2008-as éves jelentés a KKBP-ről - Az európai biztonsági stratégia és a közös biztonság- és védelempolitika végrehajtása - Atomsorompó-szerződés (vita) Elnök Köszöntöm Ashton bárónőt, és megnyitom az ülést. A következő napirendi pont a következők együttes tárgyalása: Gabriele Albertini által a Külügyi Bizottság nevében benyújtott jelentés a közös kül- és biztonságpolitika (KKBP) fő szempontjairól és alapvető választási lehetőségeiről szóló, a 2006. május 17-i intézményközi megállapodás II. része G. pontjának (43) bekezdése alapján az Európai Parlamenthez intézett 2008-as éves tanácsi jelentésről, Arnaud Danjean által a Külügyi Bizottság nevében benyújtott jelentés az európai biztonsági stratégia és a közös biztonság- és védelempolitika végrehajtásáról, Szóbeli választ igénylő kérdés az atomsorompó-szerződésről, előterjesztette: Gabriele Albertini és Arnaud Danjean a Külügyi Bizottság nevében a Tanácshoz - B7-0009/2010), valamint Szóbeli választ igénylő kérdés az atomsorompó-szerződésről, előterjesztette: Gabriele Albertini és Arnaud Danjean a Külügyi Bizottság nevében a Bizottsághoz - B7-0010/2010). Gabriele Albertini előadó. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim! A Lisszaboni Szerződés hatálybalépésével az Uniónak új megközelítést kell alkalmaznia és közös erőfeszítést kell tennie a globális kihívások kapcsán. A szerződés hatálybalépése következtében nemrégiben szerzett hatáskörök birtokában a Parlament gyakori, együttműködésen alapuló és tényleges tárgyalásokat fog folytatni a párbeszédben elsődleges partnerünkkel, Ashton bárónővel, akit az a megtiszteltetés ért, hogy első alkalommal töltheti be az új alelnöki és főképviselői tisztet. Megbízatása januári egyhangú szavazásunktól függött, és a Parlamenti Közgyűlés többször ígéretet kapott arra vonatkozóan, hogy a Tanács és a Bizottság folyamatosan részt vesz a fontos európai biztonsági és védelmi szempontok alakításában. Ahogy azt maga a jelentés is megerősíti, a főképviselőt arra kérik, hogy jelenjen meg az Európai Parlament előtt, valamint gyakran és rendszeresen folytasson konzultációt vele. A Lisszaboni Szerződéssel az Európai Unió külügyi fellépése új és fontos dimenzióval bővül, de e cél elérése valójában attól is függ, hogy az Európai Unió rendelkezzen a szükséges költségvetési forrásokkal. Az Európai Parlament kulcsfontosságú szerepet tölt be a külügyi fellépés demokratikus legitimitásának őreként. Az európai külügyi szolgálat létrehozása révén az Európai Unió rendelkezni fog egy diplomáciai testülettel és rendszerrel, mert eddig csak a nemzeti képviseletre támaszkodhatott. A főképviselők által kinevezendő hivatalos képviselők szerepe rendkívüli jelentőséggel és aktualitással bír. Mindazonáltal, amint az a jelentésben is szerepel, a Parlament nagyobb szavazati jogot és ellenőrzést kér az egyes megbízottak feladata és megbízatása tekintetében, ugyanakkor helyesli az átláthatóság elvének tiszteletben tartását és azt, hogy a kinevezésekkor a főképviselőnek a jelöltek érdemeit kell szem előtt tartania. Remélhetőleg végre kialakul majd a kettős tisztségek rendszere - kivéve a különmegbízottakat, akiknek regionális szintű tevékenységet kell folytatniuk -, és így kihasználhatjuk a méretgazdaságosság előnyeit, aminek következtében az Európai Unió külügyi fellépése hatékonyabbá válik és kevésbé költséges lesz. A stratégiáról szóló bevezető részt követően a jelentés témákra és földrajzi területekre bontva tárgyalja az európai külpolitikai kérdéseket. Az Európai Uniónak éreztetnie kell jelenlétét a nemzetközi szervezetekben, amelyeknek tagja, különösen az Egyesült Nemzetek Szervezetében, amely a globális biztonság legfőbb őre. Az Uniónak fontos szerepet kell játszania, nem csupán a Biztonsági Tanácsban elfoglalt helye, hanem a két szervezetet összekötő személyzet és küldöttségek tekintetében is. Felhívjuk az alelnököt/főképviselőt, hogy tegye lehetővé, hogy Európa elérje célját és a fő szövetségesek - például az Egyesült Államok - aktív, stratégiai jelentőségű és független partnere legyen a terrorizmussal, a pénzügyekkel kapcsolatos globális kihívások, valamint az ipari óriásokkal - Oroszországgal, Kínával és Japánnal - fennálló, gyakorta zavaros kapcsolatok kezelése érdekében. A jelentés a remélhetőleg elérhető célkitűzéseink földrajzi szempontú vizsgálatával folytatódik. Ismerteti a Balkánon folyamatban lévő bővítést: elismerőleg állapítja meg, hogy Koszovóban - ahol az Európai Unió az EULEX-misszió révén van jelen - fokozatosan stabilizálódik a helyzet, ugyanakkor további erőfeszítésekre van még szükség annak biztosítása érdekében, hogy a csatlakozni kívánó tagjelölt országok közül többen - Törökország, valamint Bosznia és Hercegovina - tartsák be a csatlakozási követelményeket. A keleti és a fekete-tengeri régióval való együttműködést tárgyaló fejezetben a jelentés az Európai Unió energiaellátásának biztonságával és az energiafüggőségével foglalkozik. Az Oroszországról szóló szakasz felhív a partnerségi és együttműködési megállapodás aláírására. A Dél-Kaukázus tekintetében a jelentés felhív Grúzia területi sérthetetlenségének és az etnikai kisebbségek jogainak tiszteletben tartására, valamint a nagorno-karabahi és a Dnyeszteren túli régió konfliktusainak megoldására. A Közel-Kelettel kapcsolatban az izraeli-palesztin konfliktust említi, amelynek terén a 2009. december 12-i tanácsi határozattal összhangban az Európai Uniónak erőteljesebb politikai szerepet kell vállalnia a békefolyamat újraindításában. Az "Unió a mediterrán térségért” kezdeményezés kapcsán a jelentés a török-ciprusi konfliktus rendezését hozza fel. Ázsia tekintetében említést tesz arról, hogy a választások után Afganisztán az új kormány megalakításának kritikus időszakát éli át; hogy Pakisztán kulcsfontosságú szerepet tölt be a terrorizmus elleni küzdelemben; aggodalmát fejezi ki az alapvető jogok iráni megsértése miatt. Afrikával kapcsolatban a szomáliai partok védelmét biztosító misszió sikerét említi. Latin-Amerikát illetően leszögezi, hogy az Európai Unió és Latin-Amerika közötti kapcsolatok vonatkozásában stabil és tartós partnerséget kell létrehozni. Nagy érdeklődéssel várom képviselőtársaim észrevételeit, amelyekre a végén válaszolni fogok. Arnaud Danjean előadó. - (FR) Elnök úr, Ashton bárónő! A mai napon általunk előterjesztett, az európai biztonsági stratégia végrehajtásáról szóló jelentés a Parlament által évente összeállított dokumentum, amely valamiféle időközi értékelést nyújt az európai biztonság- és védelempolitikáról, valamint e politika hatékonyságának javítására és ismertségének növelésére irányuló javaslatokat tartalmaz. Az idei jelentés igen különleges körülmények között készült, ennélfogva bizonyára javaslatok előterjesztésére fog ösztönözni. Ezt a különleges helyzetet együttesen három fő sajátosság jellemzi. Az első az európai biztonság- és védelempolitikával kapcsolatos, amelynek 10. évfordulóját 2009 végén ünnepeltük. Az elmúlt 10 év bebizonyította, hogy Európa több mint 23 válság helyszínén volt képes polgári és katonai műveleteket végrehajtani. A