Godkendelse af protokollen fra foregående møde Formanden. Protokollen fra mødet i går er omdelt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. Mombaur (PPE-DE). Hr. formand, der står urigtigt i protokollen, at jeg i tilslutning til mit indlæg og beskrivelsen af overfaldet på fru Klaß kun opfordrede formanden til at iværksætte disciplinære sanktioner. Det er rigtigt, men det er kun den halve sandhed! Jeg opfordrede ham også offentligt til at rejse tiltale ved de kompetente strafforfølgelsesmyndigheder over for de af Parlamentets ansatte, der gjorde sig skyldige ved at undlade at yde hjælp ved overfaldet af fru Klaß. Jeg anmoder om, at protokollen rettes. Formanden. Hr. Mombaur, jeg lyttede selv til de to indlæg af fru Klaß og af Dem. Jeg kan faktisk også godt huske, at De påpegede aspektet om manglende hjælp. Jeg vil gerne meddele Dem og Parlamentet, at Præsidiet behandlede spørgsmålet i går og vil afgive en skriftlig rapport herom, der kaster lys over alt det, der har med sagen at gøre. Jeg vil gerne bede min lille stab her om at indføje aspektet om manglende hjælp i protokollen - i den tyske udgave er det på side 17 - hvad angår hr. Mombaurs indlæg. (Protokollen fra foregående møde godkendtes) Formanden. Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0162/2002) af Novelli for Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi om forslag til Rådets forordning om statsstøtte til kulindustrien (udvidet Hughes-procedure) (KOM(2001) 423 - C5-0438/2001 - 2001/0172(CNS)). Novelli (ELDR) Hr. formand, mine damer og herrer, kære kolleger, Kommissionens forslag til Rådet den 25. juli 2001 om statsstøtte til kulindustrien har en række kvaliteter og en lettere skavank. Den første af disse kvaliteter er, at det er uundværligt. Den anden er, at det faktisk er et vigtigt skridt i den rigtige retning for denne industri. Den lettere skavank er, at det rummer en række unøjagtigheder, som ikke er blevet taget op i Kommissionen. Nærværende forslag er uundværligt, for den foregående ordning udløber i juli 2002, hvorfor det er nødvendigt med en ny tekst. Det er især uundværligt, fordi EKSF-traktaten, som er retsgrundlaget for den foregående støtteordning til kulindustrien, udløber. Men kulindustriens omstrukturering er langtfra tilendebragt i Europa, og der kunne derfor ikke være tale om at undvære en ny tekst, en ny forordning om statsstøtteordningen. Forslaget er også et skridt i den rigtige retning i den udstrækning, at det fastlægger et stop for produktionsstøtte i 2007. Faktisk tror jeg, at det på grund af kul- og stålprodukternes genkomst er uundgåeligt og ønskeligt at indskrive støttestoppet i EU-traktatens fællesret som en følge af EKSF-traktatens udløb. Min opmærksomhed og Kommissionens drøftelse har drejet sig om det nyskabende, set fra mit synspunkt, i forordningen, en vigtig nyskabelse, eftersom den går ud på at støtte opbygningen af det, man kalder et "fundament af indenlandske primærenergikilder" for at bevare EU's uafhængighed med hensyn til produktet. Denne nyskabelse er en smule overraskende i en forordning, hvis formål a priori kun er af teknisk karakter. I alle tilfælde kalder den og har kaldt på følgende bemærkninger fra mig og en række kolleger: Er Europa i farezonen, hvis omtalte fundament af indenlandske primærenergikilder ikke bliver en realitet? Ligger der en strategisk interesse i opbygningen af et sådant fundament, med andre ord, er kul en strategisk interesse, og er den indenlandske kulproduktion inden for visse grænser strategisk for EU? Mit svar på de to spørgsmål er negativt. Jeg mener, og det gør eksperterne også, at kulmarkedet på verdensplan er kendetegnet ved såvel stor spredning i udbuddet som stor prisstabilitet på mellemlang og lang sigt. Risikoen for knaphedstilstande er forholdsvis lille. Endvidere er der mange produkter, der kunne aspirere til strategiske overvejelser, og derfor har Kommissionens svar - desværre - foranlediget mig til at foreslå at behandle denne nyskabelse i teksten særskilt for at løse problemet. Forordningen skal være gældende til 2010. Jeg havde foreslået, at den skulle udløbe i 2007 af kohærenshensyn, fordi det var det år, Kommissionens forslag nævnte for et stop for produktionsstøtte. Jeg er ikke blevet bakket op af Industriudvalget - det er jeg ked af - og min betænkning er blevet afvist. Når det er sagt, foreslår jeg at stemme for denne betænkning i sin oprindelige udgave af Kommissionens forslag, for på trods af tekstens uafklarede spørgsmål, unøjagtigheder og uklarheder, så bevæger den sig i den rigtige retning, nemlig imod omstruktureringstøtte til kulindustrien, en støtte, som dog skal være tidsbegrænset. Jeg tror, at det er løsningen på vores støttespørgsmål, for støtten kan ikke blive ved i det uendelige. Rapkay (PSE) Hr. formand, kære kolleger, efter min mening er det forslag til forordning, som Kommissionen fremlagde for nu snart et år siden, et godt og fornuftigt kompromis mellem de modstridende interesser, der har været i Kommissionen og i medlemsstaterne. At det slet ikke er noget dårligt kompromis, kan ses på det faktum, at der selvfølgelig også har været disse modstridende interesser og holdninger i Europa-Parlamentet, i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi, og når vi så i anden ombæring bliver enige om, at vi vil støtte netop dette forslag fra Kommissionen, der er næsten et år gammelt, taler det lidt for forslaget. Vi, min gruppe, vil i hvert fald efterfølgende under afstemningen støtte forslaget uden ændringer, og vi vil holde os til den aftale, der blev truffet i udvalget. Og alligevel, når hr. Novelli er fremkommet med et par kritiske bemærkninger set fra hans synspunkt, gør jeg naturligvis det samme, for når der er tale om støtte i alle detaljer, kan man meget vel have forskellige opfattelser. Hr. Novelli, hvis oversættelsen var korrekt, talte De to gange om, at produktionsstøtten skal indstilles i 2007 ifølge Kommissionens forslag. Det er ikke korrekt, produktionsstøtten skal løbe indtil 2010. Det er også i orden. Støtten til lukning skal ophøre i 2007. Her har jeg imidlertid et lille problem: Hvis vi ønsker et sådant strategisk fundament og naturligvis bagefter får brug for kapacitetstilpasninger, kan jeg udmærket forestille mig, at man så naturligvis også får brug for støtte til lukning og omstrukturering, især hvis man siger, at også dette grundbeløb selvfølgelig skal være støttegodkendelsesretligt underbygget. Så kan et medlemsland, uanset hvilket, ikke bare gøre, hvad det vil, men skal både før og efter 2010 være underlagt støtteretlig kontrol fra Kommissionens side. Jeg har også problemer med et