Fri bevægelighed og opholdsret for unionsborgere Formanden. Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0009/2003) af Santini for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om forslag til Europa-Parlamentets og Rådets direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område (KOM(2001) 257 - C5-0336/2001 - 2001/0111(COD)). Vitorino Fru formand, først vil jeg gerne takke ordføreren, hr. Santini, og Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender for denne meget positive betænkning. Betænkningen drejer sig om et længe ventet forslag til direktiv, der er af afgørende betydning for at lette den frie bevægelighed for personer, og som tager hensyn til det arbejde, der er udført i slutningen af 1990'erne, i særdeleshed af det højtplacerede panel om unionsborgerskab, som Simone Veil var formand for. Dette forslag fastlægger betingelserne for udøvelsen af den grundlæggende ret til fri bevægelighed og opholdsret, der ifølge traktaten direkte tilkommer enhver EU-borger, og som er indeholdt i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder. I denne forbindelse repræsenterer forslaget et første skridt i retning af at definere en stærk opfattelse af unionsborgerskab, som bekræftet af det grundlæggende formål med forslaget. EU's borgere bør alt andet lige kunne bevæge sig mellem medlemsstaterne på samme vilkår som statsborgere i en medlemsstat kan flytte rundt og skifte opholdssted i deres eget land. I særdeleshed skal direktivet lette udøvelsen af retten til fri bevægelighed ved at reducere de administrative formaliteter til det absolut nødvendige, ved bedre at definere situationen for familiemedlemmer, ved at indføre permanent opholdstilladelse efter fire års uafbrudt ophold i værtsmedlemsstaten og ved yderligere at begrænse mulighederne for at nægte eller for at afslutte ophold af hensyn til den offentlige orden. Forslaget indfører også vigtige fornyelser i sammenligning med det nuværende acquis communautaire. I særdeleshed forlænger det den periode, hvor borgerne ikke er underkastet andre formaliteter end besiddelsen af et gyldigt identitetskort eller pas, fra tre til seks måneder. Det afskaffer pligten til at få opholdstilladelse for borgere i EU og erstatter den med direkte registrering hos de kompetente myndigheder, hvilket allerede er tilfældet i nogle medlemsstater. Det etablerer et system, hvor en borger i EU simpelthen skal erklære, at han opfylder de betingelser, der knytter sig til udøvelsen af opholdsretten. Endelig indfører det permanent opholdstilladelse efter fire års uafbrudt ophold uden yderligere betingelser. Som det med rette understreges i hr. Santinis betænkning, kommer retten til fri bevægelighed endnu i dag ud for mange forhindringer. Det er blevet bekræftet i de gentagne domme fra Domstolen om denne sag. Forslaget medtager de tydeliggørelser, som kan udledes af Domstolens afgørelser i den senere tid, og når det er vedtaget, bør det i væsentlig grad kunne simplificere udøvelsen af alle europæiske borgeres grundlæggende rettigheder. Santini (PPE-DE) Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, jeg vil gerne takke kommissær Vitorino for denne introduktion, som gør det let for mig at fremlægge min betænkning. Det direktiv, som vi drøfter, udgør nemlig et reelt kvalitetsløft i debatten om unionsborgerskabet og den frie bevægelighed for personer. For første gang anerkender vi de rettigheder, som borgerne ikke har i kraft af deres økonomiske aktiviteter, men som personer og som indehavere af de subjektive rettigheder, som unionsborgerskabet består af foruden de objektive rettigheder. Opholdsretten og retten til fri bevægelighed er udtrykkeligt stadfæstet i EU-traktaten. Som kommissæren sagde, har de eksisteret længe, og de giver borgerne nogle nye og meget vigtige grundlæggende rettigheder. Man kan faktisk sige, at dette direktiv lægger grunden til det dobbelte borgerskab - nemlig statsborgerskabet og unionsborgerskabet - som er nævnt i det traktatudkast, der også drøftes i konventet. Indførelsen af den permanente opholdsret er et konkret eksempel på dette. Før jeg kommer yderligere ind på direktivet, vil jeg definere dets anvendelsesområde. Direktivet er rettet mod unionsborgere og deres familiemedlemmer uanset nationalitet. Princippet om ligebehandling af unionsborgeres familiemedlemmer, der er statsborgere i et tredjeland, har været gældende siden 1960'erne, og direktivet gør dette princip endnu mere effektivt og konkret. Denne ret er beslægtet med den ret, som den unionsborger har, de er i familie med. Det skal siges med det samme, at direktivet ikke gælder for tredjelandsstatsborgere eller i det mindste ikke for dem, som ikke er i familie med unionsborgere, også selv om de opholder sig i en medlemsstat eller udøver deres ret til fri bevægelighed inden for EU. Den store fordel ved dette direktiv er, at alle de tidligere bestemmelser på området bliver samlet i én tekst. En anden fordel er dets klarhed, og i den forbindelse tror jeg også, at nogle af ordførerens ændringsforslag har været med til at forenkle de lidt for bureaukratiske passager så meget som muligt. En af de største nyskabelser er - sådan som kommissæren var inde på - forslaget om at erstatte opholdstilladelsen med et simpelt bevis for registrering hos de kompetente myndigheder. Registreringsprocedurerne skal være enkle og direkte, og man skal under alle omstændigheder anvende princippet med overensstemmelseserklæringer, sådan som det allerede er tilfældet i nogle medlemsstater. Det samme skal gælde for bevismaterialet, f.eks. indkomstbeviset og sygesikringsdækningen. Familiemedlemmer fra tredjelande skal bevise den familiemæssige tilknytning med et identitetsdokument, hvilket udelukkende sker for at hindre misbrug, som der altid er risiko for. Et andet nyskabende princip i direktivet vedrører udvisningen af tredjelandsstatsborgere, som har opholdsret på EU's område. I direktivet står der, at der under ingen omstændigheder kan foretages en udvisning. Denne indfaldsvinkel er i tråd med Amsterdam-traktatens princip om, at der skal skabes et område med frihed, sikkerhed og retfærdighed uden grænser, men nogle af medlemsstaterne vil formodentlig fastlægge deres egne regler på dette område. Jeg har gemt det mest omstridte spørgsmål til sidst, sådan som vi altid gør i forhandlingerne her i Parlamentet, nemlig familien, dens sammensætning og definitionen af par og ægtefælle. For at undgå, at en så stor mængde nyskabende bestemmelser