továbbiakban építkezhetünk erre az alapra. Ez azt mutatja, hogy szükség van Európára, valamint hogy az Unió rendelkezik az e feladatok ellátásához szükséges intézményi-politikai és műveleti kapacitásokkal. Természetesen a második fontos jellegzetesség - amint Albertini úr említette az előbb - a Lisszaboni Szerződés végrehajtása. A biztonság és a védelem tekintetében a pusztán szemantikai módosításnál sokkal nagyobb változás történt. Az EBVP valóban átalakul közös kül- és biztonságpolitikává (KKBP), és új dimenzióval kell kibővülnie. A szerződés különösen segítségnyújtási záradékok, szolidaritási záradékok beépítése, állandó strukturált együttműködés és mindenekelőtt az európai külügyi szolgálat, továbbá az Ön főképviselői és bizottsági alelnöki feladatkörének létrehozása révén gyarapította a biztonság- és védelempolitika eszközkészletét, valamint bővítette hatókörét. Végül a jelentés elkészítésének hátterét jellemző harmadik jelentősebb sajátosság az, hogy a NATO - amely az Unió 27 tagállama közül 21 számára még mindig a fő viszonyítási pontnak számít az európai kontinens kollektív biztonsága tekintetében - jelenleg vizsgálja felül stratégiai koncepcióját, valamint hogy e felülvizsgálatnak az Uniót is arra kell késztetnie, hogy világosabban határozza meg ennek a továbbra is alapvető fontosságú partnerségnek a feltételeit. Ebben a vonatkozásban a jelentés nem annyira azt tűzi ki célul, hogy makacsul ragaszkodjon egy doktrínához, hanem inkább azt, hogy biztosítson egy szükségszerűen kialakuló menetrendet minden létrejövő új intézmény számára, amelyeknek együtt kell működniük. Az a cél, hogy biztonsági és védelmi szempontból az Unió hitelesebbé, hatékonyabbá váljon és tevékenysége ismertebb legyen a nyilvánosság előtt. E tekintetben az Európai Parlamentet feltétlenül nagyobb felelőséggel kell felruházni ezen érzékeny területeken ahhoz, hogy az európai polgárok biztonságának garantálását fő célnak tekintő politika teljes mértékben legitim legyen. Ezzel a jelentéssel a következőket szerettük volna hangsúlyozni. Mindenekelőtt arra szerettünk volna rámutatni, hogy az európai biztonsági és védelmi stratégia, valamint a közös biztonság- és védelempolitika az európaiak érdekét szolgálja, biztonságukat garantálja és javítja. Ez a politikai ambíció nem tekinthető hiábavalónak; nem a látszat kedvéért tűztük ki. Összhangban van azzal, hogy földrészünknek törekednie kell saját biztonságának biztosítására, ugyanakkor hozzá kell járulnia a bennünket körülvevő világban a stabilitás megteremtéséhez, a környezetünkben kialakuló válságok és fenyegetések kezeléséhez is. A közvetlen környezetünkben továbbra is előforduló hagyományos fegyveres konfliktusokon túlmenően Európának képesnek kell lennie kifejezésre juttatni és megvédeni érdekeit az új fenyegetésekkel szemben - figyelemmel különösen a kalózkodásra és a számítástechnikai bűnözésre. Annak kihangsúlyozását is fontosnak tartottuk, mennyire páratlan Európa hozzáadott értéke a válságkezelés terén annak köszönhetően, hogy sokféle megoldást nyújt, valamint hogy minden egyes művelet esetében egyensúlyt teremt a polgári és katonai dimenzió között. Továbbá ezzel kapcsolatban visszautasítom azon bírálatokat, amelyeket egyesek az Unió biztonság- és védelempolitikája tekintetében megfogalmaznak, azaz azt sugallják, hogy mindez csupán a fegyverkezésről szól. Őszintén úgy gondolom, hogy az Unió rendelkezésére álló polgári és katonai eszközök kiegészítik egymást, és a legutóbb Haitin kialakult válsághelyzet, ahova Ön is ellátogatott - és úgy gondolom, Ön is tapasztalhatta ezt a jó együttműködést - bizonyítja, hogy össze kell kapcsolnunk a polgári és katonai eszközeinket, hogy meg tudjunk birkózni a természeti katasztrófákkal és a jelentősebb válságokkal. Ami konkrétan az említett műveleteket illeti, mindet szerettük volna felülvizsgálni annak kiemelése érdekében, hogy szerintünk mik az erős és gyenge pontjaik - meg kell ismernünk ezeket, hogy előrelépést tehessünk. Ezenkívül szerettünk volna előtérbe helyezni bizonyos, az Unió biztonsága szempontjából stratégiai jelentőségű régiókat, valamint szerettük volna arra ösztönözni a Tanácsot és a Bizottságot, hogy gyorsítsa fel a globális stratégiák végrehajtását, különösen a Szomáli-félsziget (Afrika szarva) és az afganisztáni-pakisztáni térség vonatkozásában. A polgári és a katonai eszközök terén - amely politikánk hitelessége szempontjából döntő fontosságú kérdésnek számít - az Unió reakcióképességének javítása jelenti a kihívást. Képesnek kell lennünk arra, hogy gyorsabban és eredményesebben mobilizáljuk a tagállamok rendelkezésére álló anyagi forrásait és a hozzáértő személyi állományt. Ugyanakkor egy hatékony, a felbecsülhetetlen értékű technológiai ismereteket egyesítő, valamint Európában több százezer munkahelyet biztosító biztonsági és védelmi ipar révén rendelkeznünk kell azzal a lehetőséggel, hogy biztosítsuk saját magunknak a várható szükségleteknek megfelelő felszerelésekre vonatkozó programokat. Az ipari és védelmi Európa a védelmi csomag segítségével kezdett el szerveződni kontinensünkön. A harmadik országokkal való ipari és kereskedelmi együttműködéssel kapcsolatos témákkal sürgősen foglalkozni kell, különös tekintettel azon problémákra, amelyekkel az európai iparágak az utóbbi időben szembe találták magukat, amikor például próbáltak bejutni az amerikai piacra. Én most röviden, szükségszerűen túl röviden foglaltam össze a jelentésben szereplő prioritásokat, amelyekkel Önöknek foglalkozniuk kell majd. A Parlament kész arra, hogy teljesen betöltse nagyon pozitív és konstruktív szerepét, hogy elősegítse ennek a közös célkitűzésnek a megvalósítását. Továbbá szeretném még megragadni az alkalmat arra, hogy köszönetet mondjak valamennyi képviselőcsoportnak, amelyek kemény munkát végeztek a jelentés tartalmasabbá tétele érdekében. Mindannyian nagyon jól együttműködtünk, hogy ne kelljen feladni ambíciónkból, ugyanakkor természetesen figyelembe vettük az egyes képviselőcsoportok sajátosságait is. Ashton bárónő, ezenkívül szeretném kihasználni a mai alkalmat arra is, hogy megvitassam Önnel a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásával kapcsolatos kérdést. Az atomsorompó-szerződés májusban megrendezésre kerülő felülvizsgálati konferenciájának küszöbén az Európai Parlament szeretné Önnel együtt áttekinteni az Uniónak a fegyverek elterjedése elleni küzdelemmel, valamint a fegyverzetellenőrzéssel és leszereléssel kapcsolatos kötelezettségvállalását; ez a szándék vezérelte a szóbeli választ igénylő kérdések Ön elé történő terjesztését, amelyekre rövidesen válaszolni fog. Úgy tűnik, hogy a nemzetközi helyzet új lehetőségeket kínál a felülvizsgálati konferencia közeledtével. Először is Obama elnök úr nyomatékosan megerősítette, hogy továbbra is egy nukleáris fegyverektől mentes világ megteremtésére törekszik, valamint hogy elkötelezett aziránt, hogy aktív szerepet vállaljon az Átfogó Atomcsend-szerződés Egyesült Államok által történő ratifikációjában. Másodszor a jelek szerint jól halad a START-egyezményt felváltó új megállapodás