Godkendelse af protokollen Formanden Protokollen fra sidste møde er omdelt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. Schierhuber Fru formand, jeg vil gerne anmode om også at blive anført som ordfører for udtalelsen fra Landbrugsudvalget i protokollen under punktet vedrørende det 5. rammeprogram. Formanden Det vil vi foranledige, fru Schierhuber! Apolinário Fru formand, mit navn fremgår ikke af listen over medlemmer, der var til stede ved formiddagens afstemning kl. 9.00, selvom jeg har meddelt Præsidiet, jeg var til stede, og at jeg har stemt for anmodningen om anvendelse af uopsættelighedsproceduren på forslag til forordning om olivenolie. Jeg vil derfor gerne have, at der sker den nødvendige berigtigelse. Formanden Det bliver noteret og korrigeret. Izquierdo Collado Fru formand, det fremgår af gårsdagens protokol, at jeg stemte for i forbindelse med ændringsforslag nr. 4 af hr. Berend, mens jeg rent faktisk stemte imod. Det vil jeg gerne have rettet. Formanden Det vil vi korrigere. Puerta Fru formand, jeg vil gerne have, at min tilstedeværelse igår fremgår af protokollen. Formanden Det vil også blive korrigeret. (Protokollen godkendtes) Wurtz Fru formand, jeg ville gerne vide, om formandskabet har ladet sig misbruge, eller om det godt ved, hvilken udstilling der vises ved indgangen til sal nr. 100, om sudetertyskerne? Det er en hævngerrig udstilling, der falder sammen med en kampagne, som køres netop nu, især i Bayern, af den tyske ultra højrefløj. Jeg mener ikke, vi kan tolerere, at vi inden for vores mure har en udstilling, der taler nostalgisk om grænserne i 1938. Det vil jeg gerne have en nærmere forklaring på. Formanden Hr. Wurtz, der er ifølge det, jeg ved, sket følgende fejl under forberedelsen af denne udstilling: De, der har tilrettelagt udstillingen, har anvendt gamle prospekter på fransk og tysk fra 80'erne. På dét punkt har De ret, det burde ikke være sket. Men det blev der også, som det blev bemærket, rettet op på omgående. Jeg var selv til stede ved åbningen af udstillingen i går. Den tidligere formand Hänsch sagde i forbindelse med udstillingen, at vi betragter den med tanke på, at også tyskere og tjekker igen skal blive venner i et forenet Europa. Og i den forstand mener jeg, at det skal accepteres, at denne udstilling også bliver vist i vores hus. Jeg håber, at De accepterer denne forklaring, og at vi nu kan gå over til dagsordenen. Müller Fru formand, jeg var også til stede ved åbningen af udstillingen i går, og jeg vil gerne understrege, at hr. Hänsch ikke kun sagde det, De nu sagde, men at han også udtrykkeligt sagde noget, som efter min mening er meget vigtigere for den aktuelle debat, nemlig at diskussionen om Benes-dekreterne ikke kan være nogen som helst form for forhåndsbetingelse for de tiltrædelsesforhandlinger, vi fører med Tjekkiet for tiden. Og det forekommer mig at være det politisk set allervigtigste punkt! Green Fru formand, da spørgsmålet om udstillinger er bragt på bane, vil jeg gerne via Dem anmode om, at kvæstorerne og Præsidiet ser på, hvordan Europa-Parlamentet både her i Strasbourg og i Bruxelles bruges til nogle af de mest latterlige udstillinger - kommercielle begivenheder, der får os til at fremstå mere som en basar end som et Parlament. Min gruppe afbrydes ofte ikke blot af udstillinger lige uden for værelse 100 men også af de tilhørende støjende receptioner. I går var der trompeter og basuner lige uden for vores mødelokale. Stedet er ved at blive til en cirkus, og det må høre op. Formanden Vi har godt nok strenge regler, men vi bør alligevel gennemgå dem. Det vil jeg også give videre, og så vil vi undersøge, om der skal indføres nye regler her. De Vries Fru formand, vedrørende en anden sag, jeg må anmode om Deres hjælp og via Dem om hr. Gil-Robles' hjælp. I mit land er der opstået stort røre om en forkert meddelelse, der vedrører EuropaParlamentet. I den nederlandske presse cirkulerer der en meddelelse om, at EuropaParlamentet skulle have foreslået, at medlemmerne skal have en løn på mellem 9.000 og ECU 13.000. I går aftes spurgte det nederlandske fjernsyn flere medlemmer af det nederlandske parlament om deres mening herom, og de har alle udtalt, at det er en stor skandale, at Europa-Parlamentet forlanger en sådan løn. Fru formand, vi ved alle, at Parlamentet ikke har fremsat dette forslag, og at der overhovedet ikke ligger et sådant forslag på bordet fra noget som helst organ. Jeg gør mig store bekymringer om den negative presse i mit land, der ikke altid er baseret på tilstrækkeligt verificerede data. Jeg vil via Dem, fru formand, anmode om, at Europa-Parlamentets formand fremkommer med et officielt dementi til den nederlandske presse, således at den slags negative og meget skadelige meddelelser kan undgås i fremtiden. Jeg er Dem taknemlig for Deres hjælp. Formanden Hr. de Vries, det vil jeg give videre. I øvrigt har De jo selv sagt, at det ikke står i forslaget. Martens I tilslutning til det som hr. De Vries har sagt, står der i en telex fra det officielle belgiske presseagentur Belga, at en løn på mellem ECU 9.000 og 12.000, BF 366.000 og 488.000 pr. måned hører til mulighederne, det står der i et brev fra formanden for arbejdsgruppen til formanden for Parlamentet, José María GilRobles. Brevets indhold er sivet ud inden emnet er blevet behandlet af Parlamentets Præsidium. Jeg henstiller til Dem, fru formand, at Parlamentets Præsidium øjeblikkeligt benægter dette og meddeler, at der ikke er taget nogen beslutning, og at dette forslag kun forekommer i en betænkning fra en arbejdsgruppe, og at Præsidiet ikke har fremsat noget forslag herom. Formanden Hr. Martens, dette punkt står på Præsidiets dagsorden i eftermiddag. Jeg vil fremføre det dér. Anastasopoulos Fru formand, både De og alle de medlemmer, der er med i Præsidiet, ved udmærket, at der ikke er truffet nogen afgørelse overhovedet, og at der ikke er fremført noget forslag indtil dette øjeblik, hvor vi debatterer. Følgelig er alt dette ikke andet end rygter. Maij-Weggen Fru formand, jeg vil i princippet tilslutte mig det som hr. De Vries og hr. Martens har sagt. Men jeg vil advare Dem på ét punkt. Mellem udsivningen af denne ukorrekte meddelelse og Præsidiets reaktion er der gået tre dage. På det nederlandske fjernsyn og i de nederlandske medier spredes der nu i tre dage forkerte meddelelser, der ikke er til at ændre i vor tids mediecirkus. Det er et stort