ender med at sidde fast i det sædvanlige tovtrækkeri, har jeg som ordfører bestræbt mig på at være så åben som muligt, og derfor har jeg strakt mine og min politiske gruppes principper til det yderste blot for at nå til vejs ende med direktivet som helhed. Der er i øvrigt ingen tvivl om definitionen af ægtefælle i fællesskabsretten, hvilket Domstolen har fastslået ved flere lejligheder. I den forbindelse - og med hensyn til ugifte par - har ordføreren overtaget nogle af de ændringsforslag, som PSE-Gruppen har stillet og siden har trukket tilbage, og hvor man opfordrer medlemsstaterne til at fjerne de lovgivningsforskelle, der stadig eksisterer på EU-plan. Jeg tror, at denne demokratiske henvisning til subsidiariteten og medlemsstaternes suverænitet er i alles interesse, så vi undgår de sædvanlige korstog, der risikerer at svække betænkningens indhold og gøre direktivets bestemmelser forgæves. De enkelte medlemsstater skal således regulere familiespørgsmålene på baggrund af deres egen lovgivning og interesser. Det ville virkelig være en skam, hvis vi ikke var i stand til at give Rådet en ordentlig tekst, som der er enighed om, når man tænker på den enestående lejlighed, som den fælles beslutningsprocedure giver os på dette område. Det ville i øvrigt være utænkeligt at påtvinge 13 medlemsstater en model, som kun to af dem går ind for, og at prioritere symboler og dogmer højere end de fornuftige bestemmelser, som millioner af borgere venter på for at kunne tilrettelægge deres tilværelse. Til sidst skal det understreges, at ordførerens linje i høj grad er i tråd med Kommissionens. Kommissionen har udarbejdet en konsekvent og objektiv tekst, der som bekendt også giver udtryk for Rådets holdning. Vi har mulighed for at give borgerne nogle nye og tidssvarende bestemmelser, som giver større garantier. Jeg er sikker på, at de bliver vedtaget under Parlamentets afstemning, og jeg vil gerne takke ordførerne for udtalelse og alle de parlamentsmedlemmer, hvis ændringsforslag har gjort mit arbejde lettere og uden tvivl forbedret direktivets indhold. Medina Ortega (PSE) Fru formand, unionsborgerskab var et af de store resultater af unionstraktaten, der blev vedtaget i Maastricht i 1992. I overensstemmelse med kendelser fra Domstolen blev retten til unionsborgerskab, herunder retten til fri bevægelighed og ophold inden for Unionens grænser, gjort til en grundlæggende rettighed for europæiske borgere, en ret, som ikke krævede nogen juridisk gennemførelsesprocedure. I overensstemmelse med dette retsgrundlag mente Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, at der ikke var nogen grund til at indføre restriktioner af administrativ art, hverken for indrejse i et land eller fri bevægelighed og ophold. Der er gjort store fremskridt med hensyn til den juridiske organisation ved hjælp af Schengen-konventionen, men det forholder sig sådan, at visse lande stadig modsætter sig disse fremskridt og ikke deltager i dem. Derfor håbede Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked, at dette forslag til direktiv ville udgøre et effektivt fremskridt ved at fjerne alle restriktioner af administrativ og indholdsmæssig art for borgernes mulighed for at etablere sig i et andet fællesskabsland. Det var formålet med de ændringsforslag, som Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked vedtog. Ændringsforslagene fra Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked blev ikke accepteret af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, og ordføreren vil naturligvis gerne have dem opretholdt, men har ikke insisteret for ikke at bringe de aftaler, der er nået på dette område, i fare. Jeg vil dog gerne henlede opmærksomheden på et ændringsforslag, som i nogen udstrækning kunne imødekomme de bekymringer, man havde i Udvalget om Retlige Anliggender og det Indre Marked. Jeg hentyder til ændringsforslag 23 - der indfører en ny artikel 4b - hvori der står: "Direktivet må ikke føre til ophævelse af eksisterende rettigheder, som er indført på grundlag af EU-lovgivning eller Domstolens domme". Jeg mener, at dette ændringsforslag er af afgørende betydning, hvis der ikke skal ske tilbageskridt med hensyn til rettighederne for unionsborgere. Karamanou (PSE) Fru formand, Kommissionens forslag til direktiv om borgeres ret til fri bevægelighed er utvivlsomt et vigtigt skridt i retning af at fjerne de ubegrundede tekniske hindringer, som fortsat findes selv i et forenet Europa. De ændringsforslag, som Parlamentet har stillet, har naturligvis forbedret Kommissionens forslag væsentligt. De ændringsforslag, der er stillet af Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder, har til formål at tilvejebringe et antal forbedringer, der vil styrke fri bevægelighed for kvinder og tage hensyn til de særlige problemer, som kvinder står over for, samt til princippet om ikke at diskriminere på grund af køn. Desværre har Deres ambition om at tillade europæiske borgere at udøve deres ret til ophold frit og uden hindringer ikke ført til en tekst, der er neutral i kønsmæssig henseende og tager hensyn til de særlige problemer, som kvinder står over for, hr. kommissær. Det væsentligste problem drejer sig om kvinder, der er økonomisk afhængige af deres mænd, og som i tilfælde af død eller separation ikke har nogen udsigt til at forlænge deres ret til ophold i et andet europæisk land. Med andre ord, de bliver automatisk berøvet enhver juridisk ret, der hidrører fra deres ophold i en anden medlemsstat i Unionen. Vi føler, at der må rettes op på dette. Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder understreger også vigtigheden af at beskytte forholdet mellem mennesker ved at give samboende partnere af begge køn samme rettigheder som en ægtefælle. Flere og flere medlemsstater finder måder, hvorpå de kan anerkende par, der lever sammen uden officielt at blive gift. De fleste lande tillader nu, at partnere kan bliver officielt registreret, og denne kategori må derfor medtages i definitionen på familiemedlemmer. Pirker (PPE-DE). Fru formand, hr. kommissær, kære kolleger, det direktivforslag, som bliver fremsat her, er et stort skridt fremad i retning mod at gennemføre Det Europæiske Fællesskab, for dét er, hvad vi opnår ved gennemførelsen af den frie bevægelighed for borgerne i EU. Målet er, at betingelserne for unionsborgernes rejser mellem medlemsstaterne skal ligne dem, der gælder inden for de enkelte medlemsstater. Det betyder, at vi nu endelig vil fjerne de sidste barrierer og overvinde bureaukratiske og politiske hindringer, som står i vejen for denne frie bevægelighed. Vi støtter derfor fra Gruppen for Det Europæiske Folkeparti (Kristelige Demokrater) og De Europæiske Demokrater udtrykkeligt Kommissionens forslag og de finpudsninger og modifikationer, som ordføreren har foreslået. Det er målsætningen, og på denne vej befinder vi os nu, og jeg er overbevist om, at vi kan nå vores mål, hvis bestemte betingelser bliver opfyldt. Det skuffer mig, at nogle kolleger under debatten om det store emne fri bevægelighed kun har fokuseret på et enkelt lille punkt, nemlig definitionen af begrebet familie. Det er kun en lille del, som skal drøftes, men vi bør tage afsked med den opfattelse, at nogle få ved, hvad en familie er, og vil påtvinge alle andre parlamentsmedlemmer eller medlemsstater deres definition. Det kan ikke være rigtigt! Vi bør nå frem til en konsensus, hvor vi accepterer, at de forskellige stater har forskellige opfattelser og ordninger på dette område. Men vi bør ikke lade nogle få påtvinge alle andre stater deres form, deres definition af familiebegrebet. Hvis det lykkes os at træde et skridt tilbage og finde en konsensus, hvor vi accepterer de enkelte medlemsstaters forskellige ordninger, så vil der være bredt flertal og bred støtte til dette forslag. Jeg appellerer til alle, som har stillet disse forslag, om at vælge fornuftens vej i denne sag, af hensyn til den frie bevægelighed for borgerne i EU. Terrón i Cusí (PSE). Fru formand, på vegne af min kollega, Carmen Cerdeira, der har været skyggeordfører for denne betænkning og desværre ikke kan være til stede, vil jeg forsøge så vidt muligt at tale på min politiske gruppes vegne. Unionsborgerskab - institutionaliseret og oprettet ved Maastricht-traktaten og senere modificeret ved Amsterdam-traktaten - giver en række rettigheder og pligter til borgere fra alle medlemsstater. Hensigten er i højere grad at involvere borgerne i den europæiske integrationsproces ved at styrke beskyttelsen af deres rettigheder og fremme idéen om europæisk identitet ved at skabe en følelse af at høre til blandt Unionens borgere. Borgerrettighederne og Unionen som helhed vil kun have troværdighed blandt borgerne, hvis de kan anvendes i praksis i folks daglige liv. Inden for rammerne af unionsborgerskabet er en af de fundamentale rettigheder, som dette borgerskab giver, fastlagt i artikel 18, stk. 1, i traktaten, der giver enhver borger i unionen ret til frit at rejse ind i, rundt i og opholde sig i en anden medlemsstat. Samme ret, med en lignende ordlyd, bliver givet til europæiske borgere i artikel 45, stk. 1, i chartret om grundlæggende rettigheder, og det forekommer at være meget vigtigt. Som følge heraf er disse rettigheder af en grundlæggende og ikke blot fortolkende art. Med andre ord, man får dem uden hensyn til tilladelser fra medlemsstaterne. Vi glæder os over Kommissionens forslag, som vi anser for et ægte fremskridt. Bevægeligheden for Unionens borgere mellem medlemsstaterne bør alt andet lige finde sted på betingelser, der er de samme, som gælder for borgerne i de enkelte medlemsstater. Faktisk har Unionens borgere taget dette princip til sig langt hurtigere og grundigere end deres regeringer, fru formand. De har taget det til sig, og de udøver det. Jeg kan forsikre Dem, at i min del af Unionen på den kyst, hvor jeg tilbringer adskillige dage, er der mange europæiske borgere, der opholder sig ulovligt, og som simpelthen rejser frem og tilbage mellem deres to huse, det ene i deres oprindelsesland og det andet i mit land, når de har lyst og uden at udfylde nogen papirer. Det kan ikke bevises, om disse mennesker har tilbragt de sidste seks måneder i deres hus, for sommetider er det 60 km fra nabolandet. Euroen vil gøre dette endnu lettere og mere gennemførligt, og jeg håber, at der kan ske fremskridt i Kommissionen. Derfor har min gruppe stillet ændringsforslag, der har til formål en gang for alle at gøre ende på overvejelsen af folks økonomiske forhold og give forrang til deres ret som unionsborgere og anerkende, at i øjeblikket udøver borgerne og deres familier allerede retten til fri bevægelighed inden for EU. Sørensen (ELDR). Fru formand, på vegne af den liberale gruppe vil jeg gerne slå fast, at vi støtter hr. Santinis forslag, som det blev vedtaget i udvalget. Formålet med direktivet er at styrke unionsborgerskabets indhold og øge borgernes frie bevægelighed inden for Fællesskabet. Forslaget vil betyde en konsolidering af den nuværende mangfoldighed af forordninger og direktiver og domme på området. Retstilstanden bliver herved mere klar og mere tydelig. En klar lovgivning vil samtidig betyde, at det bliver lettere at overvinde mange af de praktiske hindringer for borgernes frie bevægelighed, som stadig eksisterer. Den liberale gruppe støtter fuldt ud princippet om ligebehandling, hvorefter EU-borgere fra andre medlemsstater i størst muligt omfang behandles efter samme regler som egne statsborgere. Dette direktiv er et skridt i den rigtige retning. Men vi støtter også den progressive familiedefinition, der er indarbejdet i forslaget. Generelt vil jeg nu gerne slå fast, at det ikke er intentionen med forslaget at fastlægge familiedefinitionen. Formålet er helt grundlæggende at opretholde familiens enhed. Diskussionen omkring familiedefinitionen bør derfor ikke aflede opmærksomheden fra forslagets formål og de positive konsekvenser af direktivets vedtagelse, nemlig styrkelse af regelgrundlaget for den frie bevægelighed, forøgelse af arbejdskraftens mobilitet og, selvfølgelig, opretholdelse af familiens enhed. Di Lello Finuoli (GUE/NGL). Fru formand, forslaget til direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område er en vigtig etape i opbygningen af et mere frit og åbent EU, og det tager desuden sigte på at forenkle og rationalisere en sand jungle af bestemmelser om lønmodtagere, selvstændige, pensionister, studerende og borgere, der ganske enkelt ønsker at bo i et andet land. De ændringsforslag, der blev vedtaget i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, har i øvrigt forbedret den oprindelige tekst betydeligt ved at give arbejdstagerne større retssikkerhed og beskytte dem mod farerne ved illegal indvandring. De europæiske borgere burde dog også beskyttes mod disse farer. Som fru Karamanou og hr. Medina Ortega slog fast, er der naturligvis stadig meget, der skal gøres. Vi har beskæftiget os med forventningerne hos familiemedlemmerne til