Oroszországgal történő megkötésének folyamata és végül elkezdődtek a tárgyalások egy új leszerelési szerződésről, amely megtiltaná a nukleáris fegyverekhez szükséges hasadóanyagok gyártását. Ami a nukleáris arzenál csökkentését illeti, nyilvánvaló, hogy a két legfontosabb, az oroszországi és az egyesült államokbeli - az általános vélekedés szerint a bolygónkon létező nukleáris fegyverek mintegy 95%-át kitevő - arzenál csökkentése kiemelt jelentőségű. Ezért örvendetesnek tartjuk, hogy a két elnök, Medvegyev és Obama kötelezettséget vállalt arra vonatkozóan, hogy a közeljövőben sor kerül egy új fegyverzetcsökkentési megállapodás megkötésére. Ezzel összefüggésben az Unió milyen módon szándékozik támogatni e törekvéseket, valamint együttműködni az Egyesült Államokkal és Oroszországgal? Az Uniónak az atomsorompó-rendszert fenyegető kihívásokkal, konkrétabban azokkal a kihívásokkal is szembe kell néznie, amelyeket a nukleáris fegyverek elterjedése tekintetében a két legnagyobb válsággóc, Irán és Észak-Korea idéz elő és amelyek továbbra is a legfőbb fenyegetést jelentik a nemzetközi biztonságra. Szándékában áll-e az Uniónak, hogy továbbra is ténylegesen, teljes mértékben elkötelezze magát az említett válságok megoldása mellett, különösen, ami az iráni helyzetet illeti? Ashton bárónő, Öntől várjuk a tájékoztatást ezzel a fontos kérdéssel kapcsolatban. Ezen túlmenően az Uniónak szerepet kell vállalnia az atomenergia békés felhasználásával kapcsolatos együttműködés előmozdítása terén is. Ön is tudja, hogy ez fontos feladat. Ebben a vonatkozásban milyen intézkedésekre kerül sor, és mi az Ön stratégiai elképzelése ezzel a kérdéssel kapcsolatban? Végezetül az Európai Parlament azt szeretné, hogy az Unió képviseljen kezdeményező erőt az atomsorompó-szerződés közelgő felülvizsgálati konferenciáján. Ha meg akarja védeni álláspontját, döntő fontosságú, hogy az Unió fogadjon el egy új ambiciózus és kiegyensúlyozott közös álláspontot. Mit gondolnak erről maguk a tagállamok? Catherine Ashton a Bizottság alelnöke/az Unió külügyi és biztonságpolitikai főképviselője. - Elnök úr, nagyon köszönöm. Örülök, hogy itt lehetek, hogy megvitassuk az Európa nemzetközi menetrendjével kapcsolatos jelentős kérdéseket. Először is szeretnék köszönetet mondani Albertini úrnak és Danjean úrnak a kiváló jelentésekért. Elmondhatom, hogy Önök kiemelték az előttünk álló kihívások számát, terjedelmét és sürgősségét. A jelentések tartalmazzák a jogállamiság Koszovóban történő megerősítését, a feltörekvő országokkal a globális kormányzás felelősségének megosztására irányuló együttműködést, a közel-keleti békefolyamat előmozdítását - és itt hadd csatlakozzam Biden alelnök úrhoz az 1600 új ház Kelet-Jeruzsálemben történő felépítésére vonatkozó határozat elítélésében -, a haiti földrengés túlélőinek elhelyezését - egyébként a múlt héten én is jártam Haitin -, a nukleáris fegyverek elterjedésével, például Iránnal kapcsolatos problémák kezelését, az "új” kihívásokra - például az energiaellátás, az éghajlatváltozás és a kiberbiztonság kérdésére - való hatékony reagálást. Európa most egy olyan szakaszban ért, amikor valami új születik, amikor az embereknek át kell alakítaniuk gondolkodásmódjukat, az intézményeknek pedig meg kell találniuk új helyüket. Ez a folyamat nehézkes és bonyolult - ugyanakkor izgalmas is, mert nem lehet eléggé kihangsúlyozni, mennyire fontos időszak ez. Éppen most van esély arra, hogy kialakítsuk, amit sokan Európa-szerte - és itt a tisztelt Házban is - régóta szeretnének elérni: egy erősebb, hitelesebb európai külpolitikát. Természetesen az európai külügyi szolgálat kulcsfontosságú szerepet fog betölteni ennek megvalósításában. Egy olyan erős rendszert kell kiépítenünk, amely lehetővé teszi számunkra, hogy megoldjuk jelenlegi és a jövőben előforduló új problémáinkat. Évekig próbáltunk felépíteni és megvalósítani átfogó struktúrákat, de ezt megnehezítették a rendelkezésünkre álló struktúrák és rendszerek. Most a Lisszaboni Szerződés és az európai külügyi szolgálat segítségével bizonyára képesek leszünk ezt végrehajtani. Minden tettünk középpontjában egy egyszerű igazság rejlik: ahhoz, hogy megvédjük érdekeinket és támogassuk értékeinket, foglakoznunk kell a külpolitikával. Senki sem reménykedhet abban, hogy a bizonytalanság és a méltánytalanság tengerében egyedül megteremtheti a stabilitás és a gazdasági fellendülés szigetét. Elmondhatjuk, hogy világunk állandóan változik. Ha hatékonyan kívánunk fellépni, először létre kell hoznunk annak kereteit. Számomra a mai világban két sajátosság a legfeltűnőbb. Az egyik az, hogy politikai, gazdasági és biztonsági szempontból erőteljes kölcsönös függőség figyelhető meg: minden mozgásban van - a technológiák, az eszmék, a betegségek, a pénz. Olyan módon kapcsolódunk egymáshoz, mint még soha. A másik az, hogy a hatalom állandóan áthelyeződik a politikai rendszereken belül - általánosságban a kormányoktól a piacokhoz, médiához és a nem kormányzati szervezetekhez - összességében a régi "Nyugatról” keletre és délre is. Mindkettő a globalizáció következménye, amely nem csupán gazdasági, hanem politikai jelenség egyrészt megnyilvánulási formái, másrészt természetesen következményei tekintetében. Gondoljunk csak Kínára és más országokra, amelyek jelentős politikai szereplővé váltak, vagy a pénzügyi válság politikai hatására. Az adósság Nyugaton, a többlet pedig Keleten képződik. A pénzügyi hatalom újraelosztása politikai vitáinkat is formálja. Vagy vegyük az éghajlatváltozást, amely nem csupán környezeti problémát jelent, vannak biztonsági és geopolitikai vonatkozásai is. Tehát összetett problémákkal kell foglalkoznunk, mégpedig egy új geopolitikai környezetben. Alkalmazkodnunk kell ehhez. Most nem annak van itt az ideje, hogy robotpilótával repüljünk, vagy hogy a dolgok szűk látókörű, nemzeti szintű védelméhez ragaszkodjunk. Ideje, hogy okosak és ambiciózusok legyünk. Hadd érzékeltessem néhány számadattal, miről is beszélek. Európában a világ lakosságának 7%-a él, száz évvel ezelőtt ez az arány még 25% volt. Az elmúlt 60 évben a globális GDP-ből való részesedésünk 28%-ról 21%-ra csökkent. Kína, India és más országok gazdasága évi 10%-os haladást ér el. A gazdasági jelentőség politikai befolyást és magabiztosságot kölcsönöz. Ez mindenhol tapasztalható: az éghajlatváltozásról szóló tárgyalásoktól kezdve Iránnal, az afrikai vagy közép-ázsiai hatalmas energiaügyletekkel kapcsolatban is. Ha összefogunk, meg tudjuk védeni érdekeinket. Ha nem, mások fognak dönteni helyettünk. Ez tényleg ennyire egyszerű. Egyértelmű, hogy mit szeretnék. Európaiként kell reagálnunk a helyzetre. Először is össze kell tartanunk, mert az egység megteremtése a befolyásszerzés előfeltétele, másodszor pedig cselekednünk kell, mert a problémákra nem jelenthetnek megoldást a dokumentumok, illetve az ülések. Ha eredményeket akarunk, cselekedni kell és olykor kockázatot is kell vállalni. És igen, valóban megfigyelhető Európában egy olyan tendencia, hogy az eljárást az eredmények elé helyezik. Harmadsorban, egyrészt hűnek kell lennünk