andet punkt, nemlig spørgsmålet om støttens degressivitet. Det er rigtigt, at den skal udformes degressivt. Det, Kommissionen foreslår, forekommer mig at være lidt for skematisk. Her vil jeg anbefale Rådet at overveje, om det ikke kan henholde sig til det, EF-Domstolen besluttede i en dom herom fra 1998. Det sidste punkt er revisionsklausulen efter 2007, som indgår i forslaget. Også her bør vi overveje tingene endnu en gang, men i øvrigt give vores fulde støtte til Kommissionens forslag. Valdivielso de Cué (PPE-DE). Hr. formand, som alle ved, blev Novelli-betænkningen om kulindustrien i EU forkastet af Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi den 23. april. Betænkningens indhold kunne ikke bidrage til enighed om Kommissionens forslag, et forslag, som flertallet i udvalget anser for at være velafbalanceret og fuldstændigt, tværtimod ville det medføre den sikre død for den europæiske kulindustri. På den ene side ville det indebære en beskæring af støtten til virksomhederne i sektoren samt en reduktion af støtteperioden for vores industrier. Da det drejer sig om et meget vigtigt område, især for de familier og landsdele i EU, der udelukkende ernærer sig ved denne virksomhed, blev flertallet i Udvalget om Industripolitik, Eksterne Økonomiske Forbindelser, Forskning og Energi enigt om en velafbalanceret og retfærdig tekst, nemlig Kommissionens forslag til forordning. Pågældende forordning har til formål at bibeholde støtten til industrien mindst frem til december 2007. I den periode vil Kommissionen vurdere udviklingen i sektoren, både i Fællesskabet og på verdensplan, og om nødvendigt stille nye forslag. På den anden side skal man huske på, at den nævnte dato er underordnet EU's behov for energiforsyningssikkerhed, og det vil Kommissionen selvfølgelig tage højde for i formuleringen af nye forslag. Det drejer sig om et yderst vigtigt område, der skal prioriteres højt. Westendorp y Cabeza (PSE). Hr. formand, fru kommissær, det er rigtigt, at hr. Novellis oprindelige betænkning blev forkastet, fordi vi efter afstemningen om ændringsforslagene blev klar over, at den endelige tekst var fuldstændig usammenhængende. Man havde dels indarbejdet forslag, som havde til formål at fjerne støtten til kulindustrien, en meget vigtig industri for vores energiforsyning, dels forslag, som gik længere og ønskede vished om, hvad der vil ske efter 2010. Af den grund blev betænkningen forkastet i udvalget, og man overlod til formanden - mig - at foretage sig det nødvendige for at løse problemet, da vi ellers ikke ville have mulighed for at udtale os om Rådets afgørelse. Jeg kontaktede derfor hr. Novelli, da han jo allerede havde arbejdet med betænkningen, og da jeg mente, at det udgjorde almindelig parlamentarisk høflighed at spørge ham, om han ville fremlægge en tekst, der kunne skabe konsensus, det vil sige Kommissionens tekst. Det accepterede hr. Novelli, og det vil jeg gerne takke ham for. Både han og jeg mener, at det er et skridt i den rigtige retning, han mener, man går for langt, jeg mener, at man ikke går langt nok. Men det er under alle omstændigheder den eneste mulige tekst, som jeg derfor mener, vi skal støtte, samtidig med at vi respekterer aftalen mellem de politiske grupper om ikke at vedtage ændringer til Kommissionens tekst. På den måde sparker vi bolden over i Rådets banehalvdel. Så må vi håbe, at Rådet vedtager en løsning i stil med Kommissionens forslag. Turmes (Verts/ALE). Hr. formand, eftersom jeg kun har et minut, vil jeg gøre det meget kort. De Grønne er for omstruktureringsstøtte, for vi har en forpligtelse til at bakke op om omstrukturering af kulregionerne for at give arbejderne og deres familier i disse områder et perspektiv. Vi er derimod kategorisk imod støtte ud fra et argument om forsyningssikkerhed, for vi har et gennemsigtigt internationalt energimarked, hvis priser ikke har ændret sig de sidste 20 år, og hvor forsyningslandene er de samme, nemlig USA, Australien, Brasilien og Sydafrika. Det er tåbeligt at give millioner af euro ud på at støtte europæisk kul, som er tre, fem, ja 10 gange dyrere, når verdensmarkedet er gennemsigtigt. Hvis man førte en sådan økonomisk politik på andre områder, tror jeg, at det ville føre til fornyet nationalisme og enden på verdenshandlen, hvis hvert kontinent benyttede sig af sådanne politikker. Markov (GUE/NGL). Hr. formand, mine damer og herrer, kul kommer også til at spille en vigtig rolle i energiforsyningen inden for en overskuelig fremtid. På det punkt er jeg enig med Kommissionen, selv om andelen af kul i energiproduktionen er ret lille for øjeblikket i sammenligning med de andre primærenergikilder. Jeg mener endda, at Kommissionen i endnu højere grad end tidligere burde have henvist til uudnyttede kapaciteter ved energiudvindingen af kul, da forbedrede tekniske procedurer og især kraftvarmekobling kan give en højere virkningsgrad. Når man helt korrekt inddrager indenlandske primærenergikilder i den europæiske strategi for energiforsyningssikkerhed og dermed også kul, betyder det automatisk i forbindelse med kul, at medlemsstaterne skal have ret til støtte i denne sektor, da Fællesskabets kulproduktion ikke er konkurrencedygtig over for import på grund af geologiske betingelser, miljøstandarder og sociale standarder i EU. Derfor er de former for støtte, Kommissionen har foreslået - driftsstøtte, støtte til lukning og støtte som følge af gamle forpligtelser - fornuftige og nødvendige, selv om man udmærket kan have en anden mening om forordningens løbetid. Det, jeg mangler i Kommissionens forslag, er følgende: I forbindelse med den forestående udvidelse af EU er det absolut nødvendigt at inddrage de kulproducerende ansøgerlande i forordningens gyldighedsområde fra deres medlemskab at regne. Her er den påtænkte løbetid alt for kort for landene til at foretage de nødvendige og smertelige omstruktureringer inden for kulindustrien - f.eks. i Polen og Tjekkiet. Polen producerer trods alt mere kul end hele EU tilsammen. Der var i 2000 tale om 102 millioner t i forhold til 85 millioner t i EU. Her er der noget at indhente. Min gruppe støtter Kommissionens forslag. Mombaur (PPE-DE). Hr. formand, Kommissionen har stillet et forslag, og Parlamentet foreslår ingen ændringer. De medlemsstater, der vil indføre kulstøtte, må selv træffe beslutning herom og tage ansvaret for det, også på den baggrund at der ydes nogle meget store subsidier på området, hvis midler måske mangler til støtte til andre fremtidsindustrier. EU's opgave er for så vidt kun at konstatere, om støtten er forenelig med det europæiske marked. Det kræver, fru næstformand - Dem vil