dem, der ønsker at bosætte sig i et andet land, og her har vi også forsøgt reelt at gøre frihedsrettighederne mere omfattende ved at hindre forskelsbehandling på grund af køn, seksuel orientering eller samlivsform. Vi er sikre på, at på samme måde som rettigheder som retten til skilsmisse eller abort har rodfæstet sig i langt de fleste europæiske mænd og kvinders bevidsthed, er der også et klart behov for at indføre retten til at bo i et andet land, til at bo alene eller med en person af samme køn og til at stifte familie uden at være tvunget til at indgå ægteskab. Jeg ved ikke, om Rådet kan eller vil tage de politiske og kulturelle konsekvenser af Parlamentets beslutninger, eller om det vedtager betænkningen i den udgave, der blev vedtaget af Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder, men vi er sikre på, at Rådet i modsat fald - sådan som fru Terrón i Cusí var inde på - går imod de fleste unionsborgeres vilje, hvilket risikerer at gøre afstanden mellem befolkningen og institutionerne større. Buitenweg (Verts/ALE). Fru formand, også min gruppe er meget glad for både det foreslåede direktiv og for betænkningen. Mens vi ofte hører, at EU vil gå for hurtigt frem med integrationen på andre områder, er dette nu typisk en sag, som der efter folks mening skulle være truffet bestemmelser om for længst. Folk tror faktisk ofte, at der allerede er truffet bestemmelser om det, og så er de skuffede, når det viser sig, at den frie bevægelighed slet ikke er så fri, som de troede. Det drejer sig f.eks. om en svensker, der vil bo og arbejde i Italien. Det bliver nu nemmere. Nu ved jeg, at nogle kolleger og især også nogle medlemsstater tror, at det drejer sig om udvandring. Jeg synes, det er lidt konstrueret. Det drejer sig først og fremmest om fri bevægelighed for EU-borgere, og det drejer sig kun om tredjelandsborgere, som er gift med eller har langvarige forbindelser med EU-borgere. Lad os derfor også se det i perspektiv. Et vigtigt aspekt heraf er naturligvis, at mange mennesker, som ønsker at rejse i EU eller vil bo i et andet land, ikke vil gøre det alene, men sammen med deres familie eller livsledsager. I betænkningen er der skrevet meget om det, definitionen er udvidet, og det er min gruppe tilfreds med. Men af hr. Pirkers ændringsforslag og bemærkninger slutter jeg, at definitionen stadig er meget kontroversiel. Hvad angår ægteskabet, finder vi det logisk, ægtefællen får lov at komme med. Vi tror også, at problemet med registrerede partnerskaber kan overvindes. Den registrerede partner må gerne komme med. Men et langvarigt forhold bliver noget vanskeligt. Jeg vil gerne citere hr. Pirker, også for at vise, at jeg faktisk har lyttet til ham. Han sagde: "Vi bør tage afsked med den opfattelse, at nogle få ved, hvad en familie er." Det er jeg helt enig i. Jeg tror, at det allervigtigste er, at mennesker er forpligtet over for hinanden, at mennesker vil påtage sig ansvaret for hinanden, og at mennesker vil sørge for hinanden. Jeg synes derfor, det er absurd, at vi vil forstyrre familielivet, fordi der mangler en bestemt officiel underskrift. Man kan også se på alternativer, f.eks. hvor længe mennesker har boet sammen. Der er alternativer. Det vigtigste er, at mennesker er forpligtede over for hinanden, og at de har et familieliv. Måske mangler der en officiel underskrift, men lad os i EU se på, hvad vi kan gøre ved det, så vi ikke splitter familielivet, fordi der mangler en underskrift. Blokland (EDD). Fru formand, både ordføreren, hr. Santini, og Kommissionen roser unionsborgerskabet. Dette bør nu udformes konkret i forslaget om at give EU-borgere ret til fri flytning og frit opholdssted. Denne ret "udgør en del af den juridiske arv, som hver borger i EU har" ifølge Kommissionen. Hvilken arv mener Kommissionen her præcist? Jeg synes, at denne udtalelse er lige så mærkelig som udtrykket unionsborgerskab. Fordi en nederlænder nu lettere kan tage til Frankrig for at arbejde, føler han sig pludselig som unionsborger. Nej, han er stadig en nederlænder, som arbejder i Frankrig. Rent praktisk er det et godt og endda fornyende forslag. Det vil fjerne meget administrativt bureaukrati og ukontrollerbare regler. På to punkter kommer Kommissionen efter min mening for tæt på medlemsstaternes beføjelser til at træffe beslutninger. For det første i artikel 25, hvor det forbydes et værtsland at træffe beslutning om udsendelse, hvis den pågældende har fået permanent opholdsret. For det andet i artikel 30, stk. 2, hvori der står, at en person senest to år efter udsendelse kan indgive en ny ansøgning om adgang til området. Det er ikke særlig gennemtænkt. Jeg kan ikke støtte de ændringsforslag i Santini-betænkningen, som udvider definitionen af begrebet partner, og de ændringsforslag, som afsvækker kommissionsforslaget. Cappato (NI). Fru formand, vi har ventet på dette direktiv om fri bevægelighed for personer i mange år - måske i for mange år - og nu, hvor det endelig er her, bakker vi op om det og støtter det. Når jeg tager ordet, er det i virkeligheden også for både mundtligt og skriftligt at præsentere ordføreren for Det Tværnationale Radikale Partis andragende, som er underskrevet af 1.122 personer fra 30 forskellige lande, der kræver en fuldstændig overholdelse af princippet om fri bevægelighed for personer i EU for at hindre forskelsbehandling af par af samme køn. I den forbindelse vil jeg navnlig gerne sige til ordføreren, hr. Santini, og hr. Pirker - der tilsyneladende betragter nogle af de ændringsforslag og passager, som Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder har medtaget, som et udtryk for ønsket om at bruge direktivet til at påtvinge hele Europa én bestemt familiemodel - at denne beskyldning er forkert, hvilket de vedtagne tekster beviser. Det, som vi forsøger at gøre, er ikke på en urimelig måde at diktere én bestemt familiemodel, men at sørge for, at der med hensyn til den frie bevægelighed for personer - det vil sige EU-lovgivningen - ikke finder forskelsbehandling sted, fordi nogle par er anerkendt på den ene eller den anden måde, og fordi nogle par er homoseksuelle eller heteroseksuelle. Det er, hvad vi beder om. Vi mener ikke, at man med fri bevægelighed for personer i EU automatisk indfører registrerede partnerskaber i hele Europa, men hvis registrerede partnerskaber er anerkendt i et land, skal man, når det homoseksuelle par flytter til et andet land, anerkende dets ret til fri bevægelighed, selv om man ikke anerkender alle