elveinkhez, másrészt kreatívan kell gondolkodnunk, mert mindkettőre szükségünk van: értékeink védelme során elvhűnek kell lennünk, ugyanakkor kreatívnak a bonyolult problémák egyedi megoldásainak kidolgozásában. Amint arra Albertini úr jelentése helyesen rámutat, "új megközelítésre [...] van szükség, amennyiben az EU közösen kíván fellépni és a globális kihívásoknak demokratikus, átfogó, következetes és hatékony módon kíván megfelelni”. Ebből az általános képből kidomborodik néhány alapvető célkitűzés: először is a politikai és gazdasági reform előmozdítása révén nagyobb stabilitás és biztonság biztosítása a szomszédos országokban. Igen nyilvánvaló okok miatt ez önmagában is fontos, de ha a szomszédos országokban helyes irányba mennek a dolgok, az ahhoz is hozzájárul, hogy nemzetközi szinten hitelesebbé váljunk. Napjaink második kihívása a globális biztonsággal kapcsolatos kihívások kezelése. Ehhez átfogó stratégiákra, erős nemzetközi szervezetekre, valamint arra van szükségünk, hogy az egyes országokon belül és köztük is a jogállamiság elve érvényesüljön. A harmadik az, hogy építsünk ki stratégiai kapcsolatokat a kulcsfontosságú országokkal és szervezetekkel, mert az előttünk álló problémákat egyedül nem oldhatja meg egyetlen szereplő sem. Mindezekhez hozzájön még az európai külügyi szolgálat létrehozása, amely a másik három célkitűzés elérésére és a Lisszaboni Szerződés ígéreteinek megvalósítására szolgáló eszköz. Ezek azok a legfontosabb feladatok, amelyekkel foglalkozom, mióta elfoglaltam ezt a tisztséget. Először elutaztam Washingtonba és New Yorkba, ami megfelelő lépés volt ahhoz, hogy megalapozzuk az Egyesült Államokkal és az ENSZ-szel való fontos kapcsolatunkat. Azóta már ellátogattam Moszkvába, Kijevbe, a Balkánra és Haitire. A jövő héten a Közel-Keleten teszek látogatást, majd a hónap végén ismét New Yorkba repülök. Közben háromszor elnököltem a Külügyi Tanács ülésén, rész vettem az Európai Tanács informális ülésén és találkoztam a biztosok testületével. Keményen dolgoztam azon, hogy létrejöjjön a szükséges belső konszenzus, az EU-n belül több fővárosba ellátogattam: Berlinbe, Párizsba, Londonba, Bécsbe és Ljubljanába. Természetesen sok időt töltöttem az európai külügyi szolgálat létrehozásával, és ez még folytatódni fog az elkövetkező hetekben, többek között Önökkel is együtt fogok dolgozni. Ezért is - a tisztelt Ház érdekében - biztosítottam, hogy az Európai Parlament is vegyen részt az általam létrehozott irányítócsoport munkájában. Ezt ma délután az Elnökök Értekezletén is meg fogom vitatni. Amikor március 23-án megjelenek a Külügyi Bizottság előtt, az összes érintett bizottság jelenlétében lesz alkalmunk az alapos eszmecserére. Ha valami új jön létre, azzal szemben mindig tapasztalható ellenállás. Egyesek a közös előnyök maximalizálása helyett inkább az általuk érzékelt veszteségek minimalizálására törekszenek. Én ezt másképp látom, és remélem, a Parlament is. Ez egy olyan lehetőség, amely nemzedékenként csak egyszer adódik; lehetőség arra, hogy valami újat hozzunk létre, valamit, ami végre egyesíti az egységes politikai stratégia támogatásában való közreműködésünkkel kapcsolatos eszközöket. Ez óriási lehetőséget jelent Európa számára. Nem szabad engednünk célkitűzéseinkből, sőt, biztosítanunk kell magunknak az azok megvalósításához szükséges eszközöket. A jelenlegi helyzetben átfogóan kell gondolkodnunk, kreatívnak kell lennünk és közös felelősséget kell vállalnunk. Ha ezt most nem hibázzuk el - és nem szabad elhibáznunk -, képesek leszünk egy európai külpolitikát kialakítani a 21. századra az e célra szolgáló külügyi szolgálat segítségével, ahol minden befolyásunkat - politikai, gazdasági, fejlesztési és válságkezelési eszközöket - összehangoltan vetjük be. Egy olyan szolgálat révén, amely földrajzi szempontból és a nemek tekintetében is képviseli az Európai Uniót. Meggyőződésem, hogy ez az egyetlen elfogadható módszer. Hadd szemléltessem néhány példával, mire is gondolok, amikor "átfogó megközelítésről” beszélek. Vegyük először a Nyugat-Balkánt - örömömre szolgált, hogy nemrégiben ellátogathattam a régióba. Bizonyos tekintetben a Balkán az EU külpolitikájának bölcsője. Ha valahol, akkor itt egyáltalán nem engedhetjük meg, hogy kudarcot valljunk. Látogatásom célja az volt, hogy jó munkakapcsolatokat hozzak létre a politikai vezetőkkel, eszmecserét folytassak a civil társadalommal arról, mit is jelenthet az Európához való tartozás, valamint biztosítsam az EU-nak a helyszínen lévő különböző szereplői közötti koordinációt. Az egyik következtetés, amit levontam az, hogy a régió fejlődik, bár ez a fejlődés egyenetlen és nem tökéletes. Továbbra is az európai uniós csatlakozás perspektívája képezi az átfogó keretet - egyrészt ez a mi célunk, másrészt ez biztosítja a legfőbb ösztönzést a reform végrehajtásához. Ahogyan azt mindenhol hangsúlyoztam, az uniós csatlakozáshoz vezető út a hazai reformok iránti elkötelezettségtől függ. Az emberi jogok, a jogállamiság és a regionális együttműködés terén. Stratégiánkat a rendelkezésre álló külpolitikai eszközökkel támogatjuk. Koszovóban működik a legnagyobb polgári missziónk, mégpedig sikeresen. Boszniában átalakítottuk az ALTHEA-missziót, ahogy a helyzet stabilizálódott, és kidolgoztunk egy képzési programot. Az októberi választások előtti időszakban folytatódik az európai eszme erőteljes népszerűsítése. Régió-szerte előrelépés történik a vízumliberalizáció és az emberek közötti kapcsolatok terén. Tehát a balkáni stratégiánk olyan, amilyennek lennie kell: célkitűzései tekintetében stratégiai jellegű, az eszközök szempontjából sokrétű, a végrehajtást illetően pedig egyedi. Másik példaként a Szomáli-félszigetet (Afrika szarvát) említem. Itt az állam gyenge helyzete, a szegénység, a természeti erőforrásokért, többek között a vízért folyó verseny, a kalózkodás, a terrorizmus és a szervezett bűnözés együttes hatása kerül előtérbe. Kizárólag átfogó megoldásra van lehetőség, és mi pontosan erre törekszünk. Az Atalanta tengeri műveletünk nagyon sikeresnek bizonyult. A következő lépés az, hogy továbbfejlesszük lehetőségeinket a gyanúsított kalózoknak a régióban folytatandó eljárás céljából történő átadására. Képzési missziót biztosítunk a szomáliai ideiglenes szövetségi kormány számára, amire várhatóan tavasszal kerül sor. A Stabilitási Eszköz segítségével kapacitásépítésre, a tengerészeti hatóságok képzésére szolgáló kísérő intézkedéseket finanszírozunk, valamint Jemenben és Szomáliában folytatjuk a szegénység elleni küzdelemmel, az írni-olvasni tudással és az egészségüggyel kapcsolatos hosszú távú fejlesztést. Grúziában ugyanezt a módszert alkalmazzuk. Amikor 2008 augusztusában egy régóta megoldatlan konfliktus kirobbant, azonnal reagáltunk. A nemzetközi fellépés élére álltunk, fegyverszünet megkötésében közvetítő szerepet töltöttünk be és rekordidő alatt egy 300 főből álló megfigyelő missziót vetettünk be. Azóta számos közösségi lehetőség és a KBVP eszközei révén veszünk részt az erőszak ismételt előfordulásának megakadályozásában, valamint a stabilitás Grúziában