problem. Efter min mening skal Parlamentets informationstjeneste umiddelbart reagere på den slags sager og ikke lade tingene gå deres gang i en hel uge, så vi bliver forfulgt med alle mulige forslag, der ikke er i overensstemmelse med sandheden. Aelvoet Fru formand, kolleger, det er rigtigt, at der ikke i noget organ i Europa-Parlamentet er truffet nogen beslutning om vedtægten for Europa-Parlamentets medlemmer eller om, hvad lønnen eventuelt skal være. Det viser sig dog, og på det punkt er meddelelsen fra Belga korrekt, at der findes en følgeskrivelse, hvori der nævnes tal om en eventuel løn på mellem ECU 9.000 og 12.000. Disse tal står således i en følgeskrivelse, og den er åbenbart sivet ud. Så i den henseende skal vi sætte prikken over i'et, der findes ingen beslutning. Der findes forslag, og der er en følgeskrivelse, der giver anledning til denne form for fortolkning. Green Fru formand, sådanne rygter er meget skadelige for Parlamentet. De tal, som fru Aelvoet citerer, er bestemt ikke et forslag om en lønforhøjelse, og hun gør uret i at insinuere, at nogen her i Parlamentet fremsætter forslag på dette område. Jeg er meget ked af, at David Martin, der ledede mødet i arbejdsgruppen for Præsidiet, ikke er til stede og kan forklare situationen offentligt. Det er et tendentiøst synspunkt, som fru Aelvoet netop har fremsat, og det er lige præcis sådanne ting, der skader os i medierne i Den Europæiske Union. ) Formanden Mange tak, fru Green, det vil jeg sige følgende til: Fru Aelvoet har sagt, at der ikke foreligger nogen parlamentsbeslutning. Der foreligger ikke nogen aktuel beslutning. Der foreligger en gammel parlamentsbeslutning om at udarbejde en vedtægt, og vi har, som De ved, mandatet i Amsterdam-traktaten, som endnu ikke er ratificeret fuldt ud. Der blev nedsat en arbejdsgruppe i Præsidiet, der også tæller parlamentsmedlemmer fra forskellige udvalg. Denne arbejdsgruppe har fremsat et forslag, som Præsidiet modtog denne uge. Der har hidtil ikke foreligget nogen beslutninger, og dette forslag indeholder intet i dén retning, altså intet om det, der blev sagt her vedrørende diæternes størrelse. Der er virkelig ingen grund til at give indtryk af, at det er tilfældet. Vi vil bruge den nødvendige tid til at forberede en vedtægt i Præsidiet og selvfølgelig i de kompetente udvalg i Parlamentet samt i plenarforsamlingen selv, sådan som det bør gøres, nemlig på et solidt grundlag. Det vil ikke blive gjort overilet, der vil blive forhandlet ordentligt. Jeg tror ikke, der findes nogen her i Parlamentet, som ikke mener, at der hører en fælles vedtægt til en fælles valgret, som vi jo vedtager i næste mødeuge i juli. Hvad der nu er kommet ud på forhånd, eller hvis der er blevet citeret noget fra nogle breve, som slet ikke står i brevene ... (Tilråb) ... det sker desværre. Jeg vil fremføre det på Præsidiets møde i eftermiddag, og jeg vil gå kraftigt ind for, at vi så afgiver en tilsvarende erklæring, som understreger det, og som fjerner misforståelserne. Mødekalender 1999 Formanden Hvad mødekalenderen for 1999 angår, foreslår jeg, at afstemningen udskydes til torsdag middag - De ved, at vi allerede debatterede det i går - så vi har udtalelsen fra Den Juridiske Tjeneste om antageligheden af ændringsforslagene, som går ud på at rykke mødeperioden i juli frem. Det drejer sig i den forbindelse om, at mødet skal rykkes en uge frem. Da der er tale om et konstituerende møde, skal det først undersøges, om det er juridisk lovligt. Er der nogen indvendinger mod dette forslag? (Forslaget vedtoges) Fredsprocessen i Mellemøsten Formanden Næste punkt på dagsordenen er Rådets og Kommissionens erklæringer om fredsprocessen i Mellemøsten med efterfølgende forhandling. Henderson Fru formand, tak fordi De giver mig mulighed for at åbne forhandlingen om fredsprocessen i Mellemøsten. Den Europæiske Union er fortsat dybt bekymret over den vedvarende hårknude i fredsprocessen i Mellemøsten samt over den deraf følgende trussel mod den regionale stabilitet, og det afspejles i høj grad i konklusionerne på topmødet i Cardiff, der sluttede i går. Parterne må vise mod og fremsynethed i deres stræben efter fred på baggrund af de principper, man blev enige om i Madrid og Oslo, specielt det væsentlige princip om land for fred, der er indarbejdet i De Forenede Nationers Sikkerhedsråds resolutioner 248 og 338. Union er fortsat forpligtet af sine principbeslutninger vedrørende fredsprocessen, sådan som det fremgår af tidligere erklæringer, specielt opfordringen til fred i Mellemøsten, som blev udsendt i Amsterdam i juni 1997. Disse principper blev bekræftet i Luxembourg i december 1997 som værende de væsentligste retningslinjer for en EUpolitik, der skal fremme udviklingen og genskabe tilliden mellem parterne. Den Europæiske Union har intensiveret bestræbelserne på at hjælpe parterne med at løse denne hårknude ved at spille en stadig større rolle i fredsprocessen. Den britiske premierminister deltog som formand for det Europæiske Råd i drøftelserne mellem premierminister Netanyahu, præsident Arafat og Madeleine Albright i London i maj. Den Europæiske Union deltog i forhandlingerne om foreløbige økonomiske spørgsmål før og under premierministerens besøg i regionen fra den 17. til den 21. april. Den britiske udenrigsminister besøgte også regionen fra den 15. til den 18. marts i sin egenskab af formand. Den Europæiske Union har også udarbejdet en fælles erklæring med palæstinenserne om sikkerhedssamarbejde, og den er i færd med at iværksætte et terroristbekæmpende hjælpeprogram for at bistå palæstinenserne. Vores særlige udsending, ambassadør Moratinos, har spillet en væsentlig rolle i denne indsats og han fortsætter bestræbelserne på at lukke kløfterne og fremskynde fredsprocessen. Den Europæiske Union har udvidet samarbejdet med USA om fredsprocessen. Den støtter på det kraftigste USA's bestræbelser på at få parterne til at nå til enighed om en pakke, der kan bane vejen for en genåbning af de endelige statusforhandlinger. Den Europæiske Union glæder sig over den palæstinensiske accept af disse forslag, og den har bedt den israelske regering om at komme med et klart og positivt svar. Unionens dybtgående forpligtelse til at fremme freden i regionen afspejles i omfanget af dens økonomiske støtte til fredsprocessen. Fra 1993 til 1997 gav Unionen og dens medlemsstater omkring ECU 1, 68 milliarder i bistand til palæstinenserne og til