familierettighederne. Det er det, som er sagens kerne, og derfor beder jeg også parlamentsmedlemmerne fra de andre grupper om ikke at fjerne ordene "uanset køn". Man er kommet med den indvending, at det er unødvendigt og overflødigt. Vi er ikke advokater eller jurister, men vi mener, at disse ord og denne henvisning bør bevares. Hvis den så er overflødig, er det kun godt. Der skal med andre ord være fri bevægelighed for personer, som har indgået ægteskab eller registreret partnerskab uanset køn. Coelho (PPE-DE). Fru formand, mine damer og herrer, som jeg understregede i min betænkning om unionsborgerskabet, som vi vedtog ved plenarmødet i september sidste år, har det været en langsom proces at anerkende unionsborgerskabet, og endnu i dag står vi over for alt for mange forhindringer, som gør det nødvendigt at tage initiativer for at sikre, at idéen om unionsborgerskab bliver fuldt gennemført i sine politiske, administrative, juridiske, sociale og økonomiske aspekter. Jeg anbefalede også dengang, at det forslag til direktiv, som vi drøfter i dag, skulle vedtages så hurtigt som muligt for at håndtere de vanskeligheder, der stadig hindrede EU-borgernes ret til fri bevægelighed og ophold. Ved at revidere de foreliggende tekster havde dette forslag til formål at indføre en hårdt tiltrængt strømlining ved at kombinere retten til fri bevægelighed og ophold inden for Europas område i et enkelt juridisk dokument og i særdeleshed at kodificere retten til permanent opholdstilladelse efter fire års uafbrudt ophold. Det er et kærkomment forslag. Det arbejde, vores ordfører, hr. Santini, har gjort - og det er udmærket arbejde - har hjulpet med til at indføre en række bidrag i forslaget, som jeg betragter som yderst positive. Ikke desto mindre er der to områder, som allerede er nævnt under denne debat, der stadig frembyder problemer. Det drejer sig om definitionen af begrebet familie, en alt for bred definition, som ser ud til at ville tvinge national lovgivning til at anerkende definitionen af en ugift partner som et familiemedlem. Jeg mener, at almindelig sund fornuft her vil diktere respekt for den nationale lovgivning og for de bestemmelser, der gælder i hver medlemsstat. Det gælder også den alt for brede opfattelse af et familiemedlem, hvor jeg mener, det ville være mere fornuftigt at opretholde EU's nuværende acquis med hensyn til direkte efterkommere og direkte beslægtede i opstigende linje i modsætning til den udvidelse, der er foreslået. Dette kan føre til en enorm forøgelse af antallet af de mennesker, der beder om familiesammenføring. Den udvidelse af definitionen, som hr. Santini har foreslået, er derfor kun acceptabel af humanitære grunde eller af alvorlige helbredsgrunde. Evans, Robert J.E. (PSE). Fru formand, jeg takker ordføreren og Kommissionen for at have udarbejdet denne vigtige betænkning, der på fornuftig vis behandler væsentlige ting. Vi her i Parlamentet må forsøge at gøre alt, hvad vi kan, for at gøre det lettere for europæiske borgere frit at bevæge sig omkring i Unionen. Det er ikke normalt, at det i øjeblikket er lettere at flytte varer og kapital rundt i EU, end det er for europæiske borgere at flytte rundt. Hr. Vitorino sagde i begyndelsen, at fri bevægelighed er begrænset af alt for mange forhindringer, og fru Buitenweg har lige givet nogle eksempler, der gør dette indlysende. Hvis EU skal komme tættere på borgerne, må vi i langt højere grad gøre det til et fælles marked for befolkningen, end det er i øjeblikket. Men ligesom med erhvervslivet må der også her være regulering, hvis det skal fungere effektivt. F.eks. må britiske pensionister, der slår sig ned i Spanien, og andre, der rejser fra det ene land til det andet for at arbejde, befris for unødvendige bureaukratiske foranstaltninger. Hvis vi skal nå vores mål, at gøre EU til den mest konkurrencedygtige økonomi i verden inden 2010, og gøre det lige så let for EU-borgere at flytte fra en medlemsstat til en anden, som det er for borgere i USA at flytte fra den ene stat til den anden i USA, så har vi brug for fri bevægelighed for europæiske borgere, der flytter mellem landene for at bo og arbejde. Det drejer sig om, at europæiske borgere og deres familier frit skal kunne bevæge sig rundt for at arbejde og bo; det drejer sig om, at teenagere skal have opholdstilladelse i det land, hvor de er vokset op. Men der er aspekter af denne betænkning, der kan misfortolkes eller misbruges. Det er derfor, der er brug for at indbygge nogle ekstra paragraffer. Min egen regering er ivrig efter at sikre, at vores bestræbelser for at lette bevægeligheden for rigtige EU-borgere ikke åbner nye kanaler, der kan udnyttes af kriminelle bander og andre. Som vi kun i alt for høj grad er klar over, lever vi i en farlig verden. Der er et mindretal - selv om det er et meget lille mindretal - af mennesker, der måske vil udnytte den bevægelighed, som denne betænkning letter, til ulovlige formål og vold. Derfor bør vi ikke nægte medlemsstaterne ret til at udelukke mennesker, når der er bevis for, at de udgør en trussel mod den nationale sikkerhed. Vi har brug for endnu et par sikkerhedsforanstaltninger for at beskytte folk mod farerne ved den moderne tilværelse. Jeg kan tilslutte mig, hvad hr. Di Lello Finuoli har sagt: Det virkelige spørgsmål er ikke, om folk er gift, eller hvem de lever i et varigt forhold med. Traktaten garanterer alle borgeres ret til et familieliv, og vi her i Parlamentet har beføjelser til at hævde dette. Andre har talt om dette. Legitime og varige parforhold bør ikke trues. På den anden side må vi måske for at afbalancere dette sikre, at der er sikkerhedsforanstaltninger, der afskrækker det lille mindretal, der kunne ønske at bruge ægteskab som en vej til at opnå ulovlig indrejse. Det drejer sig om fri bevægelighed for mennesker og frihed for dem til at leve deres liv, som de ønsker; et frit marked for mennesker, et fælles marked for EU's borgere og deres familier. Ludford (ELDR). Fru formand, dette forslag indfrier endelig det 50 år gamle løfte om at gøre det muligt for EU-borgere og deres familie at bo i en anden medlemsstat. Det er storslåede nyheder for frihedens sag. Men når man hører på visse, herunder "konservative" i den britiske Labour-regering, skulle man tro, det drejede sig om at lette illegal indvandring og terrorisme. Det er på tide, at dette uoplyste hysteri i Det Forenede Kongerige hører op. Der er tilstrækkelige sikkerhedsforanstaltninger i denne foranstaltning og i EU-lovgivningen. Med hensyn til definitionen af den familie, EU-borgere kan tage med sig, når de flytter, så må den i det mindste respektere loven i det land, hvor de oprindeligt var bosat. Hvorfor skulle et homoseksuelt partnerskab, der er registreret og godkendt i Sverige, miste enhver anerkendelse, når de f.eks. flytter til Italien? Regeringerne, herunder den britiske, er meget glade for at gå ind for princippet om gensidig anerkendelse med hensyn til strafferetten, herunder den europæiske arrestordre. Lad os også fremme det, når det gælder frihed for rettigheder for folk, herunder briter. Klaß (PPE-DE). Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, forslaget til et direktiv om unionsborgeres og deres familiemedlemmers ret til at færdes og opholde sig frit på medlemsstaternes område er resultatet af den nye retlige og politiske situation, som blev skabt med indførelsen af EU-statsborgerskabet. De forskellige eksisterende retsakter skal erstattes af en enkelt retsakt. Betingelser og formaliteter skal ændres, og det skal nu afklares, hvilke begrænsninger der kan ske med begrundelse i den offentlige orden og sikkerhed og sundhedsmæssige hensyn. Vi taler om unionsborgernes og deres familiemedlemmers ret. Under drøftelserne er vi i Udvalget om Kvinders Rettigheder og Lige Muligheder - og ikke kun der, kan jeg høre i dag - stødt på problemet med at definere begrebet familiemedlemmer. Hvordan definerer vi familien i dag? Er familien far, mor og børn, også forældre eller bedsteforældre? Er familier ugifte par, uanset deres køn? Her er lovgivningssituationen forskellig i de enkelte medlemsstater, og jeg tror, medlemsstaternes subsidiaritet må gælde på dette felt. Alligevel tror jeg, der er et påtrængende behov for at få en europæisk definition af begrebet familie, det er jo et begreb, vi arbejder med. Hvem sikrer den mor eller far, som opdrager børnene og derfor ikke kan have et job, som giver hende eller ham dokumentation for en selvstændig indkomstsikring, hvis den erhvervsaktive partner dør eller forlader ham eller hende? Ved et ophold på over seks måneder kræves det stadigvæk, at der fremlægges en erklæring, hvoraf det fremgår, at man er økonomisk uafhængig. Men ofte er det kvinderne, som har en økonomisk afhængig og dermed ustabil status. Derfor har vi brug for en uafhængig retsstatus for ægtefæller. Familien er for mig det sted, hvor man påtager sig ansvar, opdragelse, forsørgelse og pleje af andre. De mennesker, som yder dette, og som også forpligter og binder sig - herunder dem, der har indgået ægteskab - dem skal samfundet efter min opfattelse også give sikkerhed. Cashman (PSE). Fru formand, jeg er enig med kommissæren i, at det drejer sig om borgerret i EU, og at det er afgørende, hvis man skal fremme fri bevægelighed for vores borgere. Som De med rette siger, hr. kommissær, bør EU-borgere alt andet lige være i stand til at flytte fra den ene medlemsstat til den anden, og de administrative byrder bør reduceres til det absolut nødvendige. Jeg glæder mig over den bredere definition i denne betænkning af begrebet familie og den vægt, der bliver lagt på de humanitære hensyn ved anvendelsen af direktivet. Men den bredere definition af begrebet familie vil ikke blive budt velkommen af alle, og jeg deler ikke den britiske regerings - min egen Labour-regerings - analyse af dette direktiv. Med hensyn til den bredere definition må vi se på vores fordomme og faste overbevisninger. Det drejer sig om nationalt borgerskab og EU-borgerskab. Vi må bevæge os fremad i et tempo, der ikke må dikteres af den medlemsstat, der er mindst tilbøjelig til reform. Definitionen af "ægtefælle" er måske klar ifølge Domstolens opfattelse, men det er op til os som lovgivere at redefinere og revidere definitionerne, særlig i lyset af det moderne familieliv og de forskelligartede varige forhold. Hvad dette angår, befinder jeg mig i et forhold til en af samme køn, der har varet i 20 år, men den partner, jeg har haft i 20 år, ville ikke kunne defineres som familie, hvis han flyttede med mig til Bruxelles, så jeg kan arbejde i Parlamentet. Jeg bliver bedt om at betale samme skatter og overholde samme love, men både jeg og mit forhold - der ikke kan anerkendes i Det Forenede Kongerige - bliver nægtet ligeret. Så enten opfordrer vi folk til at indgå ærlige, varige forbindelser eller til at indgå bekvemmelighedsægteskaber, der helt ville splitte dette direktiv og alle dets hensigter ad. Enten drejer det sig om fri bevægelighed for alle borgere, eller også gør det det ikke. Baronesse Ludford har helt ret. Der bør være et princip om gensidig anerkendelse her. Jeg opfordrer PPE-DE-Gruppen til at gå sammen med os om at udforske mulighederne og nå frem til et fornuftigt kompromis med Rådet, der tager hensyn til den moderne verden og giver lige rettigheder for alle vores borgere, ikke blot for nogle af dem. Swiebel (PSE). Den frie bevægelighed for personer, som vi her taler om, er et af kerneprincipperne i EU, og det er mærkeligt, at vi stadig har alle mulige meningsforskelle herom. Det nuværende arbejdsmarked og mulighederne for at studere og for at nyde sin pension i et andet land end det, man kommer fra, kræver fleksible regler i Europa. Ingen bør hindres unødigt deri. Alligevel ser det ud til, at Kommissionen vil udelukke en betydelig gruppe borgere fra denne rettighed. Nemlig de borgere, som vil tage deres familiemedlemmer med til et andet land, men som ikke er gift, og som har indgået et registreret partnerskab, som ikke er anerkendt i det andet land. En fransk kvinde f.eks., som har indgået et registreret partnerskab, må ikke tage sin drømmemand eller drømmekvinde med til Italien, fordi dette land ikke kender til registreret partnerskab. Hr. Pirker kalder det en mindre detalje. For mig forekommer det at være en katastrofe. Men heller ikke to mænd eller to kvinder, som er gift i Nederlandene eller i Belgien, har lov til sammen at flytte til Grækenland, hvis en af dem får job der. Forestil Dem, hvordan det føles. I henhold til Kommissionens forslag kan familiemedlemmer kun få lov at flytte med til et andet land, hvis de er ægtefæller af modsat køn eller ugifte partnere, hvis værtslandet sidestiller disse par med gifte partnere. Denne holdning fører imidlertid til diskriminering på grundlag af nationalitet, hvilket for længst er forbudt i EU. Det er en mærkværdig sag, som vi må finde en løsning på. Derfor har jeg sammen med en række kolleger stillet ændringsforslag, som også er