitiken. Nu gäller det att vi snabbt kommer igång med detta nya system - det är kolossalt viktigt. Om vi har öppna gränser, vilket vi skall ha inom unionen, och ett fritt flöde av varor, är det naturligtvis viktigt att också livsmedel kan flöda fritt. Det får dock inte innebära att även sjukdomar och ohälsa flödar fritt. Ett gemensamt system får självklart inte innebära att regionalt producerad mat inte skulle tillåtas. Om vi ser på hela kedjan av åtgärder, kommer det att krävas bland annat vetenskaplig rådgivning, riskvärdering, riskhantering, kontroll, inklusive kontroll av kontrollanterna i medlemsländerna. Kanske kommer det i framtiden även att bli nödvändigt med sanktioner. Denna nya myndighet kommer inte att kunna göra allt detta, men den ger framför allt en ny, ökad styrka i början av kedjan när det gäller den vetenskapliga rådgivningen och riskvärderingen. Vi har redan Food and Veterinary Office i Dublin som spelar en viktig roll när det gäller riskhantering och kontroll. Det är nu angeläget att det byggs upp ett samarbete mellan dessa båda myndigheter. I slutändan tror jag inte att Europeiska unionen kommer undan, utan vi måste ha ett sanktionssystem på EU-nivå. Det är dock bara kommissionen som kan ta sig an det. Det är viktigt att vi fortsätter arbetet för att bli ännu effektivare. Detta är ett utomordentligt viktigt steg som vi snabbt skall ta för att få säkrare livsmedel. Därefter får vi emellertid inte glömma frågan, utan vi måste gå vidare och göra systemet ännu bättre i framtiden. Staes Herr talman, ärade kommissionär och ärade kolleger! Detta betänkande utgör en viktig etapp i den lagstiftningsprocess om måste resultera i en lösning av de många kriser som konsumenterna under det senaste decenniet har tvingats genomgå. Phillip Whitehead har lyckats mästerligt med att i ett balanserat betänkande sammanföra de många olika åsikter som parlamentet rymmer beträffande upprättandet av en livsmedelsmyndighet. Jag tackar för detta; jag tackar honom för hans beredvillighet att lyssna och hans konstruktiva inställning. Betänkandet är uppbyggt kring en rad nyckelord. För det första handlar det om säkerhet. Benämningen ändras från "Europeiska livsmedelsmyndigheten" till "Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet". Därmed anges genast vad som kommer att bli huvuduppgifterna för denna nya institution. För det andra handlar det om kvalitet. Man betonar vikten av en livsmedelsproduktion av högre kvalitet. I framtiden måste man fokusera på kvaliteten i stället för på kvantiteten. För det tredje handlar det om att bevara den kulturella mångfalden när det gäller livsmedel inom Europeiska unionen. Den lokalanknutna och traditionella produktionen får inte bli offer för den europeiska lagstiftningen. För det fjärde handlar det om spårbarhet, produkters tillförlitlighet och ett ökat ansvar för producenter. Det femte nyckelordet är oberoende. Det betyder att finansieringen av den europeiska myndigheten endast får ske med hjälp av gemenskapens medel. För det sjätte måste försiktighetsprincipen gälla alla förnimbara risker. Ärande kolleger! Europeiska myndigheten för livsmedelssäkerhet kommer inte att bli någon mastodontinstitution, men den kommer förhoppningsvis snart att förse oss med solida och tillförlitliga vetenskapliga rekommendationer. Vad beträffar styrelsen insisterar dock min grupp på att göra det möjligt att utöka antalet medlemmar från 12 till 16. Vi anser ju att de primära producenterna, jordbrukare och fiskare, måste vara bättre representerade i styrelsen. Min grupp stöder slutligen idén om att ge kommissionen det definitiva ansvaret för systemet för tidig varning. Politiskt ansvar kan ju aldrig vältras över på någon annan, vilket under de senaste åren tyvärr har skett alltför ofta, både inom EU och i medlemsstaterna. Fiebiger . (DE) Herr talman! Det måste välkomnas att det på senare tid i den offentliga debatten om BSE och mul- och klövsjukan övervägande har rapporterats utifrån vetenskapliga resultat och fakta. Just BSE-fallet tydliggör hur viktigt det är att stödja sig på oberoende resursforskning som grundas på kunskap som inhämtats under lång tid. Trots all komplexitet i förslaget om inrättandet av en livsmedelsmyndighet