de Forenede Nationers Hjælpeorganisation for Palæstinaflygtninge. Unionens udenrigsministre blev på rådsmødet for almindelige anliggender den 23. februar enige om at forny Fællesskabets hjælpepakke til palæstinenserne, når den udløber ved udgangen af dette år. Tomlinson-betænkningen om en ny forordning fra Rådet om en udvidelse af dette hjælpeprogram, som er udarbejdet af hr. Tomlinson, viser en forståelse for, hvor vigtig denne bistand har været og fortsat vil være for en fortsættelse af fredsprocessen. Den klarlægger retsgrundlaget for de forskellige facetter af bistanden og afspejler behovet for at se på de behov, der fortsat findes efter udløbet af de to år, som hjælpeprogrammet er blevet forlænget med. Gennem den formelle dialog med Israel har Unionen også arbejdet hårdt med spørgsmålet for at forbedre den palæstinensiske økonomi, specielt med henblik på at sikre fri bevægelighed for varer og personer. Formandskabet og ambassadør Moratinos har taget initiativ til at styrke denne dialog. I en meddelelse fra Europa-Kommissionen for nylig foreslog man en kumulation for oprindelsesregler mellem Israel og dens naboer inklusive Vestbredden og Gaza-striben, så eksporten af produkter til Den Europæiske Union, vil være økonomisk fordelagtig for alle parter. Kommissionen har også offentliggjort en anden meddelelse vedrørende implementering af aftalen mellem Den Europæiske Union og Israel. I den rejses der komplekse juridiske, politiske og tekniske spørgsmål, herunder status for produkter, der stammer fra israelske bosættelser. Disse spørgsmål vil blive diskuteret med Israel og undersøgt af Rådet i de kommende uger. Mens vi har fokuseret på at fremme fredsprocessen mellem Palæstina og Israel, er Den Europæiske Union fortsat bekymret over de manglende fremskridt i forholdet mellem Syrien og Libanon. Der er behov for en fortsat indsats for at bringe fornyet liv i disse forhandlinger samt for, at parterne er fleksible nok til at genoptage forhandlingerne, og det vil være vores primære mål i den kommende periode. Marín Fru formand, hr. formand for Rådet, mine damer og herrer, til trods for USA's og EU's fortsatte indsats på alle niveauer har fredsprocessen i Mellemøsten stået fuldstændig i stampe i næsten halvandet år. Det er korrekt, som hr. Henderson sagde, at Den Europæiske Union under det britiske formandskab har øget sin støtte til den amerikanske indsats for at mægle en aftale. Selvom USA og Den Europæiske Union af og til har forskellige indstillinger til enkelte vigtige spørgsmål i fredsprocessen, er de dog enige på et afgørende punkt: på dette vanskelige tidspunkt er det nødvendigt at forene kræfterne for at videreføre fredsprocessen. I denne henseende viste den britiske premierminister, hr. Blair's, besøg i området i april netop den alvorlige karakter af krisen i fredsprocessen. Et mærkbart resultat af dette besøg var mødet, som fandt sted i London den 4.-5. maj mellem amerikanere, palæstinensere, israelitter og formandskabet for Den Europæiske Union. Desværre opnåede man ikke med møde at løse problemet med de udestående tekniske spørgsmål: lufthavnen og havnen i Gaza, den frie passage mellem Vestbredden og Gazastriben, og dermed hele tidsplanen for den fælles dialog, som dette Parlament har udmærket kendskab til. Som De ved, står fredsprocessen stadig stille, hvilket efter mødet i London endda medførte, at selve Præsident Clinton måtte aflyse trepartstopmødet i Washington på grund af den manglende israelske accept af det amerikanske kompromisforslag. Her deler vi fuldstændig hr. Hendersons synspunkt. Det er ikke muligt at skabe nogen reel og troværdig fremgang, uden at alle de frit forhandlede og af parterne underskrevne aftaler overholdes, og uden at de principper, som fredsprocessen er baseret på, respekteres, og her grundlæggende princippet om "Fred i område efter område«. De seneste voldsomme hændelser og de nylige israelske initiativer, der endnu en gang angår bosættelser, viser, hvor ustadig situationen er, og hvor presserende det er, at parterne accepterer det amerikanske forslag, som allerede i sig selv er et minimumsforslag hvad angår den fornyede israelske tilstedeværelse på Vestbredden. Til trods for sine forbehold har de palestinske myndigheder formelt udtrykt sin principielle enighed med det amerikanske forslag. Det påhviler efter Kommissionens mening ministerpræsident Netanyahu at udvise den fleksibilitet, som er nødvendig for at konsolidere fredsprocessen så hurtigt som muligt samt at acceptere USA's forslag, som jeg holder fast på er et mininmumsforslag, men som i dag er det eneste realistiske forslag til igen at kunne nå et skridt videre mod freden. Endelig har den europæiske holdning til fredsprocessen ikke ændret sig, og af konklusionerne fra EU-topmødet i Cardiff kan De konstatere - når man i Parlamentet uddeler den beslutning, som statscheferne og premierministrene vedtog - at Unionen endda punkt for punkt har genbekræftet oplæg fra Venedig, Luxembourg, Amsterdam, som naturligvis blev bekræftet på EU-topmødet i Cardiff. Swoboda Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, jeg vil gerne gøre rede for min gruppes holdning til dette vanskelige og delikate emne ved hjælp af ti punkter. For det første: Vi går fuldt ud ind for Oslo-fredsprocessen. Den kommer vi ikke uden om. Den skal overholdes, og vi ønsker - som formanden for Rådet også nævnte - fremskridt i forholdet til Syrien og Libanon samt fredsaftaler med de to lande. Desværre lader det til, at modet igen har forladt den israelske regering, som er begyndt at indtage en mere fredelig holdning, især hvad Libanon angår. For det andet: Den Europæiske Union er en del af fredsprocessen. Den lader vi os ikke fortrænge ud af, for gennem vores politiske, moralske og økonomiske engagement er vi en del af denne fredsproces. Vi ønsker ikke at indgå i eller udfylde dette engagement i stedet for USA, men derimod med USA som en uundværlig partner i fredsprocessen. For det tredje: Europa bebrejdes nogle gange, at det blander sig i anliggender, som ikke angår det. Nej, vi blander os ikke i fremmede anliggender, vi blander os i vores egne anliggender! Med den israelske regerings afbrydelse af fredsprocessen er det gode naboskab mellem Europa og de andre lande i middelhavsområdet ødelagt. Det vægrer vi os med rette mod, for Barcelona-processen er en uhyre vigtig proces for hele middelhavsområdet, også for Europa, og