jeg gerne tiltale personligt, hvis De udviser den nåde at lytte til mig - kvalificeret flertal i Rådet. Det må ikke se ud, som om der bevirkes en overflødig enstemmighed i Rådet, sådan som det nu tilstræbes med luskeri uden lige i stil med luskepeterkonferencen i Nice. Det går ikke, at indlysende retsstridig støtte i andre medlemsstater sanktioneres via en enstemmig beslutning. Således skal støtte i Frankrig, Italien og Nederlandene til speditører erklæres for ikke-skadelig for det fælles marked. Det udgør pr. år og pr. lastbil subsidier til et beløb af 7.000 euro til fordel for speditører i nogle lande og til skade for speditører i alle andre lande. Det er skandaløst, at noget sådant skal sanktioneres enstemmigt i Rådet i strid med de europæiske traktater! En sådan politik, fru næstformand, krænker i opsigtsvækkende grad traktaterne med uforudsigelige konsekvenser! Jeg konstaterer, at de forudsætninger, der i henhold til traktaterne er nødvendige for sådanne godkendelser - også enstemmige - ikke er til stede, og jeg opfordrer Kommissionen til at nedlægge indsigelse mod disse luskepeterresultater i Rådet ved EF-Domstolen og om muligt at forhindre dem. Adam (PSE). Hr. formand, det har ikke været let for udvalget at håndtere denne betænkning, men der er to punkter, som jeg mener Rådet bør tage op i forbindelse med den endelige beslutning. Først og fremmest skal branchens levedygtighed styrkes. Der skal udvises produktivitetsforbedringer de steder, hvor der ydes økonomisk støtte. Det andet punkt er, at det på grund af de lave priser på verdensmarkedet ofte er svært at finansiere opbygning af reserver i eksisterende kulminer, og det fremskynder lukningsprogrammet. Støtte til en sådan opbygning bør medtages i bestemmelserne. Jeg vil desuden gerne tilslutte mig hr. Markovs bemærkninger. González Álvarez (GUE/NGL). Hr. formand, jeg bor i en meget lille region, Asturien, der i løbet af de forgangne år er blevet ramt af forskellige omstruktureringer, især inden for mineindustrien, som vi diskuterer i dag. Der har været en nedgang i antallet af minearbejdere i de sidste par år fra 24.000 til omkring 8.000 i dag. Jeg er derfor enig med mine kolleger - Industriudvalgets formand hr. Westendorp og hr. Rapkay - i, at vi skal vedtage Kommissionens forslag. Dels fordi det garanterer støtten frem til 2010, og det giver os råderum. Dels fordi det kommer ind på CO2-emissioner og minder om, at nedgangen i kulproduktionen også har medført et fald i CO2-emissionerne knyttet til brugen af kul. I forslaget fastslår man også, at de nuværende emissionsdirektiver forpligter industrien til at sætte ind over for forurening i forbindelse med forarbejdningen af kul og til at bruge de nyeste teknikker. Kommissionen minder også om de sociale og geografiske konsekvenser, som man ikke må glemme. Vi ved alle, at i Tyskland, i Asturien, i León (vores naboregion) er situationen den samme, og vi ved, hvad der sker, når minefamilierne og den tilknyttede industri ikke længere har arbejde. Derfor minder Kommissionen også om nødvendigheden af social samhørighed. Hr. formand, man skal huske på, at den seneste aftale mellem regeringen og fagforeningerne i Spanien medfører yderligere produktionsfald. Hr. formand, afslutningsvis vil jeg sige, at Kommissionens forslag bekymrer os lidt med hensyn til, hvad der sker efter 2010. Chichester (PPE-DE). Hr. formand, traktatens udløb betyder, at der skal sættes noget andet i stedet. Ellers vil det bratte ophør af støtte betyde kaotiske tilstande. Det bør dog ikke åbne for støtte i al evighed. Erfaringerne fra Det Forenede Kongerige viser, at det er muligt at opretholde en konkurrencedygtig industri, men at justeringsprocessen kan være hård og smertefuld. Det er nødvendigt at sætte en tidsfrist for at gennemtvinge handling. Jeg foretrækker derfor en kortere tidsfrist, men jeg respekterer det kompromis, vi er nået frem til i udvalget, om at støtte Kommissionens forslag. Vi må anerkende betydningen af kul for EU's energiforsyning, og jeg vil gerne understrege forsyningssikkerhedsaspektet. Vi er i Europa allerede dybt afhængige af kulimport, og derfor taler meget for at opretholde en vis hjemlig produktion. Kul udgør 16% af vores samlede energiforsyning i Europa. Jeg mener imidlertid, at vores støtte i højere grad bør rettes mod ren kulteknologi for at fremme effektiviteten og reducere emissionerne. Det glæder mig, at kulindustrien i Det Forenede Kongerige anerkendes for sine initiativer til at forbedre konkurrenceevnen, og jeg vil gerne slutte med at sætte spørgsmålstegn ved det logiske i, at vi med den ene hånd støtter kulproduktionen med ca. 140 euro pr. ton, mens vi med den anden udfaser den økonomisk langt mere effektive kernekraftproduktion. De Palacio Hr. formand, mine damer og herrer, først vil jeg gerne på Kommissionens vegne takke Europa-Parlamentet, ordføreren hr. Novelli og formanden for Industriudvalget hr. Westendorp for deres arbejde på dette område, og især for den positive udtalelse om Rådets forslag til forordning om statsstøtte til kulindustrien. Jeg ved godt, at det har været vanskeligt, men som man har kunnet høre på talerne i dag - og som hr. Westendorp så passende udtrykte det - er den fremlagte tekst den eneste, man kan opnå konsensus om. Forslaget indeholder desuden en løsningsmulighed for traktaten, der udløber. Som hr. Novelli sagde, drejer det sig om fornyelse. Ja, det er på sin vis fornyelse, når man går fra en garanti i en specifik traktat til en forordning, der bliver en del af de generelle bestemmelser. Under alle omstændigheder håber og tror jeg, at Rådet kan opnå politisk enighed på Rådet (energi) den 7. juni, idet man - efter afstemningen her i Parlamentet - kan regne med Europa-Parlamentets støtte. Rådet kan således afslutte proceduren med vedtagelse af forordningen. Kommissionens forslag er baseret på idéerne fra grønbogen vedrørende en europæisk strategi for energiforsyningssikkerhed, det drejer sig ikke om, hvorvidt vi er truet eller ej. Jeg mener, man bør overveje, om vi er mere eller mindre udsatte, om vi er mere eller mindre sikre, det er det, man skal huske på. At være udsat er ikke det samme som at være truet. Ærligt talt mener jeg, og det er også derfor, at jeg har stillet forslaget, at vi ved bibeholdelsen af nogle strategiske kulreserver er mere sikre og dermed mindre sårbare over for krisesituationer. I energiforsyningskæden er der led, hvor vi er meget sårbare. Og efter begivenhederne den 11. september står det klart, at vi ikke kan ignorere disse risici, selv om de er fjerntliggende. I løbet af de sidste år har Kommissionen stillet forslag, der har haft