har det på denna punkt sparats allra mest på idérikedom. Jag är övertygad om att urvalet bland de många vettiga förslagen om livsmedelsmyndighetens uppgifter enbart kan göras i enlighet med aktuella forskningsresultat från de nationella myndigheterna. Den befintliga livsmedelslagstiftningen är mycket komplicerad och kommer säkert inte att bli bättre om den enbart förfinas av jurister. Därför uttalar jag mig för att nödvändiga medel skall sättas in på grundval av en vetenskaplig planering av riktlinjerna i budgeten. Vi har ett bra utgångsläge för förslaget om att skapa en myndighet eftersom det finns en acceptans hos jordbrukarna som yrkesgrupp och deras företrädare inom livsmedelsbranschen. De är för att myndigheten skapas, vilket utan tvivel kan vara en bra början. De som arbetar med nyttodjur och de livsmedel som framställs av dessa behöver en lobby, som i samband med den vidare globaliseringen av livsmedelsmarknaderna kan presentera produktionen på ett framgångsrikt sätt och framför allt skydda den mot alla missgrepp. Hur alla dessa höga förväntningar från samhällets sida uppfylls är därför ett avgörande element för framgång eller ej. Konsumtionen av kött och köttprodukter stiger långsamt och priset för dem utvecklas i enlighet med kostnaderna. Konsumenterna kräver omfattande information om tillverkningen och den hälsomässiga nyttan med kött- och köttprodukter. Även jag ser här ett stort handlingsbehov, eftersom många återigen har fastnat i ett rent pristänkande vid affärsdisken. Kött kommer att spela en stor roll i framtiden. Det tycker jag också är bra. Den traditionella planeringen i köket, med livsmedelskassen med frukt, grönsaker och kött, innehåller sunda näringsämnen i stora mängder jämfört med funktionellt producerade livsmedel. Men vad får hälsosamma livsmedel kosta? För 2 000 år sedan krävde Hippokrates följande: Födan skall vara er medicin och medicinen skall vara er näring! Jag anser att han fortfarande har rätt, och besvarar frågan med kravet på en koppling mellan pris och kvalitet. Inom produktionen av livsmedel spelar frågan om ekologi och etik en allt starkare roll. I samband med genomförandet av livsmedelsmyndighetens uppgifter måste detta redas ut exakt. Hyland Herr talman! När det gäller BSE, dioxiner och oron över genetiskt modifierade livsmedels säkerhet har denna kammare varit påpassligt och lyhört för konsumenternas oro. I detta hänseende ger jag en komplimang till kommissionär Byrne - som ansvarar för detta specifika område - och till kommissionär Fischler. Jag ger också en komplimang till Whitehead för hans grundliga betänkande. Offentliggörandet av kommissionens vitbok om livsmedelssäkerhet och det föreslagna inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet markerar en ny era i livsmedelsproduktionen. Från och med nu kommer varje länk i livsmedelskedjan att vara en integrerad del av produktionsprocessen. Slutresultatet bör ställa utom allt tvivel att alla livsmedelsprodukter är säkra och av hög kvalitet samt ge den försäkran som konsumenterna har sökt efter och som de har rätt till. Europas livsmedelssektor växer snabbt. Processen med att ge mervärde till grundläggande jordbruksprodukter ger konsumenterna ett brett utbud av kvalitetslivsmedel. Ny forskning på detta område kommer att bidra påtagligt till dess framtida utveckling. På samma gång som sysselsättningen inom förädlingssektorn fortsätter att öka står denna välkomna utveckling i skarp kontrast till den allvarliga minskningen av familjejordbruk och unga människors ovilja att slå in på en karriär som jordbrukare. Ni tycker kanske att denna punkt inte hör hemma i den här debatten, men jag säger till kammaren att vi, om vi inte kan garantera att den europeiska livsmedelssektorns produktionsbas är likformig, livskraftig och lönsam, knappast kommer att kunna uppnå de standarder som vi strävar efter. I detta hänseende tas jordbrukarnas unika roll som garanter för livsmedlens säkerhet och kvalitet alltför ofta för given. Kommissionens förslag om utveckling av livsmedelslagstiftning och livsmedelssäkerhet är positiva. För att livsmedelssäkerheten skall garanteras, måste hela livsmedelskedjan vara felfri och övervakningen av den vara