den må ikke ødelægges. For det fjerde: Vi anerkender fuldt ud og uindskrænket Israels ret til at eksistere og landets ret til maksimal sikkerhed. Vi har derfor ikke forståelse for terroren. Men terroren skal bekæmpes ved dens politiske, økonomiske og sociale rod, og sikkerheden må ikke være noget påskud for ikke at fortsætte fredsprocessen. Tværtimod, vi opfordrer den israelske regering til at gøre alt for, at den med sin holdning ikke ligefrem fremmer terroristiske eller radikale bevægelser i Mellemøsten. For det femte: Den Europæiske Union skal fortsætte sin politik til styrkelse af den økonomiske infrastruktur i de palæstinensiske områder. Lufthavnen er færdig, de palæstinensiske myndigheder har lovet og sagt ja til at inddrage Israel i overvejelserne vedrørende sikkerheden. Havnen ville kunne planlægges, og byggeriet ville snart kunne påbegyndes. Det er absolut nødvendigt, og det europæiske engagement står fast her. For det sjette: Vi ønsker alle - især med vores finansielle støtte, men også med politisk og moralsk støtte - at støtte dem, der i Palæstina kæmper for menneskerettigheder, der i Palæstina kæmper for, at der ikke længere skal finde finansielt misbrug sted, at der ikke længere skal finde korruption sted, vi ønsker at støtte dem, der også går ind for, at der skal skabes gode forbindelser til den israelske befolkning. Vi ønsker at støtte dem entydigt. Det er et engagement, som Europa bekender sig og skal bekende sig til. Vi ønsker ligeledes - og det er det syvende punkt - at støtte alle de fredselskende kræfter i Israel, der ønsker at bygge bro til den palæstinensiske og arabiske befolkning, og som anerkender alles - også den arabiske befolknings - rettigheder i Israel, og som frem for alt fremmer religiøs tolerance. Under mit sidste besøg blev jeg især imponeret over de mennesker, der ud fra jødisk-religiøse overvejelser kæmper for fred og mod fanatisme, mod religiøs intolerance i deres eget land. For det ottende: Vi ved, at Jerusalem er et særligt delikat punkt. Vi forstår mange israeleres følelser, men vi forstår også den arabiske befolknings følelser. Derfor vender vi os mod enhver foranstaltning, som ensidigt tager sigte på at ændre ejerforholdene forud for forhandlingerne om Jerusalem. Vi vender os dermed mod alle radikale grupper og den tolerance, som byrådet i Jerusalem og den israelske regering udviser over for radikale grupper. For det niende: Vi er absolut mod sanktioner som middel til at regulere det bilaterale forhold mellem EU og Israel. Men vi er lige så absolut og entydigt for, at de indgåede aftaler skal overholdes, og støtter Kommissionen i dens bestræbelser på at sørge for det. For det tiende: Vi anerkender palæstinensernes ret til deres egen stat, og vi håber, at Israel hjælper til ved grundlæggelsen af staten, således at denne stat kan blive grundlagt ikke mod, men derimod med Israel. Det understreger Shimon Peres også igen og igen: Israels eksistens kræver eksistensen af en selvstændig palæstinensisk stat i fredelig sameksistens, og dette Europa skal fremme den fredelige sameksistens! Oostlander Fru formand, det israelsk-palæstinensiske spørgsmål, problemerne i Mellemøsten er meget komplicerede og derfor tvinger de os til stor forsigtighed, når vi drøfter dem. De er komplicerede på grund af de indbyrdes forhold mellem Israel og palæstinenserne, begge parter kan påberåbe sig rettigheder, rettigheder der ind imellem er i vejen for hinanden. Dertil kommer historien om USA's mægling, en proces, der i sig selv kræver stor forsigtighed. Hvis vi også bliver part i sagen, skal vi gøre vores bedste for at udtale os klogt. Alligevel er det godt, at Den Europæiske Union beskæftiger sig hermed, fordi - jeg er helt enig med hr. Swoboda - vi har et stort historisk og også aktuelt ansvar i dette område. Det kan vi ikke løbe fra. Vi kan ikke sige: Lad de andre tage sig af det, Europa er neutralt. Derfor er det også godt, at vi har en person, hr. Moraltinos, der med mandat undersøger, hvordan Den Europæiske Union kan bidrage til en løsning af problemerne derovre. Det kræver naturligvis også, at Rådet så indtager et klart standpunkt, fordi den forvirrede beslutningstagning i Rådet vedrørende udenrigspolitikken, det ved vi kun alt for godt, fører kun til elendighed. Rådets beslutningstagning skal også være underkastet en rimelig kontrol af Parlamentet. På vegne af hvem taler man egentlig? Taler man virkelig på vegne af de europæiske borgere eller er det uklart? Fru formand, vi ser alt for tit, at medlemsstaternes regeringer gennemfører individuelle aktioner. Sådan har det været i den forløbne periode, og det ser ud til, at det også er sådan for tiden. Det er naturligvis ikke nogen rigtig hjælp ved løsningen af problemerne. Man kan ikke tage derover og den ene gang tale på grundlag af et fransk standpunkt, den følgende ud fra et tysk, nederlandsk eller engelsk standpunkt. Vi skal erstatte dette med en fælles europæisk optræden. Som det er nu, kan hver enkelt medlemsstat i sine relationer med Israel og palæstinenserne føre sin egen dobbelte agenda. Ind imellem er det derfor bedre at holde mund, hvis man ikke virkelig taler på vegne af Europa. Situationen er også blevet mere indviklet på grund af, at politikken fra gruppen omkring hr. Netanyahu har fået så stor indflydelse. Det kommer ikke Israel til gode. Det styrker de radikale kræfter i begge lejre, både i Israel og hos palæstinenserne, og man bliver selv tilbøjelig til at ytre sig radikalt. Så er det bedre at være klogere. Men det er et stort problem, at de politiske løfter, der blev afgivet af den tidligere regering, ikke holdes. Fru formand, Det Europæiske Folkepartis Gruppe støtter derfor også fuldt ud beslutningen. Det er godt, at Israels politik vedrørende kolonialiseringen ændres i betragtning af, at den frustrerer den økonomiske udvikling, og at den erstattes af tillidsvækkende adfærd, der giver plads til opbygning af det borgerlige samfund på begge sider og møder mennesker imellem med henblik på at fremme freden i regionen. Bertens Fru formand, fredsprocessen er afsporet, og der er brug for pres fra alle sider for at få processen på rette spor igen. Der er nødvendigt med reelle resultater for at få dynamikken tilbage i fredsprocessen. Yderligere fattigdom og mangel på fremtidsudsigter for palæstinenserne vil ikke øge mulighederne for sikkerhed for den israelske stat. Derfor er det vigtigt, at statsminister