és a régióban történő megteremtésében. Az ENSZ-szel és az EBESZ-szel együtt vezetjük a genfi tárgyalásokat, amely az egyetlen olyan fórum, ahol minden érintett részt vesz. Rendeztünk egy adományozói konferenciát Grúzia újjáépítési és gazdasági támogatása érdekében, továbbá bevontuk Grúziát - Örményországgal és Azerbajdzsánnal együtt - az európai szomszédságpolitikába. Azóta is ösztönözzük azon reformok végrehajtását és a szorosabb kapcsolatok kialakítását. A kereskedelmi és vámliberalizáció megvalósításán dolgozunk, és támogatjuk a szakadár köztársaságokkal való kapcsolatok helyreállítására irányuló bizalomépítő intézkedéseket. Még vannak teendők Grúziában, és teljes körű tervünk van az Oroszországgal való tárgyalásokkal kapcsolatban, amit követtem is amikor alig 10 nappal ezelőtt Szergej Lavrovval találkoztam. Ebben az esetben bebizonyítottuk, mit tud tenni az EU, ha teljesen mobilizáljuk a rendelkezésünkre álló forrásokat. Azok, akik átélték azokat a hihetetlenül zaklatott heteket, azt mondták nekem, hogy rendkívüli dolgot vittünk végbe. Tehát szilárdabb struktúrákra, nagyobb rugalmasságra és felkészültségre van szükségünk, ha azt akarjuk, hogy Grúzia jövőbeni fellépésünk viszonyítási pontja legyen. Most pedig hadd térjek vissza közös biztonság- és védelempolitikánkra, hogy elmondjam, egyetértek a Danjean-jelentés azon általános megjegyzésével, hogy misszióink mennyire fontosak. Életeket mentenek, megteremtik a hivatalos politika működéséhez szükséges teret és azt jelentik, hogy feladatainak teljesítése érdekében Európa fel tudja használni valamennyi hatalmi eszközét. Figyelemre méltó, milyen sok mindent értünk el az utóbbi tíz évben. Ebben az időszakban 70 000-nél is több férfi és nő vett részt több mint 20 misszióban. Átfogó megközelítéssel a válságkezelés európai módszerét alkalmazzuk a nemzetközi jog és megállapodások megalapozására, valamint legfontosabb partnereinkkel szoros együttműködésben. Jó az együttműködésünk a NATO-val Bosznia és Hercegovinában, valamint Szomália partjai mentén. Koszovóban és Afganisztánban a politikai problémák miatt nehezebb a helyzet. Rendbe kell hoznunk ezt, ezért a NATO főtitkárával együtt dolgozunk az EU és a NATO közötti, gyakorlati területeken való kapcsolatok javításán és egy kedvező légkör megteremtésén. Majd meglátjuk, hogy a gyakorlatban hogyan alakulnak kapcsolataink. Az ENSZ egy másik kulcsfontosságú partner. Rengeteg jó példa van az EU és az ENSZ fontos helyszíneken való együttműködésére - a Kongói Demokratikus Köztársaságban, Csádban, sőt Koszovóban. Az utóbbi időben jobban megismertük egymást, de ezt még tudjuk és kell is fokoznunk azáltal, hogy például a tervezésre és legjobb gyakorlat megosztására helyezzük a hangsúlyt. A Danjean-jelentésben és általánosságban az emberekben felmerül az a kérdés, hogy vajon itt van-e az ideje, hogy az EU állandó műveleti főhadiszállással rendelkezzen. Ez egy komoly kérdés, amely komoly vitát igényel. Senki sem vitathatja, hogy a katonai műveletek megtervezéséhez és végrehajtásához szükségünk van egy főhadiszállásra. A kérdés az, hogy vajon a SHAPE-n, illetve a nemzeti központokon alapuló jelenlegi rendszer a leghatékonyabb-e, vagy jobb lenne-e valami más. Gyakran azon kapjuk magunkat, hogy struktúrák szempontjából közelítjük meg ezt a kérdést. Úgy gondolom, hogy először azt kell elemeznünk, milyen feladatokat kell ellátnunk. Szerintem három olyan fontos funkció van, amelyekből a döntéseknek származniuk kell: az egyik a katonai műveletek megtervezésének és végrehajtásának képessége, beleértve az előzetes tervezést, valamint szükség esetén a gyors reagálásra való képesség; a második a kapacitásunk maximális kihasználása érdekében a polgári és katonai műveletek közötti koordináció strukturáltabb fejlesztésére való képesség; a harmadik pedig a másokkal való kapcsolatok kiépítésére, az általános koordináció javítására és túlságosan pontatlan megfogalmazással élve a "nemzetközi közösség” létrehozására való képesség. Ha ezt az elemzést vitáink kiindulópontjának tekintjük, bizonyára meg tudjuk teremteni a szükséges közös alapot, és tovább tudunk lépni annak meghatározása érdekében, hogy mit is kell tennünk. Ezenkívül a jelentés a Védelmi Tanács létrehozására vonatkozó felkérést tartalmaz, tudomásom szerint ez az elképzelés már ismert egy ideje. A következő, áprilisi ülésre a szokásos rendben kerül sor, de a védelmi miniszterek informális ülésén javaslataim alapján konszenzus jött létre azzal kapcsolatban, hogy a Külügyi Tanács üléseit a védelmi minisztériumok struktúrája alapján tartsuk meg. Ez lehetővé tenné a védelmi miniszterek számára, hogy találkozzanak és döntéseket hozzanak például a katonai képességek fejlesztéséről. Utolsó észrevételem a polgári védelmi erő létrehozására vonatkozó javaslattal kapcsolatos. Kezdjük a haiti tapasztalatok levonásával, ami folyamatban van. Aztán alkalmazzuk a Lisszaboni Szerződés szellemét, és vizsgáljuk meg, milyen lehetőségeink vannak a tagállamok, valamint az EU eszközeinek mobilizálására vagy az ENSZ, az OCHA támogatása, vagy az önálló európai uniós fellépés céljából. Jelszónak tekintsük a szinergiák maximalizálását, valamint az EU által a belső és külső válságok kezelése közötti komoly és mesterséges eltérések elkerülését. Végezetül engedjék meg, hogy rátérjek a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozásával kapcsolatban előterjesztett, szóbeli választ igénylő kérdésre. Röviden a két legfontosabb pontot szeretném megemlíteni: először az atomsorompó-szerződésnek a tervek szerint májusban New Yorkban megrendezésre kerülő felülvizsgálati konferenciáját. Azzal a céllal fogok részt venni, hogy biztosítsam a konferencia sikeres kimenetelét. Nem hibázhatunk: a szerződésen alapuló egész atomsorompó-rendszer, amelynek középpontját az NPT alkotja, amely egyre nagyobb nyomásnak van kitéve. Hogy erre reagálni tudjunk, késznek kell lennünk arra, hogy közreműködjünk a következőkben: az atomenergia békés célú felhasználásához való hozzáférés, különösen a fejlődő országok számára, a fegyverek elterjedésével kapcsolatos kockázatok elkerülése mellett, és ez magában foglalja a nukleáris üzemanyagciklusra vonatkozó multilaterális megközelítésekkel kapcsolatos munkát - azt hiszem, 84 ország részesült az EU támogatási programjainak előnyeiből; a nukleáris leszerelés terén való előrehaladással együtt - politikai szempontból ez alapvető fontosságú egy konstruktív légkör létrehozása tekintetében; valamint a fegyverek elterjedésével kapcsolatos regionális válságok kezelése révén, itt elsősorban Iránról van szó, amely alááshatja a konferencia sikerét. Amint azt Önök is tudják, az EU a diplomáciai megoldások elérésére irányuló törekvések élére állt. Teljes mértékben támogatjuk a Biztonsági Tanácsnak a további korlátozó intézkedésekre vonatkozó eljárását, amennyiben Irán továbbra is figyelmen kívül hagyja kötelezettségeit - és nyilvánvalóan erről van szó. A második Obama elnök úr nukleáris biztonsági csúcstalálkozója. Egyetértünk a csúcstalálkozó céljával, azaz a nukleáris anyagok biztonságának