til hensigt at fremme andelen af vedvarende energi og dermed fastholdelsen af naturligt forekommende primærenergikilder. Det er forslag, der har til formål at øge vores forsyningssikkerhed. Det er vigtigt, at medlemslande, der har kulressourcer, kan regne med en fællesskabsramme, der gør det muligt at bibeholde adgangen til ressourcerne og opretholde en minimumsproduktion, der garanterer adgangen. Det medfører forsyningssikkerhed i form af naturligt forekommende primærenergikilder. Mine damer og herrer, Kommissionen mener ikke, at hr. Turmes' ændringsforslag om at fjerne henvisningen til, at kul og vedvarende energi bidrager til vores selvstændige primærenergikilder, er i overensstemmelse med principperne om at konsolidere forsyningssikkerheden, og vi kan derfor ikke acceptere dem. Vi vil gerne understrege, at man er nødt til at se på den bredere sammenhæng, når man diskuterer aspekter knyttet til energi og miljø. Man skal tage højde for alt, hvad der er forbundet med energikilder og brugen af energi. Hvad angår ændringsforslaget, hvori det fastslås, at forordningens mål er at indføre kulprodukter i fællesskabsretten, mener Kommissionen, at kulprodukter de facto vil udgøre en del af EF-traktatens anvendelsesområde efter EKSF-traktatens udløb. Vi mener derfor, at ændringsforslaget er unødvendigt. Mine damer og herrer, vi mener, at Kommissionens forslag allerede er meget hårdt i kravet om omstrukturering af industrien gennem lukning af de produktionsenheder, der ikke bidrager til bevarelsesplanen for kulressourcerne, samt i styrkelsen af principperne om progressiv reduktion af og åbenhed omkring statsstøtten. Men det er et nødvendigt og passende forslag i den aktuelle situation. Vi mener desuden, at det er i overensstemmelse med de tre grundsøjler i princippet om bæredygtig udvikling, forsyningssikkerhed, økonomisk fornuft og social og regional samhørighed. For et øjeblik siden hørte vi, hvordan man - med direkte kendskab til Asturien - stillede disse spørgsmål. Hvad miljø angår, vil man fremme de reneste teknologier. Afslutningsvis vil jeg sige, at vores forslag - som jeg håber vil blive modtaget positivt i Parlamentet i dag - tager højde for udvidelsen af EU, som nogle medlemmer har været inde på. Polen og Den Tjekkiske Republik skal fortsætte den omstrukturering, de har været i gang med i over 10 år. Vores forslag giver dem en ramme for afslutningen af de påbegyndte ændringer. Mine damer og herrer, hr. formand, jeg vil inderligt takke for alle indlæg, også de mere kritiske. Jeg mener, at teksten er velafbalanceret. Jeg forstår, at den ikke tilfredsstiller alle, nogle meget lidt og andre mere, men jeg mener, at det er det, vi kan opnå i øjeblikket, og det er nødvendigt for at fastholde stabilitet og en klar ramme for denne sektor, der er så vigtig i nogle europæiske regioner. Sektoren er også yderst vigtig med tanke på udvidelsen og vores energiforsyningssikkerhed. Formanden. Mange tak, fru kommissær de Palacio! Forhandlingen er afsluttet. Afstemningen finder sted kl. 11.00. Formanden. Næste punkt på dagsordenen er betænkning (A5-0135/2002) af Bradbourn for Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme om ændring af beslutning nr. 1692/96/EF om Fællesskabets retningslinjer for udvikling af det transeuropæiske transportnet (KOM(2001) 544 - C5-0478/2001 - 2001/0229(COD)). Bradbourn (PPE-DE) Hr. formand, må jeg begynde med at sige, at de vanskeligheder, vi står over for i forbindelse med behandlingen af denne betænkning, udgør nogle af de vigtigste udfordringer ved gennemførelsen af det indre marked. Lige siden offentliggørelsen af statusrapporten for det transeuropæiske net ved topmødet i Cardiff i 1998 har der hersket bekymring over, at det ikke er lykkedes visse medlemsstater at gennemføre projekter, som er hensigtsmæssige i forbindelse med de omhandlede bevillinger. Som ordfører har jeg derfor bestræbt mig på at indtage en afbalanceret holdning til revisionen af retningslinjerne for det transeuropæiske net på tværs af transportformer, som fremmer vores fælles mål om at skabe et fælles marked. Hvis vi skal udvikle et net, som opfylder erhvervslivets og forbrugernes behov, mener jeg, det er nødvendigt at tilbyde en bred vifte af valgmuligheder, som øger konkurrencen i såvel bestemte sektorer som på tværs af alle transportformer. Det glæder mig især at se, at de regionale lufthavne tillægges større betydning i denne betænkning, hvilket ikke blot medfører værdifuld fleksibilitet inden for luftfarten, men også i betydelig grad er med til at reducere trængslen i og omkring de vigtigste lufthavne og de problemer, som dette skaber for økonomien og miljøet. Jeg er ligeledes glad for at se, at der på de områder, hvor det er hensigtsmæssigt, fokuseres mere på nærsøfart og indlandsskibsfart i Europa. Det er dog nødvendigt, at vi i vores bestræbelser på at fremme flere forskellige transportformer ikke taber medlemsstaternes forskellige økonomiske og sociale behov af syne. Det går ikke at indføre den samme løsning for alle. De forskellige lande har forskellige demografiske, geografiske og økonomiske vilkår, og jeg må indrømme, at jeg er imod visse dele af betænkningen, som den er vedtaget i udvalget, fordi de ser ud til unødigt at begunstige nogle transportformer frem for andre. Hvis en bestemt transportform er den mest effektive løsning for EU-borgerne, bør de ikke fratages valgmuligheden på grund af foranstaltninger, som ikke er relevante for deres særlige vilkår. I min egen valgkreds i West Midlands i Det Forenede Kongerige, som er et knudepunkt inden for logistik, distribution og godsbefordring, er vi så heldige at have to transeuropæiske transportnetprojekter i regionen, nemlig West Coast-hovedjernbanelinjen og motorvej M6, som forbinder store dele af det britiske motorvejsnet. Det er for mig at se et godt eksempel på, hvor latterligt det er, at den direkte konkurrence mellem disse to transportformer skal svækkes, når den giver forbrugerne en reel valgmulighed. Kommissionens forslag om ægte multimodalitet bør nyde fremme, således at projekter som vej- og togforbindelse til lufthavne medtages, men på en sådan måde, at det ikke virker konkurrenceforvridende. Jeg er også bekymret for, at jernbanetransport alene ikke vil være økonomisk gennemførligt i visse områder af EU. Jeg er således bange for, at for snæver lovgivning vil diskriminere visse medlemsstater unødigt. Jeg mener, at mine ændringsforslag, som er forelagt plenarforsamlingen, vil være med til at genoprette fair konkurrence og fleksibilitet, så medlemsstaterne kan bruge den støtte, der er til rådighed, til den transportform, der bedst