Netanyahu langt om længe indgår aftaler om yderligere tilbagetrækninger fra de besatte områder. Amerikanske planer i den retning vil kunne gennembryde patstillingen og fortjener derfor al støtte, men også en advarsel. Truslen fra israelske repræsentanter om at gøre den europæiske rolle i fredsprocessen afhængig af løsningen af handelsproblemer er uacceptabel. Bosættelserne tilhører i henhold til international ret ikke Israel. Unionen må ikke give handelspræferancer til produkter fra disse bosættelser. Vi må ikke give en bonus til ulovlige udvidelser af disse bosættelser. Netanyahu og Arafat skal genoptage dialogen. Der var vundet så meget, som vi nu ikke må kaste bort. Endvidere står og falder hele Barcelona-processen vedrørende Middelhavet hermed. Unionen skal sammen med USA slå til lyd for åbningen af Gazalufthavnen, akkumulereringen af oprindelsesreglerne om regional handel og fremme af de samfundsmæssige kontakter mellem begge lande. Jeg håber, at det østrigske formandskab vil vise mere takt end den britiske minister Robin Cook. Uden en aftale om tilbagetrækning fra de besatte områder vil der aldrig være basis for de såkaldte final status -forhandlinger, der skal begynde i maj næste år. Jeg ønsker Arafat og Netanyahu, palæstinenserne og Israel klogskab, politisk mod og vision til. Van Bladel Fru formand, jeg har i det forløbne år tre gange haft det privilegium at besøge palæstinenserne i de palæstinensiske områder. Jeg har konstateret, at der er gjort store fremskridt: Bedre infrastruktur, Gazas generelle udseende er forandret og forbedret. På Vestbredden er der en byggeboom i gang, og vi har også for nylig talt med en palæstinensisk forretningsmand, der har påbegyndt opførelsen af en stor hal for at give den industrielle zone ved grænsen til Gaza form. Det er således ikke alt, der er negativt. Alligevel mærker man lige under overfladen en spænding og utilfreds hos palæstinenserne med hensyn til retsudøvelsen i deres egne områder. Derfor mener jeg, at det ville have været bedre, hvis der i vores beslutning under punkt 4 ikke blev talt om en fælles EU-palæstinensisk sikkerhedskommission, men en fælles EU-palæstinensisk juridisk støtte. Mødet med Hamas-lederne gav ikke anledning til håb. De vil ikke bekræfte Israels eksistensberettigelse på mellemlangt sigt. Det har jeg virkelig store problemer med. Denne paragraf er heller ikke fjernet fra det palæstinensiske charter endnu. Vi har også besøgt lufthavnen. Jeg fandt det inspirerende, at lufthavnen passer ind i den arabiske kultur, men udstyret mangler. Man kan ikke fungere, det bliver der også presset på for i vores beslutning. Men ærlig talt, Israel har krav på sikkerhed. Palæstinenserne har krav på fremgang. Efter min opfattelse drejer det sig om en samlet pakke for hele regionen. Hvis israelerne kan gøre fremskridt med Syrien og Libanon, så kan det også lade sig gøre med palæstinenserne. Lad os først og fremmest presse på for, at Libanon og Syrien slutter fred med Israel, så kan der komme skub i forhandlingerne med palæstinenserne. Jeg håber, at socialdemokraterne i Israel også vil yde et positivt bidrag hertil, fordi det savner vi lidt i øjeblikket. Det finder jeg beklageligt. Wurtz Fru formand, jeg er overbevist om, at hvis samtlige EPmedlemmer havde mulighed for at besøge det palæstinensiske territorium, og hvis de så og erfarede, hvad vores delegation netop har set og erfaret der, så ville vi være enige om, at EU ikke fortsat kan indtage den skræmte og afventende politiske holdning, vi har for øjeblikket over for fredsprocessen i Mellemøsten. En ting må efter min opfattelse stå klart: efter Madrid og Oslo går skillelinjen ikke længere mellem israelere og palæstinensere, og arabere generelt, men mellem de, der støtter og de, der torpederer fredsprocessen. De sidstnævnte findes på begge sider med den forskel, at det efter Yitzhak Rabins tragiske død er dem, der i dag har magten i Israel. De, der arbejder for fred mellem disse to befolkninger, og som vil forblive indbyrdes afhængige af hinanden, har derfor en fælles interesse i, mens det endnu er tid, at forhindre Netanyahu og de ekstremister, han støtter sig til, i at tage livet af hovedprincippet om land for fred. Det er i deres fælles interesse at rejse sig imod ethvert tiltag, der ødelægger den atmosfære af tillid, der er altafgørende for en fredelig sameksistens, og i endnu højere grad for et samarbejde på langt sigt. Jeg tænker på udelukkelserne, på ødelæggelsen af huse, på blokade af landområder og især på udvidelsen og mangedoblingen af bosættelserne, herunder i Øst-Jerusalem. Vi skal ikke gennemføre sanktioner over for Israel, men hjælpe de israelere, der arbejder for fred, med at svække Netanyahu, og opfordre EU til - som den tidligere med held har gjort det på vores Parlaments initiativ - at udnytte sine økonomiske, videnskabelige og tekniske forbindelser med Israel til at presse på for, at fredsprocessen genoptages. Jeg vil gerne tilføje, at en sådan beslutsom holdning hos EU langt fra vil genere USA i dets rolle som skaber af fredsprocessen, men i stedet skabe mere gunstige vilkår for dets indgriben. Tamino Fru formand, det besøg, der for nylig blev aflagt af EuropaParlamentets delegation for forbindelserne med Palæstinas lovgivende forsamling, har anskueliggjort en meget dramatisk situation. Vi står over for en alvorlig blokering af fredsprocessen, og vi har kunnet konstatere, at kravet fra Oslo-aftalerne om "fred til gengæld for jord« er blevet besvaret med besættelsen af nye områder. Vi har fået at vide, at den israelske regering den 9. juni traf beslutning om en ny kolonisering af Oliebjerget i den østlige del af Jerusalem, i stedet for "fred til gengæld for jord«. I en sådan situation er det klart, at palæstinensernes livsbetingelser er dramatiske, navnlig på grund af den arbejdsløshed, der især eksisterer i Gaza. Situationen er både karakteriseret af de palæstinensiske myndigheders villighed til at overholde Oslo- aftalerne og af Netanyahu-regeringens intention om ikke at overholde de indgåede forpligtelser. Når vi står over for en sådan situation, er det nødvendigt straks at sørge for, at kommunikationssystemerne mellem Vestbredden og Gaza sikres, at den færdige lufthavn bliver åbnet, og at man påbegynder arbejdet med at anlægge havnen. Man skal naturligvis forstå, at om et år vil Arafat uden tvivl - også unilateralt - erklære Palæstina for