vedtaget i Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender, for at indføre systemet med gensidig anerkendelse på dette område. Dette system sikrer, at alle mulige former for forhold anerkendes gensidigt af medlemsstaterne. Ægteskabet, det registrerede partnerskab og også de facto-partnerskabet, uanset dets sammensætning, altså uanset køn. For øvrigt taler vi ikke kun om par af samme køn. Et voksende antal mænd og kvinder foretrækker ikke at gifte sig og vil hellere bo sammen, men uden at miste alle rettigheder. Der er heldigvis allerede otte medlemsstater, som gør dette muligt for deres borgere. Men denne valgfrihed må borgerne ikke miste i det øjeblik, de flytter over grænsen. Derfor er jeg glad for, at et overvældende flertal i Parlamentet tilsyneladende støtter anvendelsen af princippet om gensidig anerkendelse på dette område. Det er et stort fremskridt, og det lover godt for de kommende diskussioner i Rådet. Men hvorfor vil min gruppe så alligevel holde fast ved udtrykket "uanset køn"? Grunden hertil er, at vores venner i PPE-DE-Gruppen hidtil ikke har kunnet blive enige om, hvorvidt de virkelig er rede til at anvende dette princip med gensidig anerkendelse over hele linjen, altså inklusive forhold, hvad enten der er indgået ægteskab eller ej, mellem personer af samme køn fra de lande, hvor det er juridisk tilladt. For os er halv lighed ingen lighed. I betragtning af denne tvivl er det foreløbig ingen skade til at støtte homofile mænds og kvinders rettigheder ekstra. I den henseende kan jeg kun støtte det, som Michael Cashman sagde, og jeg håber derfor, at vores venner i PPE-DE-Gruppen kan løse dette problem i næste fase af lovgivningsforløbet. Hedkvist Petersen (PSE). Fru formand, den frie bevægelighed er kernen i EU-retten. Vi skal virkeliggøre den frie bevægelighed i EU. Jeg glæder mig derfor over en fuldstændig lovsamling, som kan gøre det lettere for borgerne at bevæge sig frit mellem EU's forskellige medlemsstater. Efter udvidelsen bliver det endnu mere vigtigt, at lovgivningen om den frie bevægelighed er klar og enkel, så alle unionsborgerne, såvel nye som gamle, kender deres rettigheder og ved, hvilke love der er gældende. Som en opfordring til øget bevægelighed i EU skal vi starte med en forenkling af lovgivningen. Den skal også være generøs. Jeg glæder mig derfor over, at Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender har foreslået bestemmelser, som gør den frie bevægelighed for forskellige familiemedlemmer lettere. Jeg glæder mig i særlig grad over, at udvalget har foreslået en udvidelse af familiebegrebet. Personer, som ikke lever i traditionelle familiemønstre juridisk set, skal have de samme rettigheder som gifte par, der lever sammen i EU-landene. De skal være sikre på, at de samme rettigheder gælder for os alle. Dette er naturligvis provokerende for mange i EU, hvor det provokerer de traditionelt tænkende. Vi bør dog gribe denne udfordring og den mulighed, som det giver, netop fordi vi lever i en fælles union og vil skabe et unionsborgerskab. Det handler i bund og grund om respekt og ligeværd for alle mennesker. Lovsamlingen for familieanliggender i EU skal være generøs og ikke diskriminerende. Vitorino Fru formand, for det første vil jeg gerne igen takke ordføreren for den udmærkede betænkning og bekræfte, at Kommissionen vil kunne medtage det store flertal af de stillede ændringsforslag i vores ændrede forslag, som jeg om lidt vil præsentere. Lad mig gå til de to kontroversielle spørgsmål under denne debat. For det første må man vedrørende artikel 2 og familiebegrebet erkende, at en harmonisering af betingelserne for opholdstilladelse for borgere i EU ikke må føre til, at vi påtvinger medlemsstaterne en ændring af deres lovgivning om definition af familiestatus. Jeg forstår denne debat og vanskeligheden ved på den ene side at sikre forenelighed med artikel 13 i traktaten, der er retsgrundlaget for bekæmpelse af diskrimination, herunder diskrimination mod ugifte par eller par af samme køn, når traktaten på den anden side undtager familielovgivningen fra EU's kompetenceområde. På dette meget følsomme område må Kommissionen respektere den udvikling, der indføres i medlemsstaternes lovgivning og må være fleksibel her. Der er ikke nogen juridisk universalløsning for denne art de facto-partnerskaber eller for registrerede partnerskaber eller ægteskaber med partnere af samme køn. Jeg vil gerne henlede Deres opmærksomhed på, at vi ikke bør overdrive omfanget af de praktiske vanskeligheder, som ugifte par eller par af samme køn møder i forbindelse med udøvelsen af deres opholdsret. Når to mennesker faktisk er borgere i EU, har de begge opholdsret i kraft af artikel 18 i traktaten, uafhængigt af arten af deres forhold. Men jeg erkender, at problemet opstår, hvis en af dem er borger i et tredjeland. I øjeblikket foreslår Kommissionen at definere ægteskab med reference til termen "ægtefælle", og vi prøver ikke at definere denne term. Faktisk er der i øjeblikket kun to medlemsstater, hvor lovgivningen anerkender en forbindelse mellem personer af samme køn som ægteskab. I henhold til afgørelser fra Domstolen betegner termen "ægteskab" en forbindelse mellem personer af modsat køn. Kommissionen foretrækker i øjeblikket at følge Domstolens afgørelser og at bruge en formel, der giver mulighed for en progressiv fortolkning af dette begreb på basis af fremtidig udvikling i medlemsstaternes lovgivning. Hvad angår ugifte, herunder registrerede partnere, mener Kommissionen også, at en anerkendelse af disse forhold må ske under hensyntagen til værtslandets lovgivning. Jeg forstår argumentet om gensidig anerkendelse, men man må være meget forsigtig, når man anvender det. Anerkendelse med henblik på opholdstilladelse for ugifte partnere på basis af lovgivning i oprindelsesmedlemsstaten kunne give problemer i de medlemsstater, hvis familielovgivning ikke anerkender disse muligheder. Hertil kommer, at princippet om ikke-diskrimination forudsætter, at værtsmedlemsstaten behandler ugifte par fra andre medlemsstater på samme måde som sine egne borgere. Jeg mener derfor, at alle især på dette område må være enige i, at vi ikke bør skabe omvendt diskrimination. Det ville være det faktiske resultat af et sådant forslag. Jeg vil meget nøje følge med i Deres debat i morgen og forhandlingerne i Rådet. Jeg er sikker på, at De alle er opmærksomme på vanskelighederne i denne debat og medlemsstaternes forskellige holdninger. Ordføreren har stillet