omfattande. Jag håller fullständigt med om att livsmedlen måste vara spårbara genom alla steg i livsmedelskedjan, från jord till bord. Slutligen, måste vi i vår iver att skydda konsumenternas intresse - vårt främsta mål - även se till att jordbruket ges möjlighet att dra nytta av framstegen inom modern teknik. Blokland Herr talman! Livsmedel från Europeiska unionen hör till det säkraste i världen. De kriser som nyligen har inträffat har dock lett till att de europeiska konsumenterna har tappat sitt förtroende för livsmedlen. Upprättandet av Europeiska livsmedelsmyndigheten syftar framför allt till att återvinna detta förtroende. I Nederländerna konsumeras för tillfället nästan lika mycket kött som var fallet före dessa kriser, samtidigt som Tyskland och Frankrike fortfarande brottas med en mycket lägre köttkonsumtion. Å ena sidan visar detta tydligt att det inte existerar någon europeisk konsument. Å andra sidan kan vi av detta dra slutsatsen att en konsuments förtroende beror mer på nationalkaraktären än på upprättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet. Bråket om var myndigheten skall ha sitt säte, under vilket det framgått att åtskilliga medlemsstater gärna skulle vilja ha den hos sig, får mig att anta att det framför allt handlar om prestige. I detta sammanhang är jag inte säker på vad kriteriet "tradition inom området för livsmedelssäkerhet" skall betyda. Det föreligger en risk, som inte är imaginär, för att livsmedelsmyndigheten används för att dämpa missnöjet bland konsumenterna, trots att det inte skapas något vetenskapligt mervärde jämfört med de nationella livsmedelsverken. Därför är det ytterst viktigt att man skapar en länk mellan livsmedelsproduktionen och livsmedelssäkerheten. Problemet ligger hos livsmedelsproduktionen, så det är där vi också måste söka lösningen. Konsekvensen blir att den europeiska jordbrukspolitiken måste förändras radikalt. Vi måste skapa en jordbrukspolitik där djurfoder odlas där boskapen finns, så att djurfoder och djur inte behöver transporteras över några långa avstånd. Samtidigt gör detta att smittorisken minskar. En sådan politik stämmer överens med försiktighetsprincipen och närhetsprincipen. Dessutom handlar det om integration, eftersom en sådan politik bland annat gynnar miljön och djurens välbefinnande. Ett likartat problem som förtjänar vår uppmärksamhet är den export som sker av livsmedel som inte uppfyller de normer som gäller inom Europeiska unionen. I praktiken är det ofta så att man i länder utanför Europeiska unionen inte kan unna sig lyxen att eftersträva de säkraste livsmedlen. Naturligtvis får vi inte utan vidare exportera de livsmedel som inte uppfyller våra säkerhetsnormer till dessa länder. I de fall där exporten ökar livsmedelssäkerheten i dessa länder, bör denna export dock tillåtas. Det bästa vore förstås om livsmedelsförsörjningen kunde ske inom det egna territoriet, både inom Europeiska unionen och i länder utanför unionen. Endast i de fall där detta absolut inte är möjligt skulle en kompletterande handel behöva äga rum. Med den beskrivna politiken skulle man inte behöva göra sig av med några stora mängder djur, eftersom smittorisken skulle vara mycket mindre utan internationella transporter. Inom denna ram kan man tillåta användning av eget djurfoder inom jordbruket. Ett förbud skulle nämligen innebära att man tvingas förstöra en stor mängd användbart foder trots att det knappast eller inte alls leder till någon riskminskning. Jag anser i likhet med utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor att det är livsmedelsmyndighetens uppgift att göra riskbedömningar. Att politiskt översätta detta till riskförebyggande åtgärder är de europeiska institutionernas uppgift. Medlemsstaterna måste se till att systemet för tidig varning fungerar ordentligt och att Europeiska kommissionen hålls underrättad. Under dessa förhållanden är det således inte nödvändigt att alla medlemsstater ingår i styrelsen för livsmedelsmyndigheten. Det är inte bara så att man inrättar en livsmedelsmyndighet, utan man vidtar även drastiska lagstiftningsåtgärder. Enligt min uppfattning är skapandet av ny lagstiftning inte rätt sätt att reagera på när den befintliga lagstiftningen inte