uafhængigt, sådan som det er bestemt i Oslo-aftalerne. Det er derfor klart, at vi må gøre alt, hvad vi kan, for at Den Palæstinensiske Myndighed kan udøve sin rolle og få mulighed, også økonomisk mulighed, for at fortsætte sin indsats. I den forbindelse er det meget vigtigt, at vi godkender Tomlinsons betænkning. Jeg tror, at et sådant dilemma uundgåeligt vil give de yderliggående og uforsonlige grupper fra begge sider vind i sejlene, og at de så vil foreslå en militær løsning. Hvis vi ønsker at forhindre denne katastrofale udgang, må vi handle så hurtigt som muligt og få sat gang i fredsprocessen igen, idet vi benytter os af enhver form for pression og enhver diplomatisk indsats. I den forbindelse er vi enige i det, som kommissær Marín sagde, og også i det, som Rådet har sagt, men vi kræver en endnu mere beslutsom indsats. Pradier Fru formand, man har været alt for god til at jamre over den skæbne, der har ramt befolkningen i de områder, der er besat af den israelske hær. Tiden er ikke længere til medlidenhed og til at græde tørre tårer. Lad os holde os til at forsvare retten, loven og frem for alt de resolutioner, FN har vedtaget, eller til at forsvare de tekster, de pågældende parter har underskrevet en fælles aftale om. Man har godkendt en adfærdskodeks og fastsat en tidsplan. Beslutningerne, tidsplanen og adfærdskodeksen bør respekteres. Er fredsaftalerne i dag ikke blot tomme ord, så er de i hvert fald ilde tilredt, og fredsprocessen synes døende. Udsættelserne, forhalingsmanøvrerne, de forblommede udtalelser fra de israelske myndigheder har helt klart et formål. Ekstremister fra alle fløje modsætter sig en genoptagelse af seriøse forhandlinger. Det er først og fremmest nødvendigt at henvende sig til de religiøse integrister, hvis fortolkning af henholdsvis koranen og toraen i det mindste er tvivlsom. Med hensyn til disse ekstremisters indflydelse, er det klart, at den israelske regering er meget udsat. De opsigtsvækkende udtalelser om en evig hovedstad, den buldrende ankomst af bevæbnede nybyggere i de besatte landområder, tilbagetrækkelsen af opholdstilladelser i Jerusalem, de arabiske indbyggere i byen, der endda benægtes retten til at fortsat at bo der, blokaden i Ashdool af det udstyr, der skal gøre det muligt at åbne lufthavnen i Gaza, det er tilsammen så mange faktorer, der alvorligt skader ethvert nyt fremskridt. Men man skal også tænke på problemer med sikkerhed og terrorisme. Det er rigtigt, at ingen på det punkt kan sige sig fri, hverken Israel, eller desværre - måske på kort sigt - Palæstina. Under alle omstændigheder kan terrorismen komme fra alle sider, og det var jo på den måde, Israel mistede sin premierminister. Kampen mod terrorismen og mod dem, der skaber den, er helt klart afgørende nødvendig. Vi skal sørge for at støtte USA's diplomatiske indsats, uden hvilken intet er muligt. Denne har indtil nu og i årevis udfoldet uanede mængder af opfindsomhed og skarpsindighed. Vi spiller en vigtig rolle med hensyn til at sørge for, at de indgåede aftaler bliver respekteret, og i den forbindelse kan vi passende glæde os over Kommissionens forslag om produkter, der kommer fra befolkningskolonier uden for Israel. Ved at give fortrinsstilling til disse produkter, der helt sikkert kommer fra arabiske områder, sender vi et signal til de fordele, Israel har, der bestemt ikke vil ruinere den israelske økonomi, men som dog under alle omstændigheder vil have en præcis politisk betydning. Vi behøver blot at se den modtagelse forslaget har fået af den israelske presse og af hele miljøet omkring den israelske regering for at forstå, at kravet om at respektere aftalerne i henhold til artikel 38 stadig eksisterer, hvilket måske er et tegn på, ad hvilken vej vi skal bevæge os i fremtiden. Van Dam Fru formand, den indflydelse, som den Europæiske Union kan udøve på fredsprocessen i Mellemøsten, er først og fremmest indirekte og kan både være positiv og negativ. Det må frygtes, at der først og fremmest er tale om en negativ påvirkning. Hvordan kan Unionen fremme freden, når den samtidig afviser den ene parts politik og langt fra optræder diplomatisk? Et klart eksempel er Kommissionens initiativ om at fjerne de gældende handelsfordele for Israel for produkter fra de jødiske bosættelser. Kommissionen fastsætter, at bosættelserne på Vestbredden ikke hører til Israel. Endvidere vil Kommissionen underkaste importen af varer fra Israel en særlig kontrol, fordi dette land formodes at svindle med oprindelsescertifikaterne og udfører varer fra palæstinensiske områder som »Made in Israel«. Jeg spørger formanden for Rådet, om han støtter Kommissionens politik. Er den ikke meget uklog i lyset af de igangværende forhandlinger? Hvis Parlamentet konstaterer, at Israel ikke overholder fredsaftalen, er det både mangelfuldt og forhastet. Palæstinenserne overtræder også Oslo-aftalerne, og de overholder dem altså heller ikke. Endvidere er spørgsmålet, om man allerede nu kan bedømme, hvorvidt aftalerne overholdes, eftersom fristen i aftalerne endnu ikke er udløbet. Oslo- og interimaftalen kræver omgruppering i tre faser i henhold til ensidige israelske beslutninger. Regeringen i dette land har ved at omgruppere sine tropper i hvert fald formelt handlet i overensstemmelse med aftalerne, hvori der ikke står noget om forholdet mellem de tre faser. De belærende erklæringer bringer ikke freden nærmere. I stedet for at ville spille en hovedrolle i Mellemøsten, burde Den Europæiske Union tage ved lære af USA, der blot anerkender fredsprocessen og forsøger at støtte den. Muscardini Fru formand, fred er et gode, som man ikke må give afkald på, og der er risiko for, at det også bliver ved med at være et principielt andragende, hvis regeringerne, befolkningerne og det internationale samfund ikke gør den nødvendige indsats. Med hensyn til freden i Mellemøsten, så må vi spørge os selv helt ærligt, om Den Europæiske Union har gjort alt, hvad der var nødvendigt for at bidrage til fortsættelsen af den afbrudte proces. Når forståelsen hører op, og når enigheden forsvinder, så er det aldrig kun den ene parts skyld. Der er en række medvirkende årsager, som giver næring til den politiske dialektik, der igen risikerer at gøre holdningerne radikale og at tilintetgøre den indsats, som velvillige personer fra begge sider har gjort for at rette op på situationen og genoptage dialogen. Dette er nemlig det springende punkt i det spændte