növelésével és azzal, hogy meg kell akadályozni, hogy ezekhez a terroristák hozzáférjenek. Azt hiszem, hogy az EU 2004 óta nyújt támogatást a Nemzetközi Atomenergia-ügynökségnek (NAÜ), hogy e téren segítse az országokat, és továbbra is így lesz. Végül hadd térjek vissza oda, ahonnan elindultam. Rendkívül nagy szükség van arra, hogy Európa részt vegyen a nemzetközi ügyekben. Biztosítanunk kell, hogy a kereslet és a kínálat egyensúlyba kerüljön. A Lisszaboni Szerződés lehetőséget nyújt ehhez. A szerződés betűjével és szellemével összhangban kell cselekednünk, szem előtt tartva, hogy az európai vezetők elsősorban miért is kötötték meg a szerződést. Úgy gondolom, az ok egyértelmű: hogy egy erősebb, öntudatosabb és magabiztosabb európai külpolitika jöjjön létre, amely az Európai Unió polgárainak érdekét szolgálja. Tudom, hogy a tisztelt Házban sokan osztják ezt a célkitűzést, és annak biztosítása érdekében, hogy ez valóra is váljon, számítok az Önök támogatására. Nadezhda Neynsky a Költségvetési Bizottság véleményének előadója. - Elnök úr, szeretnék gratulálni Ashton asszonynak a bátorító beszámolójához. Ugyanakkor a Költségvetési Bizottság közös kül- és biztonságpolitikával kapcsolatos véleményének előadójaként azt is szeretném hangsúlyozni, hogy alapvetően fontos, hogy Ashton asszony kezdeményezze a közös kül- és biztonságpolitika korábbi és jelenlegi tevékenységének, valamint a közös biztonság- és védelempolitika polgári misszióinak vizsgálatát azok erősségeinek és hiányosságainak feltárása érdekében. Az Európai Unió így hatékonyabban tudja majd szolgálni a biztonságot, nagyobb autonómiával fog rendelkezni, és ami a legfontosabb, bölcsebben fogja felhasználni a vonatkozó, sajnálatos módon továbbra is alulfinanszírozott költségvetési keretet. Ioannis Kasoulides a PPE képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, még csak elképzelni is félelmetes, hogy egy kisméretű, de potenciálisan emberek millióit elpusztítani képes nukleáris eszköz terroristák kezébe kerülhet. Néhány éve azt mondhattuk volna, hogy ez igen valószínűtlen. Ma viszont már más a helyzet. Az olyan országok, mint például Irán vagy Észak-Korea hamarosan rendelkezhetnek nukleáris fegyverrel, vagy képesek ilyen fegyver megszerzésére. Egy pakisztáni tudós állítólag know-how-t adott el Iránnak, Észak-Korea pedig nukleáris anyagokkal kereskedett. Senki sem ellenzi, hogy Irán atomenergiát szerezzen békés célokra, de fogytán a türelmünk, ha Irán az egyébként általunk is támogatott "5+1-es” párbeszéd során csak az időt húzza. Garantált a kettős megközelítés, valamint az, hogy az ENSZ Biztonsági Tanácsa már készíti elő a pontosan körülhatárolt szankciókat. A nukleáris fegyverek elterjedése annyira kritikus ponthoz érkezett, hogy olyan személyiségek, mint például Henry Kissinger már amellett érvelnek, hogy a fegyverkezés megállítását és a globális biztonságot csakis a nukleáris fegyverek teljes megsemmisítése érdekében tett lépések biztosíthatják. Támogatjuk tehát a nukleáris fegyverek fokozatos leszerelésére irányuló nemzetközi szerződést, a hasadóanyagok előállításának tilalmát, előtérbe helyezve az Átfogó Atomcsend-szerződést, a nukleáris robbanófejek számának csökkentését, a START-egyezményt stb., a nukleáris üzemanyagok mindennemű kezelésének a Nemzetközi Atomenergia-ügynökség felügyelete alá történő bevonását, az ügynökség felhatalmazásának és ellenőrzési jogkörének megerősítését. Adrian Severin az S&D képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, remélem, hogy egyetértünk abban, hogy kezdeményező, a közös európai célok által vezérelt és közös értékeinken alapuló külpolitikára van szükségünk. Ennek a politikának figyelembe kell vennie az oszthatatlan biztonság elvét a mai globalizált világban, és hogy ez a tény egyesíti az Európai Unió és az Unión kívüli országok érdekeit. Egy ilyen politika megfelelő intézményi hátteret igényel és feltételez. A prioritások világosak tehát, és örömmel látom, hogy az általam most említendő prioritások megegyeznek az Ashton asszony által ismertetettekkel. Hatékony külügyi szolgálat, dinamikus szomszédsági politika, jövőbe tekintő bővítési politika, jól körvonalazott partnerségek a hagyományos és a feltörekvő stratégiai szereplőkkel, hatékony stratégia a globális kihívások, azaz az energiabiztonság, a nukleáris fegyverek elterjedésének megakadályozása, a migráció, a nemzetközi szervezett bűnözés, az országokon átívelő szegénység, a kulturális konfliktusok és hasonló problémák kezeléséhez. Ami a külügyi szolgálatot illeti, egy olyan szervezetre van szükségünk, amelynek nem csupán a politikai és költségvetési elszámoltathatóság, hanem a hatékonyságén elvén is kell alapulnia. Nem hozhatunk létre egy olyan szolgálatot, amely konzerválja a régi nemzeti versengést, vagy a jelenlegi bürokratikus berendezkedést. Az európai külügyi fellépések kettős vezetőségének minden időben egyenrangú vezető felekként kell működnie, így biztosítva a szolgálat egységét és a fellépések következetességét. A külső szomszédsági politikában olyan megközelítésre van szükség, amely nem zárja ki Oroszországot és Törökországot. A fekete-tenger térségével kapcsolatban a szinergiától a stratégia felé kell elmozdulnunk. Az állandósult konfliktusok vonatkozásában regionális kezdeményezésekre és regionális együttműködési mechanizmusokra, valamint nemzetközileg szavatolt biztonságra van szükségünk. Ami a globális biztonság kérdését illeti, olyan új megállapodásra van szükség, amely tükrözi a kétpólusú világrend megszűnése után kialakult valóságot. Népszerűsíteni kell értékeinket a világban, de ezt szekuláris módszerekkel kell tenni, nem pedig új keresztes lovagokként. Azt gondolom, hogy az említettek és még sok más dolog is a prioritásaink közé tartoznak, ez pedig egy herkulesi feladatot vetít elénk. Dolgozzunk együtt, a Parlament, a Bizottság és a Tanács a cél megvalósulásáért. Annemie Neyts-Uyttebroeck Elnök úr, tisztelt főképviselő/a Bizottság alelnöke, hölgyeim és uraim. Ashton asszony, először is hadd köszöntsem Önt, és hadd mondjam el, mennyire bízom abban, hogy az Ön mai nagyszerű és erőteljes felszólalása valóban annak a mindannyiunk számára rendkívül nehéz időszaknak a végét jelzi, amely novemberben kezdődött, amikor is véget ért a Bizottság előző hivatali ciklusa. Ha van valami, amiben igazán egyetértünk, akkor az az, hogy nem engedhetjük meg, hogy ennyi ideig habozzunk egy dologban. November végétől egészen mostanáig úgy tűnt - bocsánat, de ezt kell mondanom -, mintha az EU eltűnt volna a világ színpadáról, de legalábbis nagyon közel került ehhez az állapothoz. Hadd ismételjem meg, ezt semmilyen körülmények között nem engedhetjük meg magunknak. Mert a világ nyilvánvalóan nem fog várni ránk. Ön közölt néhány számadatot, amelyek egyértelműen igazolják ezt. Átéltünk még egy sor olyan eseményt is, amelyek szintén világosan ezt támasztották alá: az egymás után bekövetkező természeti csapások, az egymást követő borzalmas támadások, az, hogy bizonyos közel-keleti kormányok, noha demokratikus rendszer keretei között működnek, mégis