opfylder netop deres behov. Jeg mener, at EU-støtten bør begrænses til en række teknologisk og økonomisk gennemførlige projekter på tværs af alle transportformer, så alle har lige vilkår. Desværre ser disse projekter netop ud til at være kendetegnet ved, at de trækker ud, uden at der er mulighed for revurdering, hvis medlemsstaterne ikke stiller midler til rådighed til at gennemføre dem. Udvalget om Regionalpolitik, Transport og Turisme har allerede godkendt et ændringsforslag om at begrænse projektperioden til højst 15 år, og jeg vil anbefale Parlamentet at stemme for det. Jeg kan ikke understrege det nok, at hvis vi vil sikre de transeuropæiske nets levedygtighed, er det afgørende vigtigt, at vi først sikrer, at de relevante projekter har en sund ledelse og økonomi. Jeg har i lyset af tidligere erfaringer heller ikke kunnet støtte ændringsforslag om at tilføje yderligere projekter til bilag III, da det på en måde har været bidraget til, at der er blivet givet køb på flere løfter. Det er ulogisk at sprede bevillingerne endnu mere, når der allerede findes projekter, som ikke kan opfylde de oprindeligt aftalte mål. Af samme grund kan jeg med stolthed sige, at jeg ikke er gået på kompromis med hensyn til den økonomiske kontrol, som Parlamentet efter min mening har pligt til at gennemføre. Med hensyn til Galileo-systemet, hvis samlede pris man endnu kun har skønnet, foreslår jeg, at der gennemføres en egentlig cost-benefit-analyse, og at Parlamentet løbende underrettes om projektets status. Som afslutning vil jeg gentage, at jeg mener, der er behov for en afbalanceret holdning til transport på tværs af EU og ikke en holdning, der blot skal opfylde tidens krav. Der er tale om et meget langsigtet og dyrt program, og EU-borgerne vil ikke takke os, hvis vi vælger at fratage dem deres frihed til at vælge den transportform, de ønsker. Jeg håber, at Parlamentet vil kunne støtte denne betænkning. Flemming (PPE-DE) Hr. formand, mine damer og herrer, Miljøudvalget har udarbejdet en, efter min mening, virkelig glimrende udtalelse til Bradbourn-betænkningen. Desværre er de damer og herrer i Transportudvalget ikke lige så miljøbevidste, som det er tilfældet i Miljøudvalget, men ting, man ikke beskæftiger sig så meget med, forstår man heller ikke helt så meget af! Vi er dog enige, når det handler om at være parat til at fremme udviklingen af forbindelserne til de lande, der støder op til EU, og forbindelserne mellem EU-medlemsstaterne. Det er efter min mening ganske vigtigt med henblik på EU's udvidelse. Miljøudvalget har dog alligevel udvirket en stor succes, fordi Transportudvalget nu accepterer, at der skal tages bindende højde for resultaterne af de strategiske miljøvurderinger i de konkrete gennemførelsesprocedurer. Kun når det handler om at sætte emnet sundhed i relation til emnet trafik, er man tydeligvis ikke parat til at overveje dette nærmere. Det forholder sig således i alle medlemsstater, at trafikulykker, især ulykker i vejtrafikken, er en hovedårsag til død og alvorlige kvæstelser. Lufttrafikken bidrager i væsentlig grad til luftforureningen. Et betydeligt antal mennesker i Europa er udsat for trafikstøj, der ikke alene udgør en alvorlig gene og søvnforstyrrelser, men også fører til kommunikationsproblemer og hos børn endda til virkelig alvorlige psykiske forstyrrelser. Alt dette ville vi gerne drøfte indgående, men her var man ikke til sinds at tage Miljøudvalgets holdning så alvorligt. Men ser De, det gode lader vente på sig, og Miljøudvalget får helt sikkert igen mulighed for at komme til orde, hvad angår trafikken. Der er helt sikkert ikke noget på det menneskelige område, der er sort/hvidt, og vi ved alle, at trafikken, uanset om der er tale om fly, biler eller tog, udgør en virkelig stor del af vores frihed, en ret stor del af vores velstand, men alt det, vi gør, bør vi jo gøre ansvarligt. Peijs (PPE-DE). Hr. formand, først og fremmest takker jeg ordføreren, der som sædvanlig har gjort et meget solidt stykke arbejde. I store træk er vi enige, men på nogle ikke ubetydelige punkter adskiller min holdning sig både fra ordførerens og fra Kommissionens holdning. Det er ærgerligt, at Kommissionen i forbindelse med de transeuropæiske transportnet vælger samme fremgangsmåde som i hvidbogen, nemlig mange jernbaner og få vandveje. Den infleksible styring af de europæiske tog gør jernbanetransporten som en løsning på trafiktætheden på grund af godstransport mindre sandsynlig, end vi tror og håber. Udvikling af vandvejene er billig, hvad angår investering, og uovertruffen som en løsning på trafiktætheden. Sammen med nogle kolleger ville jeg gerne have rettet dette og tilføjet nogle specifikke grænseoverskridende vandprojekter. De to store partiers strategi her i Parlamentet gør det ikke muligt. Jeg har aldrig kunnet forstå denne strategi, men jeg har bøjet mig for den. Hvis de tre institutioner alle sammen havde valgt ikke at tilføje nogen projekter, ville det have været logisk. Det ville bestemt have været bedre først at revidere bilaget som helhed i 2004, idet vi så bedre kunne tage hensyn til ansøgerlandene. Nu vil kun Parlamentet, som jo har kæmpet for medbestemmelsesret på dette punkt, være tilbageholdende. Det medfører, at listen geografisk set er lidt ensidig. Heldigvis har grupperne dog overtaget nogle ændringsforslag, der er stillet sammen med De Liberale og EDD-Gruppen. De opfordrer til på alle fronter at være opmærksom på transport ad vandveje som en rimeligt billig løsning på trafiktætheden. I øvrigt mener jeg, at fællesforetagendet Galileo meget hellere skulle have være finansieret af forskningsmidler i stedet for infrastrukturmidler. Savary (PSE). Hr. formand, fru kommissær, jeg vil gerne først lykønske vores ordfører, hr. Bradbourn, som har givet meget af sig selv for at nå frem til en betænkning, som nu forekommer mig at være helt igennem acceptabel. Vi er naturligvis glade for, at forslaget til nye retningslinjer for de transeuropæiske net lægger sig op ad og er i overensstemmelse med politikken om miljøvenlig transport, som i øvrigt står i hvidbogen. Jeg tror, at det var en fuldkommen nødvendig overensstemmelse, og personligt mener jeg, at de nye målsætninger, som foreslås os, sandsynligvis er bæredygtige målsætninger, der rækker ud over de andre faser af nyorientering i disse projekter. Vi tager ligeledes godt imod de seks nye specifikke storprojekter, især Galileo. Vi er et stort flertal i Parlamentet, som har godkendt dette projekt, hvis hidtidige indflydelse vi har set. Jeg tager endvidere for mit eget vedkommende godt imod projektet om transport over Pyrenæerne, for vi understreger