forhold mellem Israel og Palæstina - uanset hvad, der var den direkte årsag til afbrydelsen af processen, så er der ingen tvivl om, at en genoptagelse af dialogen ville føre det spændte forhold tilbage til dets rette proportioner og give de to modstandere mulighed for at vurdere situationen med blikket rettet mod fremtiden. Et folk, der er blevet reduceret som følge af holocausten, kan ikke fortsætte med at leve med konstante spændinger generation efter generation. Dets altoverskyggende interesse er fred, og det er også en livsvigtig interesse. Hjælper man Israel med at genfinde freden, hjælper man også det palæstinensiske folk, og man skaber således en bæredygtig fremtid for hele området, der har behov for økonomisk og social udvikling. En stor del af den indsats, som Den Europæiske Union yder, er forgæves, da vi mangler en politisk union og en fælles udenrigspolitik. Vi talte for lidt siden om de midler, man havde bevilget palæstinenserne. Men hvorfor ser vi så i fjernsynet billeder af fattige og desperate mennesker? Hvad er der blevet af de penge? Og jeg ville ønske, at vi her i salen, når vi udfører vores lidt ligegyldige og bureaukratiske arbejde, ville se de israelske børn for os, der syngende går hjem fra skole, men som holdes øje med af bevæbnede personer, der skal beskytte dem mod nye massakrer og nye tragedier. Lad os huske, at Den Europæiske Union ligeledes bør spille en rolle, der er meget forskellig fra rollen som bureaukratisk og økonomisk union. Vi skal nemlig også træffe et moralsk valg. Colajanni Fru formand, efter mange og tilbagevendende besøg fra vores delegation i løbet af de sidste fire år må jeg sige, at vi for nylig stod over for en situation, der var vanskeligere end tidligere. For første gang siden Oslo-processens begyndelse havde man stort set mistet sine forhåbninger. Dette er meget farligt, og vi må desværre anse det for muligt, at der kan ske en negativ udvikling. Ingen af problemerne er blevet løst, det gælder f.eks. korridoren mellem Gaza og Vestbredden, blokeringen for bosættelser, de fanger, der stadig befinder sig i fængslerne, vetoet mod havnen og mod lufthavnen i Gaza, der er færdig og klar til at blive taget i brug, og så videre. Med hensyn til anden fase af Oslo-aftalerne, så har Israel, der har udskudt sagen mange gange, stadig ikke svaret på USA's forslag om en delvis tilbagetrækning fra 13 % af området; et forslag, som palæstinenserne accepterede, selvom de ikke var enige i dette. Tiden går, og det styrker alle de yderliggående kræfter fra de israelske og palæstinensiske samfund. Navnlig Arafat har store vanskeligheder, og hvis man tror, at en svækket Arafat ville hjælpe på situationen, så tager man grueligt fejl! Hvad skal vi så gøre? Det varer ikke længe, før vi får en unilateral uafhængighedserklæring fra palæstinensisk side, nemlig ved Oslo-aftalernes ophør, og det nødvendiggør en politisk indfaldsvinkel, hvor vi benytter os af alle de kræfter, der går ind for fred. Unionen bør styrke sin politiske tilstedeværelse i området med en række initiativer. For det første bør den insistere på, at USA gør deres forslag officielt, så de kan få et svar fra Israel. Vi kan ikke vente længere eller se bort fra dette nødvendige skridt, og nu nytter det ikke noget at springe det over eller at foreslå en fredskonference, sådan som man gjorde for nylig. Når der er kommet svar på USA's tilbagetrækningsplan skal vi selvfølgelig foreslå en fredskonference, hvis dette svar er negativt, så vi ikke efterlader os et farligt politisk tomrum. Unionen bør så tage initiativet til denne konference - og det skal ikke blot være en enkelt europæisk stat, men hele Unionen som sådan, der er fuldgyldig initiativtager sammen med USA og andre partnere. På nuværende tidspunkt er det dog for tidligt med en sådan konference! For det andet skal Unionen sikre midlerne til Palæstina. Som situationen er nu, kan vi ikke fratage Palæstina den støtte, der er væsentlig for opretholdelsen af det palæstinensiske selvstyre. For det tredje skal Unionen - her mener jeg Rådet og Parlamentet, og Parlamentet gør det med det kompromisforslag, som vi stemmer om i dag - støtte de to initiativer fra Kommissionen om gennemførelsen af associeringsaftalen med Israel og om indførelsen af en fælles oprindelse for produkterne fra området. Det er ikke et teknisk spørgsmål, men et forslag, der bygger på international ret og på associeringsaftalerne, og det er også meget vigtigt set ud fra et politisk synspunkt. For det fjerde skal Unionen udvikle og sætte skub i euromiddelhavspolitikken og MEDA-programmet. Euro-Middelhavsrådet i Palermo tog Barcelona-processens nytte og troværdighed op igen. Det var en proces i krise. Viljen til at fortsætte er til stede, der blev gjort opmærksom på den nye regionale og mellemregionale udvikling, og man valgte at bevilge et samlet finansieringsbeløb, der er lige så stort som det foregående. Det hele skulle afgøres i Stuttgart i april. Dette er ligeledes et vigtigt bidrag fra Unionen til at fastholde håbet og bestræbelserne på at skabe fred. Afslutningsvis vil jeg gerne nævne det initiativ, som Europa-Parlamentet har taget. Vi besluttede på Malta, sammen med middelhavslandenes parlamenter, at der skal holdes et forum for disse landes parlamenter i Bruxelles i oktober. Jeg tror, at også dette vil være nyttigt. Euro-Middelhavsrådet i Palermo var positivt stemt over for denne idé. Den er en del af dette Parlaments arbejde, og den går ud på at fremme people to people -forbindelserne på forskellige niveauer, om jeg så må sige. Vi har opfordret til - og vi vil fortsat opfordre til - dialog og møder mellem de israelske parlamentarikere og medlemmerne af Palæstinas lovgivende forsamling, og vi forsøger at skabe kontakt mellem borgmestrene i de israelske og palæstinensiske byer samt at få disse til at samarbejde. Jeg tror, at også førnævnte forum for middelhavslandenes parlamenter vil være nyttigt. Det er, hvad Parlamentet kan gøre, og jeg tror, at det vil være en fordel, om også Parlament forstærker sin indsats. Dimitrakopoulos Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, kære medlemmer, jeg synes, at vores diskussion i dag viser, at vi alle er enige om, at vores problem ikke længere er, hvad der foregår i området, det er ikke hvilke forslag, der er stillet, og som skal stilles, men det er derimod, hvordan de eksisterende forslag og de initiativer, der allerede er