olyan döntéseket hozott, amelyek súlyosan gátolták a békefolyamatot, már azt a keveset, ami megmaradt belőle, és még tovább sorolhatnám. Szükségünk van tehát egy olyan főképviselőre és bizottsági alelnökre, aki ott tud lenni az eseményeknél, és nem csak az európai döntéshozatali központokban van jelen, hanem a világ bármeny pontján. Ön is tudta, mi is tudtuk, hogy az Ön által elvállalt feladat a lehetetlenség határát súrolja. Csodálom is Önt ezért, hogy vállalkozott rá. Megígértük, hogy támogatni fogjuk ebben. Örömünkre szolgált, hogy meghallgathattuk az Ön mai felszólalását, és hallhattuk a határozott állásfoglalását azzal az európai külügyi szolgálattal kapcsolatosan, amelyre mindnyájunknak égető szüksége van. Ha van közöttünk még valaki, akiben megvan a szándék, hogy véget vessen annak, amit az angol nyelvben "turf war”-nak (bandaháborúnak) neveznek - amikor az egyik küzdő fél kesztyűt visel, a másik pedig nem - akkor biztos vagyok benne, ha mindannyian együttműködünk, fel fogjuk tudni készíteni magunkat mindarra, ami előttünk áll. Köszönöm a figyelmüket. Franziska Katharina Brantner Elnök úr, Ashton bárónő, hölgyeim és uraim! Ashton bárónő, figyelmesen hallgattuk az Ön szavait. Sajnálatos módon észre kellett vennünk, hogy az elveiről szóló értekezésétől talán el kell még telnie egy bizonyos időnek addig, amíg Ön a szerintünk valóban támogatható, konkrét jövőbeni projekteket fog majd kidolgozni. Hadd szóljak pár szóban a külügyi szolgálatról, bár ebben a kérdésben inkább Öntől vártam volna, hogy sokkal kézzelfoghatóbb dolgokat említ. Ön többször is megismételte, hogy a szolgálat célja a következetesség, és hogy ez a legfontosabb szempont, ami mostanában napirenden van. A külügyi szolgálatnak és a Bizottságnak sok esetben közösen kellene kidolgoznia a terveket és a programokat. Bárki, aki számos politikai területet inkább a Bizottságra vagy a Tanács titkárságára hagyna, legyen őszinte, és vallja be, hogy igazából még a Nizzai Szerződésben meghatározott rendszer szerinti status quo híve. A legelső fontos kérdés az számunkra, hogy a polgári válságmegelőzés, a polgári válságkezelés és újjáépítés összes vonatkozásában milyen mértékben leszünk képesek többséget szerezni. Véleményünk szerint a béketeremtés fogalma lefedi az összes említett területet, amelyek tulajdonképpen a konfliktusmegelőzést, a korai előrejelzést, a konfliktus helyzetben való közvetítést, a békéltetést, a rövid és középtávú stabilizációt takarják. Szükség van egy olyan szervezeti egységre, amelyik ezekkel a célokkal foglalkozik, ezért javasoljuk, hogy jöjjön létre egy "válságkezeléssel és béketeremtéssel foglalkozó részleg”. Ezért szeretném megkérdezni Önt, mi a véleménye egy ilyen részleg létrehozásáról? Ezen a ponton kimondottan szeretném hangsúlyozni, hogy támogatjuk egyrészt a közös kül- és biztonságpolitika (KKBP) költségvetésének, másrészt a Stabilitási Eszköznek a külügyi szolgálatba történő bevonását is, de nem úgy, hogy az a válságkezelési és tervezési igazgatóság (CMPD) részévé és alárendelt egységévé váljon, hanem egy új rendszerben működjön, amit reményeim szerint Ön majd létre fog hozni. Szeretném megtudni, mi az Ön az álláspontja ebben a kérdésben. A második, számunkra lényeges részlet az, hogyan kapcsolódnak majd a hagyományos külpolitikai kérdések és az újabb területek, például az energiapolitika, éghajlat-politika, bel- és igazságügy. Milyen szervezeti felépítésben gondolkodik Ön annak érdekében, hogy a külügyi szolgálat részére rendszeres hozzáférést biztosítson az EU és a tagállamok globális politikáját érintő említett területekhez? Van még egy olyan téma, ami fontos a számunkra: kiegyensúlyozott személyzeti politikával rendelkező, modern szolgálatot szeretnénk. Ezen a héten ünnepeltük március 8-át. Tehát teljesen nyilvánvaló, hogy hiszünk abban, hogy a nők jogait is stabilan be kell építeni a szolgálatba, és nőknek is szerepet kell vállalniuk. Ashton bárónő, számos női európai parlamenti képviselő írásban kérte Önt arra, hogy a szolgálat intézményi felépítésében már a kezdetektől biztosítsa az ENSZ 1325. és 1820. számú határozatainak alkalmazását. A kérdésem ezzel kapcsolatban is az, hogy mik az Ön tervei ebben a vonatkozásban? Amint azt említettem, támogatjuk Önt egy erős közös külügyi szolgálat megalakításában. Érdeklődéssel várom válaszát. Charles Tannock az ECR képviselőcsoport nevében. - Elnök úr, a Lisszaboni Szerződés immár jogilag is valósággá vált a nemzetközi rendszerben, még akkor is, ha nincs mögötte teljes demokratikus legitimáció, mert a legtöbb európai polgárt, többek között a brit polgárokat is, megfosztották a népszavazás lehetőségétől. Mindazonáltal az ECR képviselőcsoport és a brit konzervatívok elkötelezettek a pozitív együttműködés, valamint az új intézményi keretekben történő előre haladás mellett. A tagállamoktól és a Bizottságtól is hasonló hozzáállást szeretnénk látni. Véleményem szerint rendkívül ironikus, hogy a Lisszaboni Szerződés szerinti első fontosabb intézményi fejlesztés, konkrétan az európai külügyi szolgálat létrehozása azzal fenyeget, hogy pont a befelé fordulás és civódás állapotába taszítja vissza az EU-t, amit a Lisszaboni Szerződés volt hivatott eltörölni. Kétségtelen, hogy a külügyi szolgálatnak viták és konszenzus útján kell létrejönnie abban a tekintetben, hogy ki mit fog csinálni, és hogyan tudja azt a legjobban tenni, de a közös kül- és biztonságpolitika külpolitikai elemeinek határozottan a Tanácson belül kell maradniuk. Erős vezetésre is szükségünk van viszont, amit a Lisszaboni Szerződés elvben lehetővé tesz, és ezáltal az európai diplomácia hosszú távú jövőképét is kialakíthatjuk a világban. Öntől várjuk, Ashton főképviselő asszony, hogy ragadja magához a kezdeményezést és éljen azzal a tekintéllyel és vezetői meghatalmazással, amit a szerződés biztosít Önnek, és ha szükséges, gyorsan összehívja a vezetőket és felvázolja az előre vezető utat. Támogatni fogjuk az Ön erőfeszítéseit, ha tanúbizonyságát adja annak, hogy képes megbirkózni ezzel az elképesztően nagy kihívással. Sok év állt már az EU rendelkezésére, hogy átgondolja a szolgálat működését, ezért a mostani zűrzavar és tétovázás nem igazán segíti elő az EU azon szándékának megvalósítását, hogy a közös kül- és biztonságpolitika által meghatározó nemzetközi külpolitikai tényezővé váljon. Vannak általánosabb kérdések is. Az általam határozottan támogatott Albertini-jelentés kijelöli az Unió külpolitikai prioritásait, és nagyon helyesen támogatja a nyugat-balkáni államok EU-tagságra irányuló törekvéseit, itt különösen Horvátországra, Macedóniára, és Montenegróra gondolok, amely országok tekintetében engem jelöltek ki előadónak. A jelentés említést tesz a transzatlanti szövetségről és a NATO-ról is, amelyek pedig szerintünk az EU kül- és biztonságpolitikájának alapját képezik A jelentés helyesen hangsúlyozza az EU felelősségét az állandósult konfliktusok megoldásában, különösen a közvetlen szomszédságunkban található, a Dnyeszteren túli régió és Nagorno-Karabakh területén, valamint az Ukrajnával való jó kapcsolatokat