följs. Därför måste man prioritera inrättandet av oberoende inspektionsmyndigheter i medlemsstaterna som kan kontrollera att lagen följs på plats. Med en tillförlitlig statsmakt som grund kan alla konsumenter återfå förtroendet för de europeiska livsmedlen. Cappato Herr talman! Även om jag vill gratulera föredraganden till ett gott arbete så måste jag ändå få framföra vissa tvivel om metoden att inrätta en särskild myndighet varje gång ett problem uppkommer, ett organ som skall ta itu med problemet eller försöka lösa det. Detta är dessvärre den gyllene regeln när det gäller att få en byråkrati att föröka sig. Vi hoppas naturligtvis att detta inte skall gälla livsmedelsmyndigheten, men vi måste vidta alla upptänkliga försiktighetsåtgärder eftersom detta är precis den mekanism som brukar uppträda inom Europeiska unionen. När det gäller livsmedelssäkerhet vet vi alla att det finns enorma politiska problem inom unionen, problem som vi alla har haft framför ögonen, framför allt under den livsmedelskris som berodde på galna ko-sjukan, men inte bara det, utan politiska problem som kräver politiska svar som gör det möjligt att ingripa, svar som avser maktfördelningen mellan unionen och medlemsstaterna, och de politiska problemen försvinner inte genom att man skapar en byrå som skall tillhandahålla svaren. Så låt oss därför åtminstone se till att det beslut vi är på väg att fatta medför att den nya myndigheten kan arbeta på ett bra sätt, och för att den skall kunna arbeta bra - detta har redan påpekats av mina kolleger - så måste dess syfte vara mycket noggrant och väl definierat: livsmedelssäkerhet. Det verkar väldigt oförsiktigt - och här tänker jag på några av mina kollegers inlägg - att börja fundera på att utvidga myndighetens ansvarsområde eller syfte genom att föra in miljöfrågorna och frågorna om livsmedelstraditioner: detta är frågor som skall skötas av marknaden, av medlemsstaterna. Livsmedelsmyndigheten skall i första hand ägna sig åt frågan om livsmedelssäkerhet och åt vetenskapliga yttranden, inte som sägs i texten för att undvika motstridiga vetenskapliga ståndpunkter, utan precis tvärtom för att föra fram alla de olika vetenskapliga åsikterna i ljuset och göra det möjligt att granska, konfrontera och diskutera de resultat som vetenskapen redovisar, eventuellt också i de demokratiska församlingarna. Det skulle därför vara lämpligt att förstärka Europaparlaments möjligheter att påverka och ingripa, något som borde gälla från frågan om vilka som skall sitta i det administrativa rådet till själva besluten som fattas av myndigheten, nu och även senare under livsmedelsmyndighetens hela livslängd. Låt mig så göra ett påpekande som gäller ett ändringsförslag som ingår i betänkandet och som lyder: "för att uppmuntra till att följa den europeiska lagstiftningen, se till att myndighetens säte placeras i ett land som befinner sig på nedre hälften av den skala över medlemsstater som grundas på det antal fall som behandlats av domstolen och som avser påstådda kränkningar av Europeiska unionens regelsystem". Detta skulle verkligen vara en blunder, ett elementärt misstag även när det gäller tolkningen av fördragen. Det finns särskilda regler för att straffa överträdelser och kontrollera tillämpningen av den europeiska lagstiftningen i medlemsstaterna: att använda myndighetens placering som en bytesvara mellan ett land och ett annat och ge mer till "lydiga" länder och mindre till "olydiga", till de länder som har många oavslutade ärenden i domstolen, skulle verkligen vara fel sätt att tillämpa fördragen och den europeiska lagstiftningen. Var myndighetens säte placeras skall avgöras utifrån kriterier som har att göra med myndighetens verksamhet - dvs. placeringen skall vara resultatet av en viss jordbruks- och livsmedelskultur med rötter i det aktuella territoriet - förutom regionens vetenskapliga kompetens när det gäller livsmedel och livsmedelsprodukter. Att fördela myndighetens olika kontor som ett pris som skall gå till den ena eller andra medlemsstaten är en farlig mekanism som knyter myndigheten till medlemsstaterna, minskar dess oberoende och innebär för övrigt en felaktig tillämpning av den europeiska lagstiftningen. Souchet Herr talman! Förslaget