ikke i tilstrækkelig grad, at problemet med Pyrenæerne er lige så skyhøjt som med Alperne. Tilbage står, at denne sag rejser to slags problemer. Den ene er definitionsproceduren i bilag III. Hvordan kan man undgå, at Parlamentet bliver en forauktionering af en række lokale og regionale projekter uden budgetansvar, som i sidste ende vil miskreditere det, for vi har naturligvis alle nogle projekter, som ligger vores hjerter nær i vores regioner, kantoner og byer? Hvordan skal man i øvrigt sikre, at disse projekter ikke frivilligt syltes og udelukkes af folkets repræsentanter, det vil sige Parlamentet? Jeg tror ikke, at vi har fået afgjort spørgsmålet ordentligt, og der skal tænkes nærmere over det med hensyn til proceduren. For vores vedkommende har vi bestemt, at vi som en retssikrende foranstaltning vil holde os til bilag III, som er foreslået af Kommissionen, men jeg vil gerne erkende, at det ikke er tilfredsstillende. Det andet problem er finansieringen. Jeg tror, fru kommissær, at vi bliver nødt til at tage et meget stærkt initiativ med hensyn til TEN-finansieringen. Det drejer sig et eller andet sted om et ansvar og et valg uden økonomisk opbakning, som vi er i færd med at reklamere med på europæisk plan. Når man ser resultatet af de opstartede projekter, er det ikke tilfredsstillende. Personligt mener jeg, at vi, ud over de forslag, som De vil stille om fastsættelse af tariffer for udnyttelse af infrastrukturerne, måske burde genoptage idéen om et stort lån til finansiering af de transeuropæiske net og fremskynde iværksættelsen af dem. Hvis De lancerer et sådant initiativ, vil vi være en flok, som støtter det. Sterckx (ELDR). I sin fortræffelige betænkning understreger ordføreren endnu en gang, hvor vigtige de transeuropæiske transportnet er. Jeg forstår derfor så meget desto mindre, hvorfor Europa-Parlamentet ikke skulle være med til at træffe bestemmelser om denne liste over prioriterede projekter. Parlamentet krævede det ved den første beslutning i 1996. Nu har det denne mulighed, og så benytter det den ikke. Kommissionen støttede Parlamentet i 1996, og nu skulle vi afvise den mulighed, således som det skete i Transportudvalget. Hr. formand, jeg forstår det ikke. Jeg synes også, det er uacceptabelt. Derfor forelægger min gruppe med støtte fra en række medlemmer fra andre grupper på ny de projekter, der blev afvist i Transportudvalget, både mine projekter og projekter udarbejdet af andre kolleger, som har måttet trække deres betænkninger tilbage under en eller anden form for tvang. Jeg synes hverken, det er klogt eller acceptabelt. Det er betænkninger, som kommer fra forskellige lande, nemlig Italien, Frankrig, Storbritannien, Nederlandene og Belgien. Det har altså intet at gøre med kun at tænke nationalt. Jeg synes, Parlamentet skal være med til at drøfte denne liste. Jeg vil nævne et projekt, som er særlig vigtigt for mig som flamlænder og som Antwerpen-borger. Det er Ijzeren Rijn, jernbaneforbindelsen mellem havnen i Antwerpen og Ruhrområdet, en jernbane, som allerede eksisterer, og som altså ikke behøver blive anlagt, men som kun skal moderniseres og tages i brug igen. Ordføreren siger i sin betænkning, at forbindelser mellem havne og deres bagland, mellem vand og jernbane, er vigtige. Ijzeren Rijn er et sådant tilfælde. Kommissionen siger i sin hvidbog, at vi skal fremme jernbanen, på ny tage forfalden infrastruktur i brug, tage ruter i brug, som specifikt er beregnet til godstransport ad jernbane, og at vi skal gøre noget ved vanskelighederne ved grænseovergangene, for det er de sværeste punkter. Ijzeren Rijn-projektet opfylder alle de betingelser, som nævnes i betænkningen og i Kommissionens hvidbog. Det er et projekt, som budgetmæssigt er forholdsvis billigt, fordi jernbanen allerede eksisterer. Det er et projekt, som har en enorm merværdi, fordi det kan betyde en reduktion af overbelastningen af øst-vest-forbindelsen og således kan mindske trafiktætheden. Jeg ville altså finde det uforståeligt, hvis Europa-Parlamentet ikke skulle deltage i drøftelserne og ikke skulle være med til at forelægge dette projekt og andre projekter. Jeg siger ikke, at vi skal have det sidste ord, men vi skal deltage i drøftelserne. Schroedter (Verts/ALE). Hr. formand, jeg tror, at det uden tvivl er alles ønske at have et velplanlagt og bæredygtigt transportsystem i Europa som rygrad. Det, vi hidtil har oplevet, er imidlertid manglende planlægning og gennemførelse af forældede projekter af national interesse fyldt med tvivlsomme cost-benefit-analyser. Det kan Kommissionens dokument heller ikke sige sig fri for. EU's opgave er ikke at opfylde ønskerne på de nationale ønskesedler, men EU har derimod et fælles økonomisk ansvar, og det ligger først og fremmest i en bæredygtig mobilitet og miljømæssigt skånsomme transportmidler, som hører fremtiden til, og det er især jernbanen. Planlægningen må og skal være i overensstemmelse med EU-politikker som politikken om miljøbeskyttelse. Derfor plæderer jeg endnu en gang for, at planlægningen med hensyn til de transeuropæiske transportnet langt om længe går væk fra korridormetoden og påbegynder en områdemetode, det vil sige, at der planlægges ud fra, hvad vores mål er, hvad vi ønsker at nå, og derefter undersøger vi, hvilken løsning der er den bedste og mest bæredygtige og også er anvendelig for de kommende generationer. Der kan efter min mening rejses tvivl om forsøget på, og nu kommer jeg især til udbygningen af floderne, at bygge nogle kæmpemæssige badekar i Europa, hvor man imidlertid skal huske, at floder også har en anden funktion, de udgør nemlig levesteder for mennesker, for turisme, for det naturlige miljø. Jeg understreger igen, at det er nødvendigt at gøre skibene mere fleksible, det vil sige at anvende de små fladskibe til kortvarig, fleksibel og dermed intermodal transport i højere grad end at udbygge floderne i stor stil. González Álvarez (GUE/NGL). Hr. formand, Det Europæiske Råd i Göteborg anerkender nødvendigheden af at inddrage bæredygtig udvikling i andre unionspolitikker på lige fod med økonomiske og sociale mål. Jeg støtter derfor Miljøudvalgets forslag, som har til formål at fremme jernbanetransport og andre mindre forurenende transportformer, og som indeholder mere præcise løsningsforslag for kombineret transport i forhold til ordførerens forslag. Blandt de projekter, man blev enig om på Det Europæiske Råd i Essen, og som er med i hvidbogen, findes et, nok det mest ambitiøse og kostbare, om en forbindelse mellem højhastighedstog i det iberiske netværk, projektet ville nok kræve halvdelen af budgettet. Hr. formand, selv om vi forsvarer de