taget, skal iværksættes og bære frugt. Jeg tror desuden, at nøglen til løsningen i denne sag, og her henvender jeg mig hovedsageligt til Rådet, som jeg takker, fordi det virkelig har gjort meget, ligger i, at vi ændrer Europas tilstedeværelse i Mellemøsten. Indtil i dag har vi haft en mægler og en masse regeringer samt et kontor i Kommissionen, og det er det første spørgsmål, vi skal løse. Det ville være meget mere virkningsfuldt, om vi i stedet for mæglere, i stedet for mange forskellige synspunkter, kunne enes om at lave et organ, hvor alle institutioner kunne deltage, og som blev ledet af en personlighed, der havde bevist sit kendskab til udenrigspolitik og til problemerne i området. Så ville vi opnå langt flere resultater. De fleste af de økonomiske spørgsmål, fru formand, er i en vis grad blevet klaret. Kommissionen har gjort et enestående stykke arbejde, men der er endnu brug for nogle tilføjelser, især om måden de økonomiske midler bliver stillet til disposition og administreret på. Men en ting, der stadig er uafklaret, og som er vigtig, er forudsætningerne for løsningen. Forudsætningerne for løsningen og freden er af politisk og militær art, og de har ikke kun med forholdet mellem Israel og Palæstina at gøre. De går langt videre, især efter den nye politiske realitet. Jeg tænker på atomprøvesprængninger, men også på visse lande, som f.eks. Iran. Vi taler nemlig meget om Syrien og Libanon, og det med god grund, men der findes også andre lande såsom Iran, der påvirker eller forsøger at påvirke situationen. Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, efter min mening er vi nået et tidspunkt, hvor vi ikke længere kan udsætte det. Det er altså vigtigt, at vi ud over forslagene, idéerne og initiativerne, der alle er yderst seriøse, starter med institutionerne. Vi har brug for et nyt fundament, der kan sikre Europas fortsatte tilstedeværelse i området og samtidig sikre vores fælles aktioner med USA - men jeg vil gå endnu videre, for der kan findes andre magter i verden, som er interesserede - så vi kan nå et resultat. De Clercq Fru formand, i de forløbne 16 måneder har der ikke eller næsten ikke været fremgang i fredsprocessen i Mellemøsten. Heldigvis ser det ud til, at der i sidste uge, efter at USA har fremsat nye forslag, atter kan spores nogen bevægelse i forhandlingerne. En konstatering: Den Europæiske Union har i den forløbne tid på ny ikke været i stand til at spille en fremtrædende eller overbevisende rolle i dette for os så vigtige spørgsmål. Initiativet og regiet af de nuværende forhandlinger er helt i hænderne på USA. Unionens ringe politiske rolle står ikke i forhold til vores store finansielle bidrag, vores økonomiske interesser og vores sikkerhedsinteresser i denne sag. Der skal hurtigt bringes mere balance i dette forhold. Europa skal ikke mere kun være den der skaffer midlerne, verdens største sponsor, men skal mere end nogensinde yde et politisk bidrag til en løsning med henblik på en varig fred. Og derfor skal Unionen selvfølgelig være i stand til udad til at tale med én stemme og føre ét europæisk diplomati. Hvad så med Europa-Parlamentet. Jeg tror, at Parlamentet absolut kan medvirke til øget forståelse mellem israelerne og palæstinenserne. Ikke gennem diktater, beslutninger, med hævet pegefinger, men ved at støtte såkaldte people to people projekter og ved først og fremmest at bidrage til dialogen mellem borgerne fra begge sider. Virkelig fred begynder hos borgerne, hos menneskene, der dagligt bor og lever sammen, hos børnene, hos studenterne i området. Virkelig fred opstår ikke i toppen, men i bunden af et land. Der skal vi skabe gensidig respekt og gøde jorden for en håbefuld og fredfyldt fremtid. Det er her Parlamentet skal spille en rolle. Caccavale Fru formand, hr. formand for Rådet, hr. kommissær, ærede kolleger, vi må sørge for, at dette Parlament ikke skal nøjes med en notarrolle, det vil sige med at konstatere, hvordan situationen ser ud. Først vil jeg gerne bestride, at fredsprocessen står stille. Efter min mening er der tværtimod tale om et tilbageskridt for fredsprocessen i Mellemøsten, et kraftigt og farligt tilbageskridt. Det er således ikke korrekt, at der er tale om en stilstand. Situationen forværres nemlig i høj grad. Der sker en radikalisering inden for begge grupper, såvel den israelske som den palæstinensiske, og denne radikalisering skaber nogle meget alvorlige vanskeligheder for dem, der stadig tror på, at freden er det eneste instrument, det eneste grundlag og det eneste faste holdepunkt, der reelt kan skabe en udvikling og således et samarbejde mellem Israel og palæstinenserne. Det skal siges, at Arafat er den, der løber den største risiko, og fredsprocessens definitive sammenbrud vil uundgåeligt komme til at gavne dem, der går ind for religiøs og integristisk ekstremisme, og det vil således gå ud over dem, der har arbejdet for freden, først og fremmest Arafat. På den anden side kan jeg se, at Netanyahu har det samme problem, eftersom hans radikale ekstremister fra de religiøse partier forhindrer, at man når videre med fredsprocessen. Det skal dog siges, at dette er et israelsk alibi. Personligt mener jeg, at det er uacceptabelt, at Israel endnu ikke har svaret på det amerikanske forslag, som endda var et kompromis med hensyn til den delvise - meget delvise - tilbagetrækning fra 12, 13 eller 11 % af de besatte områder. Man har her i salen givet udtryk for, at Europa har været fraværende. Det vil jeg også bestride. Europa har desværre ikke været fraværende, men har faktisk bidraget yderligere til forvirringen. Fredsprocessen i Mellemøsten afspejler Europas magtesløshed og manglende evner. Den ene dag tog Chirac derned og sagde én ting, næste dag kom Cook og sagde noget andet, og derefter kom Kinkel og sagde noget helt tredje. Dette er et tegn på, at Europa ikke blot spiller en rolle, det spiller i øjeblikket en negativ rolle. Vi er stadig femten politiske dværge, der ikke kan finde ud af at tale med én fælles stemme i nogen som helst fredsproces eller i nogen som helst udenrigspolitisk proces, der foregår her i verden i øjeblikket. Mohamed Alí Fru formand, vi står atter over for en debat om krisesituationen i det nære Østen. Israels ministerpræsident, hr. Netanyahu, overholder igen ikke de aftaler, som frit blev vedtaget og ratificeret af hans parlament, og desuden sætter han en stopper for ethvert forsøg
{'language': 'da'}