att inrätta en europeisk livsmedelsmyndighet är en direkt följd av de mycket allvarliga brister som uppstod vid kommissionens behandling av frågan om galna kosjukan. I vitboken om livsmedelssäkerhet har föreslagits att den instans som vi diskuterar i dag skall inrättas. Whiteheads betänkande har förtjänsten att det sätter fingret på ett antal tvetydigheter i förslaget till förordning, men fortfarande utan att föreslå några lösningar på hur de skall undanröjas. I betänkandet betonas med rätta behovet av att dra upp mycket tydliga gränser mellan den europeiska myndighetens roll som rådgivare och remissinstans, och rollen som riskhanterare som i sin tur tillfaller medlemsstaterna och kommissionen. Vi får alltså inte placera systemet för snabbt informationsutbyte under myndighetens kontroll. Vi undrar också varför man har ersatt ordet kontor med myndighet, vilket leder till sammanblandning och förefaller innebära att detta organ har en verkställande roll, vilket det inte skall ha. I betänkandet betonas också med rätta behovet av ett nätverksarbete mellan den europeiska myndigheten och medlemsstaternas kontor, men det står inget i betänkandet om hur detta nära samarbete skall genomföras. Hur skall det rådgivande forumet fungera, som i princip skall vara dess instrument? Inget särskilt förslag har lämnats på denna grundläggande punkt. Vi har faktiskt på nationell nivå anmärkningsvärd vetenskaplig kompetens när det gäller livsmedelssäkerhet, vare sig det handlar om det brittiska FSA eller det franska FSA. Vi måste till varje pris undvika att bygga upp en europeisk struktur som konkurrerar med eller överlappar dessa nationella organ som skall fortsätta att sköta bedömningen som gör det möjligt för det europeiska kontoret att spela rollen av samordnare, och detta kontor är inte på något sätt en myndighet som står över de nationella kontoren. När det gäller behovet av att aktivt arbeta för att uppnå enhetlighet mellan höga europeiska normer, såsom föreslagits, och befintliga internationella normer, ett problem som förstulet tas upp i betänkandet, beklagar jag också att parlamentet inte riktigt fördjupat denna grundläggande fråga så att våra initiativ inte drabbar de europeiska producenterna. Oomen-Ruijten Herr talman! Förslagen från Europeiska kommissionen om att upprätta en europeisk livsmedelsmyndighet är en direkt och sedan länge väntad reaktion på de livsmedelskriser som Europa har haft att göra med under de senaste åren. Det är tydligt att denna diskussion är väldigt viktig för de europeiska medborgarna. De europeiska konsumenterna måste återges förtroendet för livsmedelssäkerheten, och inrättandet av en europeisk livsmedelsmyndighet är ett första stort steg för att återskapa detta förtroende. Herr talman! Jag påstår att förslagen är väntade sedan länge. Det är ju nästan två år sedan kommissionens ordförande Prodi vid sitt tillträde förklarade att han skulle prioritera återskapandet av konsumenternas förtroende för livsmedelssäkerheten. Inte förrän nu, i juni 2001, har vi som parlament fått tillfälle att uttala oss om planerna. Jag hoppas att livsmedelsmyndigheten ändå kan påbörja sin verksamhet i början av nästa år. Det återstår dock ännu att bestämma var myndigheten skall ha sitt säte. Jag förväntar mig att Europaparlamentet skall bekräfta mitt ändringsförslag på den punkten. Att det har gått så lång tid mellan den lagstiftande behandlingen och det ursprungliga framläggandet av förslagen, beror inte på dagens föredragande, Whitehead, och inte heller på den förre föredraganden, Bowis. De har både genomfört sina uppgifter på ett utmärkt sätt. Så vill jag göra några påpekanden angående innehållet. Utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor har skärpt förslaget, och detta med rätta. Först och främst vill jag säga något om myndighetens befogenheter: Man måste göra en tydlig åtskillnad mellan rådgivande och reglerande uppgifter. Myndigheten skall ha som uppgift att på vetenskaplig väg kartlägga och bedöma riskerna. Det betyder alltså även att det slutliga genomförandet av systemet för tidiga varningar måste ankomma på Europeiska kommissionen. Herr talman! Lagstiftningen och de uppgifter som ligger framför oss nu är endast