konventionelle net, så ligger projektet på tegnebrættet, og vi beklager, at man ikke i planen for Madrid-Valencia via Cuenca har forudset at passere Teruel. Jeg ved godt, at projekterne bygger på indgåede aftaler, og at det er vanskeligt at opnå enighed. Men institutionerne i Aragonien mener, med baggrund i en ekspertundersøgelse, at det kunne gennemføres, og det ville virkelig fremme en region i kronisk nedgang med stort befolkningsfrafald, som har ført til, at borgerne har dannet den ikke-statslige organisation Teruel Existe (Teruel findes). Izquierdo-betænkningen fra 2001 om transportpolitik minder om, at transportpolitikken skal bidrage til økonomisk og social samhørighed i de perifere regioner og i områder med lav befolkningstæthed. Vi beklager derfor, at man ikke har taget højde for dette stop. Van Dam (EDD). Hr. formand, behandlingen af denne betænkning kan betegnes som mærkværdig. For seks år siden opfordrede Parlamentet til medbestemmelse ved opstillingen af listen over prioriterede projekter vedrørende transeuropæiske transportnet. At dette ikke var muligt dengang, førte til stor forargelse. Nu er der grund til overraskelse, nemlig over at Parlamentet nu viser sig ikke længere at ville have denne medbestemmelse, selv om muligheden for det nu formelt eksisterer! For at genoprette den nødvendige konsekvens har jeg sammen med Den Liberale Gruppe stillet en række ændringsforslag for at benytte denne mulige medbestemmelse. Således kan vi give Rådet modvægt ved tilpasningen af bilag III, fuldstændigt i overensstemmelse med holdningen for seks år siden. Hvis vi ikke kan blive enige om det, er det klogere endnu en gang at tænke roligt over det og vente med drøftelserne om projekterne vedrørende transeuropæiske transportnet indtil den store revision af listen i 2004. Et andet vigtigt punkt, der skal lægges vægt på, er gennemførelsen af de transeuropæiske transportnet, navnlig de miljøbetingelser, der skal være opfyldt. Den holdning, som Transportudvalget har indtaget hertil, er rigtig. I forslagene har der imidlertid indsneget sig en utydelighed om direktiv 2001/42/EF's virkemåde. Dette direktiv pålægger medlemsstaterne visse opgaver med hensyn til vurderinger af indvirkningen på miljøet. I ændringsforslag 20 pålægges Kommissionen de samme opgaver. Det forekommer os at være spild af arbejde og penge. Det gode formål tjenes ikke af overlapninger. Opgavefordelingen skal være klar. Derfor har jeg stillet fire ændringsforslag for at undgå disse overlapninger. Cocilovo (PPE-DE). Fru formand, jeg tror ikke, at den opmærksomhed og lydhørhed, hvormed Parlamentet har fulgt Kommissionens forslag i denne betænkning, er overraskende, og det skyldes netop den rolle, som de transeuropæiske net mere generelt spiller for den politik, der skal skabe vækst, konkurrencedygtighed og beskæftigelse. Vi glæder os over, at man ved denne første revidering er enig i hvidbogens retningslinjer, og det er netop for at sørge for en sammenhæng med de nødvendige strategiske retningslinjer og interventionsprioriteringer. Sådan som andre allerede har gjort, heriblandt ordføreren, vil vi ud fra dette synspunkt gerne understrege det hensigtsmæssige i en intervention, hvor man privilegerer løsningen af flaskehalsproblemet, og hvor man privilegerer indgreb, der sikrer multimodalitetens udvikling og en harmoni mellem transportformerne, uden at det går ud over nogen af disse, så længe der ikke er nogen ordentlige alternativer til vejtransport. Jernbane- og søtransporten skal selvfølgelig opprioriteres, og det er interventioner, som vi er enige i. Vi er naturligvis bekymrede over, at listen over projekter ikke støttes af tilstrækkelige finansielle midler. Når forskellen mellem antallet af projekter og de midler, der står til rådighed, er så stor, risikerer man, at nogle projekter reelt bliver dårligere stillet end andre. Derfor - og også for at holde fast ved prioriteringen af nord-syd-retningslinjerne - er vi f.eks. interesseret i, at de nødvendige interventioner på øst-vest-strækningen nord for Alperne og strækningen mellem Stuttgart og Wien ikke bliver et alternativ til strækningen mellem Lyon og Trieste, det vil sige syd for Alperne. Jeg vil slutte af med en mere generel bemærkning, nemlig at vi alle er meget opmærksomme på revisionen i 2004. I den forbindelse mente nogle af os, at det ikke var hensigtsmæssigt at lade Parlamentet gribe ind i listen over projekter i bilag III. Det betyder dog ikke, at vi bifalder en metode, som udelukker Parlamentet. Næste gang bliver det nødvendigt med en passende undersøgelse, hvor Parlamentets rolle opprioriteres, for Parlamentets indsats i den retning må ikke risikere at blive degraderet til blot at opfylde behovene, og en unilateral administration fra Kommissionens og Rådets side kan ikke sikre de valgte interventioners kvalitet. Piecyk (PSE). Fru formand, jeg er enig med hr. Cocilovo og også hr. Sterckx. Det handler i dag om en moderat revision af de transeuropæiske transportnet. Den virkelig store revision kommer i 2004, og på det tidspunkt vil vi helt sikkert sætte os sammen og formulere nogle fornuftige forslag til de transeuropæiske transportnet. Til ordføreren skal der lyde en tak for hans arbejde, men også for hans skånselsløse facit. Det afgørende er, at ud af de 14 projekter på Essen-listen er de tre realiseret, og det betyder, at Rådet tog munden for fuld i sin tid. Det hørte ikke på Parlamentet, stivsind og ikke klogskab var ledetråden dengang. Ingen - heller ikke Parlamentet - kan fortælle en medlemsstat, hvornår og hvor den skal gennemføre hvilket projekt. Kun hvis en medlemsstat siger "vi vil have dette projekt anerkendt som et projekt af fælles europæisk interesse", skal medlemsstaten holde sig til de europæiske betingelser. Derfor er det, ordføreren har foreslået, virkelig godt: Hvis et projekt ikke er gennemført inden for en bestemt tidsfrist, slettes det ganske enkelt fra prioritetslisten. Kommissionens forslag er realistisk og fornuftigt. Det er baseret på de miljøvenlige transportformer, og derfor bør vi også støtte det i morgen. Jeg vil gerne sige følgende til Rådet: De gør bedst i ikke at fremkalde en institutionel konflikt her. Det kan ikke betale sig, for vi har allerede foretaget en række ændringer i TEN. Derfor bør vi samarbejde godt ... (Formanden afbrød taleren) Ortuondo Larrea (Verts/ALE). Fru formand, fru kommissær, det er nødvendigt at øge midlerne til prioriterede projekter, der udvikler vores transeuropæiske transportnet, da de er vigtige for vores fremskridt. Man skal fokusere på jernbane-, luft- og søtransport og kombinationen af disse som mindre slående og mere