et ændringsforslag til artikel 21 angående ligebehandling, der sigter mod at udelukke folk uden for erhverv fra social bistand i de første seks måneder i stedet for i de første fire år, hvor de opholder sig i en anden stat, indtil de får permanent opholdstilladelse, som det er beskrevet i Kommissionens forslag. Jeg er opmærksom på, at Kommissionens tekst må tilpasses den dom, der for nylig faldt ved Domstolen om dette område, og hvoraf det fremgik, at enhver borger, der legalt opholder sig i en anden medlemsstat, skal have samme behandling som dens borgere på det sociale område. Men til trods for, at hr. Santinis ændringsforslag går i den rigtige retning, er det ikke muligt at acceptere det i dets nuværende form, da det ikke er helt i overensstemmelse med den afgørelse fra Domstolen, som jeg lige har refereret til. Kommissionen anser det for bedre at tage forslaget op til fornyet overvejelse og at se nøjere på indholdet af afgørelsen fra Domstolen. Vi vil fremsætte et ændret forslag så snart som muligt. Ludford (ELDR). Fru formand, jeg vil gerne stille kommissæren et spørgsmål. Han sagde, at det eneste problem for et par i et registreret partnerskab er, når en af dem er fra et tredjeland. Hvis de begge er EU-borgere, kan de i henhold til artikel 18 begge uafhængigt af hinanden flytte til en anden stat. Det er rigtigt, men hvad de mister er status som registreret partnerskab og de skattemæssige og sociale rettigheder, der følger hermed - f.eks. retten til at blive anerkendt som nærmeste pårørende, hvis en af dem er på hospitalet. Hans svar tager ikke højde for dette problem. Det drejer sig ikke kun om indvandring, det drejer sig også om anerkendelse som familie. Jeg tror ikke, han kan komme uden om dette, og jeg mener, at argumentet om gensidig anerkendelse har stor vægt ligesom i andre sektorer, såsom strafferetten. Vitorino Fru formand, fru Ludford har naturligvis ret, men hendes bemærkning rejser et andet problem, der drejer sig om lovgivningen i det værtsland, der diskriminerer mod uregistrerede par. Man må erkende, at partnere, der ikke mister de privilegier, de har i oprindelseslandet, vil have et privilegium, som borgerne i værtslandet ikke har. Det er det, der er kernen i problemet. Jeg respekterer Deres opfattelse, fru Ludford, og jeg ser frem til drøftelsen med Rådet under den fælles beslutningsprocedure og proceduren med kvalificeret flertalsafgørelse, som De kender langt bedre end jeg. Formanden. Tak, hr. kommissær. Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted i morgen. Skriftlig erklæring (artikel 120) Zrihen (PSE) Betænkningen og forslaget til direktiv er et vigtigt skridt hen imod konkretisering af et grundlæggende element i det europæiske borgerskab nemlig en reel fri bevægelighed for personer i EU. Jeg vil trods alt fremsætte en kritik vedrørende et aspekt, som desværre ikke er taget i betragtning. Der er reelt et misforhold mellem statsborgere fra en medlemsstat og statsborgere fra en anden medlemsstat, der på permanent basis opholder sig i den første medlemsstat, og som har en permanent ret til ophold, der er bekræftet ved udstedelsen af en opholdstilladelse. Disse personer bliver fortsat stillet ringere end de nationale statsborgere, når det drejer sig om overskridelse af en indre grænse i EU, for de bør således medbringe et pas eller et identitetskort, der er udstedt af det land, som de er statsborgere i, hvilket giver flere procedurer og administrative omkostninger. Det er beklageligt, at en anledning til at stoppe denne uretfærdighed ikke er blevet udnyttet enten med forslag om et system med europæiske identitetskort eller med forslag om, at en permanent opholdstilladelse betragtes som et identitetskort i forbindelse med overskridelse af EU's indre grænser. Formanden. Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0010/2003) af Terrón i Cusí for Udvalget om Borgernes Friheder og Rettigheder og Retlige og Indre Anliggender om Kommissionens forslag med henblik på vedtagelse af Rådets direktiv om betingelserne for tredjelandsstatsborgeres indrejse og ophold med henblik på beskæftigelse som lønmodtagere og udøvelse af selvstændig erhvervsvirksomhed (KOM(2001) 386 - C5-0447/2001 - 2001/0154(CNS)). Vitorino Fru formand, jeg vil gerne begynde med at takke ordføreren, fru Terrón i Cusí, og alle de, der har bidraget til denne meget positive betænkning, som vi behandler i dag. Med dette direktivforslag fremlægger vi en ramme, som, når den er vedtaget, vil få medlemsstaterne til at være mere åbne og gennemskuelige med hensyn til deres indvandringspolitik. Det er i høj grad et fremskridt. I dag kender medlemsstaterne ikke virkelig hinandens indvandringspolitik. Mange af de nationale indvandringspolitikker har indtil nu været gennemført gedulgt. Hvad offentligheden ved er, at de, der kommer ulovligt ind, ender med at få deres forhold legaliseret af medlemsstaterne på den ene eller den anden måde. Vores forslag er et første skridt, der sigter mod at gøre en ende på dette mønster. Indvandrere må kunne komme lovligt ind og få arbejdstilladelse og rettigheder, hvis der er arbejde - og det er vi i stigende grad opmærksomme på, at der er - som ikke kan besættes på basis af det nationale jobmarked. I denne forbindelse må det påpeges, at sådanne rettigheder ikke dækker retten til at forblive i EU som arbejdsløs. Forslaget hjælper yderligere med til at strømline besværlige procedurer og bringe klarhed og juridisk sikkerhed. Men som vi klart har sagt i vores meddelelse om indvandringspolitik af november 2000, agter vi ikke pr. direktiv at bestemme det antal indvandrere, som vores økonomier og samfund er parate til at optage. Forslaget til direktiv overlader denne beslutning til medlemsstaterne, der sammen med deres civile samfund og frem for alt deres lokale og regionale myndigheder ved, hvor mange de er i stand til at integrere. Jeg vil derfor understrege, at dette forslag, som jeg altid har sagt, ikke tillader, at en eneste indvandrer får adgang til EU's arbejdsmarked. Kommissionen vil bestemt ikke skabe en subjektiv ret til indvandring. Dens formål er simpelthen at harmonisere procedurerne for adgang, og den mener, at en sådan harmonisering er nødvendig. Vi ønsker simpelthen, at medlemsstaterne skal underrette hinanden og Kommissionen om, hvad der sker, så alle kan lære af hinandens erfaringer og finde ud af, hvad den ekstra værdi ved en løsning på europæisk plan kunne være. Og det så meget mere som vi for
{'language': 'da'}