ett första steg. Jag förordar en vidare utökning i framtiden. Sacconi Herr talman! I och med dagens omröstning och tack vare vår föredragandes verkligen enastående arbete tar vi ett viktigt steg när det gäller att reagera på den europeiska allmänhetens förväntningar och kanske även dess oro. Många av våra medborgare äter inte bara för att stilla sin hunger, det handlar om något betydligt viktigare: det är ett medvetet val, kopplat till livskvaliteten, en handling med sina djupaste rötter i regionala kulturella och kulinariska traditioner. Unionens främsta och viktigaste skyldighet är att garantera maximal säkerhet för våra livsmedel längs alla de olika kedjorna i produktions- och distributionscykeln, men dit hör också uppgiften att skydda och utveckla typiska regionala produkter samt att ge en korrekt information om de livsmedel som finns på marknaden, för att konsumenten verkligen skall kunna välja kritiskt och kunnigt. Ur denna synpunkt verkar det viktigt att understryka att de ändringsförslag som godkänts i utskottet för miljö, folkhälsa och konsumentfrågor innebär viktiga förbättringar av kommissionens förslag. Detta gäller såväl för den del som avser lagstiftningens allmänna principer som för den del som ägnas åt inrättandet av den europeiska myndigheten, där man lyfter fram den roll som de små och medelstora företagen bör tillåtas spela när det gäller att utnyttja fördelarna med en produktion av hög kvalitet. Låt mig avslutningsvis nämna något om var den framtida myndigheten skall ha sitt säte. Var och en av oss har sin favoritplats och det är naturligtvis inte en serie mer eller mindre bindande kriterier som kommer att hjälpa oss att lösa problemet, och än mindre om man skulle bestämma placeringen på grundval av kriteriet goda rutiner när det gäller miljöskydd. När myndighetens oberoende och logistiska tillgänglighet väl har garanterats så är det viktigt att placeringen bestäms utifrån ett förstärkt samrådsförfarande, liknande det som tillämpades när det gällde den europeiska kulturhuvudstaden. Genom att rösta för ändringsförslag 215 begär vi med andra ord att medbeslutandeförfarandet skall tillämpas. Caveri Herr talman, kära kolleger! Med detta sitt val reagerar Europa på de egna medborgarnas oro när det gäller livsmedelssäkerhet i dess vidaste bemärkelse, i första hand för att skydda medborgarna mot sjukdomar, förgiftningar, bedrägerier, skandaler och nya vetenskapliga upptäckter. Den nya myndigheten bör framför allt uppfylla två krav: undvika byråkratisering och inte falla för centralistiska frestelser. När det gäller det andra kravet har Europa redan anklagats för att vilja ta död på de typiska och traditionella produkterna genom att även när det gäller konsumtionen tillämpa regler för hygien och hälsa, bearbetning och konservering som är olämpliga, stelbenta och överdrivna, regler som är avsedda för standardiserade, sterila, storskaliga produkter och som inte är lämpliga för kvalitetsprodukter som är knutna till ett visst geografiskt område som produkterna från mitt Valle d'Aosta och övriga alpområdet, t.ex. ost, charkuterier etc. Tanken att man i bergsområdena skulle kunna efterlikna slättlandets storskaliga mejerier eller slakterier visar att man inte har förstått Europa. Måtte livsmedelsmyndigheten ta till sig denna min varning! Auroi Herr talman, herr kommissionär, mina kära kolleger! Whiteheads betänkande om inrättande av en europeisk livsmedelsmyndighet för livsmedelssäkerhet förefaller oss gå i rätt riktning, såväl när det gäller att analysera situationen som lett till förslaget att inrätta denna myndighet, som genom de uppgifter myndigheten kommer att få och den föreslagna metoden för att den skall kunna fungera optimalt. Man skall komma ihåg att detta initiativ tyvärr är resultatet av en rad upprepade skandaler, med anledning av att jordbruket hela tiden strävar efter högre avkastning, å ena sidan, och stordistributionens monopol å den andra, vilka lett till ett hygieniskt inriktat industriellt jordbruk, men inte förhindrat att skandalösa urspårningar utvecklats, såsom dioxinkycklingar, handel med alla slags veterinärprodukter, och framför allt den grundläggande BSE-krisen. En av de huvudsakliga uppgifterna för