miljømæssigt bæredygtige alternativer til vejtransport. Ud af de 14 prioriterede projekter, man blev enig om på Det Europæiske Råd i Essen i 1996, har man frem til nu kun gennemført tre. Jeg venter med spænding på højhastighedstoget mellem Madrid, Vitoria og Dax, som stadig ligger på tegnebrættet. Da vi har begrænsede fællesskabsmidler til rådighed, mener jeg, at vi skal vente med at inddrage nye prioriterede projekter, til vi har fået gennemført de første. Vi skal afvente en ændring af retningslinjerne i forbindelse med optagelse af nye medlemsstater. Jeg foreslår desuden, som det fremgår af et af mine ændringsforslag, at man ikke nødvendigvis behøver at bygge nye transportnet for at opnå højhastighedsbaner. Det kan også ske via en ombygning af eksisterende baner, så undgår man desuden yderligere overgreb på og ændringer af landskabet og miljøet. Rack (PPE-DE). Fru formand, arbejder på papir er anerkendt inden for kunstverdenen og får smukke priser. De transeuropæiske transportnet er desværre - og det er slet ikke smukt - i vid udstrækning også kun papirarbejde! Mange kulørte linjer på Unionens landkort med gennemgående nummerering, på kryds og tværs gennem Europa. Det er dog ikke altid - og det er problemet - at de mange kulørte linjer repræsenterer en moderne, fuldt funktionsdygtig trafikal infrastruktur: jernbaner, vandveje, flytrafik. Nettet ligner delene i et kludetæppe. Set ud fra den betragtning er det godt og nødvendigt, at Kommissionen vil gennemgå tingene og i den forbindelse frem for alt lægger vægt på øget og bedre interoperabilitet og intermodalitet for trafikmidlerne og også vil sørge for et bedre net og tilknytning og integration af ansøgerlandene. Et mindre smukt aspekt ved sagen er den stadig ikke tilfredsstillende integration af Europa-Parlamentet i beslutningsstrukturerne, og helt og aldeles upassende er forslaget fra nogle af vores kolleger fra forskellige grupper, der vil profilere sig selv i en slags fristilsselvbetjeningsaktion over for borgerne derhjemme. Lad os håbe, at Kommissionens program om en ægte revision af TEN i 2004 overholdes, og lad os lægge stor vægt på, at Europa-Parlamentet så bliver inddraget fuldt ud og rettidigt. For den tid, vi går i møde nu, er det, Kommissionen har fremlagt, et godt mellemliggende skridt. Vi bør virkelig følge ordførerens holdning og bortset fra nogle små ændringer støtte dette mellemliggende skridt. Watts (PSE). Fru formand, det glæder mig, at udvalget bakker op om de ændringsforslag, som vil styrke gennemførelsen af et miljømæssigt bæredygtigt transportsystem ved at insistere på en strategisk vurdering af miljøvirkningerne af de transeuropæiske transportnetprojekter. Jeg håber, at Parlamentet støtter denne holdning i dag. Jeg er dog meget betænkelig ved, at kommissæren med ordførerens opbakning - og det en ordfører, der er medlem af det britiske Konservative parti - på dette tidspunkt tilføjer seks nye prioriterede transeuropæiske transportnetprojekter. Den samlede pris for disse projekter er det enorme beløb af 66,6 milliarder euro. Ingen af disse seks nye projekter er i Det Forenede Kongerige. Faktisk er de fleste medlemsstater forbigået. Derfor er vi nogle stykker, der insisterer på, at vi enten tildeles en rimelig del af de yderligere midler, eller alternativt, at der ikke tildeles yderligere midler i dag. Carraro (PSE). Fru formand, jeg vil gerne sige, at på trods af nogle glimrende ting såsom Galileo-projektet er Kommissionens forslag utilstrækkeligt, eftersom der lægges alt for lidt vægt på øst-vest-forbindelsen syd for Alperne, idet udvidelsen mod øst til ansøgerlandene kun sker via Stuttgart-Wien-strækningen nord for Alperne. Derfor har vi sammen med bl.a. hr. Pittella og hr. Fava stillet nogle ændringsforslag, som forhåbentlig bliver vedtaget, så vi kan skabe ligevægt i det, der efter min mening er en kraftig skævvridning og en uretfærdig forfordeling, når det gælder retningslinjerne for Sydeuropas udvikling. Her er Spanien til gengæld en klar undtagelse, eftersom det i vid udstrækning er repræsenteret. Jeg håber også, at disse ændringsforslag bliver vedtaget, fordi jeg ikke er enig i Parlamentets beslutning om ikke at vælge og dermed undlade at tage stilling til bilag III. Herved giver Parlamentet afkald på de beføjelser og de privilegier, som vælgerne har givet det mandat til. De Palacio Fru formand, mine damer og herrer, den transeuropæiske transportnetpolitik blev skabt for 10 år siden for at lette gennemførelsen af det indre marked. Og det er klart, at man også skal tænke på politikken i forbindelse med udvidelsen. Desværre forholder det sig sådan, at man i dag efter 10 år - som nogle allerede har sagt - kun har afsluttet 20% af transportnettet. Det ville være nødvendigt med en investering på 400.000 millioner euro for at gennemføre det planlagte net. Efter udvidelsen kommer investeringen op på omkring 500.000 millioner euro. Sagen er den, at fællesskabsfinansieringen i dag, inklusive alle tilgængelige midler, udgør knap 2.500 millioner euro om året. Forskellen er altså enorm, og det betyder, at størstedelen af finansieringen må finde sted på nationalt niveau. Det forklarer, hvad jeg efterfølgende vil sige. Og det viser også, at de begrænsede midler, vi råder over, på bedre vis skal koncentreres i politiske mål, således at de virker som en løftestang for nationale bidrag, offentlige eller private, og gennemførelsen af projekter, der har fællesskabsinteresse, da de er knyttet til gennemførelsen af det indre marked. Prioriteterne er dels at skabe balance mellem de forskellige transportformer, og som naturlig følge deraf fremme kombineret transport, dels at løse problemet med smalle vejstrækninger, der skaber flaskehalsproblemer, så man via en mindre investering kan opnå større kapacitet og en generel forbedring af systemet. Dette skal ske under hensyntagen til Kommissionens prioritet, udvidelsen, som uden tvivl vil være den vigtigste prioritet og det vigtigste politiske emne i de kommende år, ikke alene nu under forberedelsen, men også efter at udvidelsen har fundet sted. Jeg vil gerne lykønske hr. Bradbourn med betænkningen, den høje kvalitet og det veludførte arbejde, som jeg håber vil muliggøre en hurtig vedtagelse af revisionen af retningslinjerne, og her vil jeg lige understrege, at det er en midtvejsrevision, inden planerne og kortene skal revideres i 2004. Stats- og regeringscheferne er enige i, at man skal fremme de transeuropæiske transportnet, hvilket de gjorde opmærksom på på Det Europæiske Råd i Barcelona for et par måneder siden. De anmoder om en vedtagelse af denne tekst inden december
{'language': 'da'}