detta kontor blir att lösa allt detta för att garantera konsumenternas hälsa och säkerhet "från grepen till gaffeln". Kontoret bör ha två uppgifter: garantera säkerhet utmed hela livsmedelskedjan och garantera kvaliteten hos alla produkter avsedda för konsumenter. Kontoret kommer därför att arbeta på ett tidigare stadium i kedjan än institutionerna, eftersom alla medborgare skall ha rätt till hälsosam och riskfri mat. Samtidigt måste konsumenterna, precis som branschfolket, vara medvetna om de regler det leder till och den kostnad det innebär. För att kunna tillämpa principerna om öppenhet och uppföljning helt oberoende måste livsmedelsmyndigheten, redan från början av nästa år, föreslå principer som utvecklas på ett korrekt sätt i detta dokument. Den skall kunna lämna analyser om alla produkter, inbegripet genetiskt modifierade organismer, vaccin och pesticider som, förr eller senare, riskerar att komma in i livsmedelskedjan. Att ha strävan efter hygien som enda referenskriterium var ett misslyckande, vilket bevisades genom skandalen med kött- och benmjöl. Ett sådan kontor bör kunna lämna en förteckning över goda tillämpningar, ge kvalitetsmärkning till produkter som är lokala specialiteter, jordbrukskvaliteter, snarare än enbart till industrinormer som inte förhindrar vare sig salmonella eller dramatiska epidemier. Dess huvudsakliga uppgift är framför allt att samordna de nationella kontoren så att de alla använder samma referenser och så att deras roll med att vetenskapligt bedöma och förebygga risker får tillräcklig publicitet bland befolkningen. Naturligtvis skall denna myndighet kräva samma kontroll och regler för spårbarhet för alla länder i unionen, vare sig det gäller export, import eller konsumtion. Platsen spelar inte så stor roll när öppenhet och spårbarhet respekteras av alla. Papayannakis Herr talman! Föredraganden har gjort ett mycket gott arbete åt oss, och jag vill lyckönska honom också å min grupps vägnar. Trots det vill jag göra vissa kommentarer. Jag anser inte att vi har gjort en särskilt allvarlig bedömning av hur komplicerade de händelser var som ledde till de skandaler vilka i dag har lett oss till att diskutera denna nya lagstiftning. Vi har inte gjort en allvarlig bedömning av hur medlemsstaternas ledande personer inom politik och teknik samt ledande teknokrater och myndigheter på hög nivå har förhållit sig till händelseutvecklingen, genom sitt tigande, döljande av händelserna, sina vantolkningar, sin overksamhet och det egennyttiga åberopandet av frihandel. Har vi glömt allt detta? Detta har vi konstaterat även i parlamentets betänkanden. Gentemot detta behöver vi ett kraftfullt politiskt ingripande för gemensamma mål, gemensamma kriterier och gemensamma medel för en gemensam politik. Med det vi diskuterar i dag tar ni dock några steg framåt och vi antar vissa principer och beslutet om inrättandet av en viss myndighet. Denna kommer att vara ungefär som ett överstatligt rådgivande serviceorgan mer än en myndighet. I jämförelse med ett "Interpol" som vi ville ha för livsmedel kommer vi bara att ha rådgivare. Det är inte dåligt men det är litet, herr talman. Det ligger i alla händelser i linje med unionens överstatliga karaktär. Särskilt beträffande den internationella handeln och frihandeln, herr talman, är det inte alls tydligt vad det är vi diskuterar. När det gäller livsmedelssäkerhet är det inte bara fråga om vad vi exporterar utan också vad vi importerar. V har ännu inte godkänt protokollet om biosäkerhet för att lagligen kunna åberopa försiktighetsprincipen gentemot "förkunnarna" av frihandel. Vi kommer alltid att befinna oss under hotet av hänvändelser till Världshandelsorganisationen. Sedan en kort tid tillbaka gäller diskussionen förvisso, om jag inte tar fel, kött med hormoner från Förenta staterna. Allt detta medför alltså att rollen för den myndighet vi diskuterar blir begränsad. Trots detta är den värdefull. Vi bör säkerställa att myndigheten har en åsikt, en egen åsikt, och att den, även då dess åsikt inte efterfrågas, skall kunna informera och offentliggöra sin åsikt, särskilt då den inte motsvarar vad de tycker som har ansvar för att handskas med farorna. Detta kommer att kunna
{'language': 'sv'}