is. Végezetül, a jelentés az EU fontos partnereként tesz említést Tajvanról is, amely államnak az EU politikája és az "egy Kína” elv szerint is lehetőséget kell biztosítani, hogy aktívan és teljes jogú tagként részt vehessen a nemzetközi szervezetek munkájában. Willy Meyer a GUE/NGL képviselőcsoport nevében. - (ES) Elnök úr, Ashton bárónő, Albertini úr már ismeri azokat az indokokat, amelyek alapján a kül-, biztonság- és védelempolitikáról szóló jelentéssel kapcsolatosan képviselőcsoportunk kisebbségi véleményt nyújt be. Ennek alapvetően az az oka, Ashton bárónő, hogy elhatározásra jutottunk. A környező országokban, az Európai Unióban a biztonság- és védelempolitikának mára már semmi köze a terület védelméhez: a biztonságpolitika a külpolitika kiterjesztésévé vált. Abban hiszünk, hogy a nemzetközi szintű leszerelésnek kell a külpolitika elsődleges céljává válnia: zéró fegyverkezés, a világban tapasztalható bizonytalanság aktuális okait figyelembe vevő pragmatikus politika alkalmazásával. A mai világban az éhezés és a szegénység számít a legfőbb tömegpusztító fegyvernek. Olyan fegyverek ezek, amelyek ellen nem tudunk katonai erővel küzdeni. Azt gondoljuk tehát, hogy ebből a megfontolásból kifolyólag el kell köteleznünk magunkat egy országokon átívelő biztonsági rendszer mellett, amely lehetővé teszi a biztonsági erők fokozatos leszerelését szerte az egész világon. Természetesen nem értünk egyet azzal, hogy az Unió a NATO-hoz kapcsolódjon, többek között azért nem, mert az volt a NATO eddigi stratégiája, hogy katonai válaszlépéseket tett az olyan kockázati tényezőkkel szemben, mint például a szervezett bűnözés vagy a terrorizmus, amelyekre pedig sosem a katonai válaszlépés volt a megfelelő megoldás. Úgy gondolom, hogy a fokozódó fegyverkezés következtében a tagállamok kénytelenek egyre jelentősebb hadiipart kiépíteni, és többet költeni fegyverekre. Ma a civilizáció és a fegyverkezés szempontjából is a legmagasabb szinten állunk, most sokkal inkább, mint a hidegháború idején, amely pedig távolról sem a pragmatikus, leszerelést szorgalmazó politika korszaka volt. Nem! Sem a terrorizmus, sem a szervezett bűnözés nem lehet katonai akciók célpontja. A rendőrség, a nemzetközi bíróságok, a hírszerzés feladata, hogy a bűnözőket a bíróságokra juttassa, és nem katonai akciókat kell indítani ellenük. Ennélfogva nem értünk egyet ezzel a haderőközpontú felfogással. Nem értünk egyet azzal, hogy az Egyesült Államok katonai bázisokkal rendelkezzen az Európai Unió területén. Egyetlen állam esetében sem akarjuk ezt, nem akarjuk, hogy bármely erős hatalom katonai erőket telepítsen más országokba, és ezért úgy gondoljuk, hogy rendkívül fontos a nemzetközi jog tiszteletben tartása. Nem értünk egyet Koszovó elismerésével - nem gondoljuk, hogy el kellene ismerni egy olyan államot, amely a nemzetközi jog határait átlépve erőt alkalmaz erőt -, mert hiszünk a nemzetközi jogban, és ezért úgy véljük, hogy a nyugat-szaharai dekolonizációnak is szerepelnie kellene a jelentésben. Természetesen azt akarjuk, hogy Afganisztánból is történjen meg a haderő kivonása, amellyel kapcsolatosan hétről-hétre maga a NATO is elismeri, hogy ártatlan civilek esnek áldozatául. Ezért nem értünk egyet azzal, hogy a fegyverkezés útját válasszuk. Fiorello Provera az EFD képviselőcsoport nevében. - (IT) Elnök úr, hölgyeim és uraim, Ashton bárónő, van egy szakasz Albertini úr igazán kiváló jelentésében, amelynek szerintem rendkívüli politikai jelentősége van: arról a részről beszélek, amelyben a bevándorlás jelensége és a fejlődő országokkal folytatott együttműködés kapcsolatáról van szó. Elképzelhetetlen, hogy ilyen hatalmas mértékű migrációs áramlást pusztán megtorló és belpolitikai intézkedésekkel kezelni lehetne. Az sem jelentene megoldást, ha a migránsok tömegét elosztanánk az európai tagállamokban. Épp ellenkezőleg, ez csak még több új bevándorlónak adna ösztönzést. A migrációs jelenség kezelésének kulcsfontosságú eszköze a lehetőség szerint európai szinten koordinált együttműködési politika fejlesztése, ami nem csak a gazdasági fejlődés, hanem a társadalmi és demokratikus fejlődés szempontjait is figyelembe veszi. A kivándorlásnak szabad választáson kell alapulnia, nem pedig szükségszerűségen. Annak érdekében, hogy az említett együttműködési politika hatékony lehessen, és elérjen azokhoz, akiknek valóban szükségük van rá, alapvetően fontos, hogy támogassuk a felelősségteljes helyi kormányzást, ami nélkül nem működnének hatékonyan a dolgok, korrupció lenne, az erőforrások pazarlása folyna, és silány eredményeket lehetne csak elérni. Az a külpolitika célja, hogy biztosítsa a felelősségteljes helyi kormányzást és a kormányok együttműködését, és az együttműködésnek az európai külpolitika fontos eszközévé kell válnia: ez az én személyes üzenetem Ashton bárónő számára egy szívemhez oly közel álló területtel, azaz az együttműködéssel kapcsolatban. Andreas Mölzer (DE) Elnök úr, most kísért bennünket az a tény, hogy csak nagyon általános külpolitikai célokat fogalmaztak meg a Lisszaboni Szerződésben. Annak is meglesz valószínűleg az ára, Ashton bárónő, hogy olyan külügyi- és biztonságpolitikai főképviselőnk van, aki semmilyen valós külpolitikai tapasztalattal nem rendelkezik, akit a tagállamok az elérhető lehető legkisebb közös nevező elve alapján csempésztek be az Unióba. Ha továbbra is csak folyamatosan hallgatunk az összes fontos külpolitikai kérdésről, akkor mi, európaiak csak annyit érünk majd el, mint azon diplomaták csoportja, akik ugyan kezet ráznak emberekkel szerte a világon, de más-más külpolitikai irányt vallanak. Valójában nem engedhetjük meg magunknak azt sem, hogy a külügyi szolgálattal kapcsolatban nézeteltérések legyenek köztünk. Ez a kétségkívül fontos, új szolgálat nem erőtlenedhet el, hogy a tagállamok feje fölött tevékenykedő eurokraták terepévé váljon. Talán ideje lenne már kivágni magunkat az európai külügyi szolgálat megalakítása során elburjánzott sűrű aljnövényzetből, hogy Európa újra hallathassa hangját a külvilágban. Eljött az idő arra is, hogy az új főképviselő figyelmesebb legyen ezen ügyek tekintetében, többek között például abban a vonatkozásban, hogy az európai külügyi szolgálatban az Unió mindhárom hivatalos nyelvét - így a németet is használjuk. A lehető legtöbbet kell kihoznunk az egyes tagállamok bizonyos régiókkal ápolt jó kapcsolatából és tapasztalataiból. Gondoljunk például Ausztria Nyugat-Balkánnal kapcsolatos történelmi tapasztalataira. Világosan látni kell, hogy Európa biztonságát nem a Hindu Kushban, hanem az EU külső határainál, a Balkánon kell megvédeni. Fel kell hagynia az EU-nak azzal, hogy mint a szervezet társ-alapítója, a NATO és az Egyesült Államok meghosszabbított karjaként viselkedjen. Sokkal jobb helye van az európai pénznek a FRONTEX-ben, mint az afgán sivatagban. Catherine Ashton a Bizottság alelnöke, valamint az Unió kül- és biztonságpolitikai főképviselője. - Elnök úr, szeretnék pár megjegyzést tenni közvetlenül a felvetett témákkal és kérdésekkel kapcsolatban. Az atomsorompó-szerződés felülvizsgálatával kapcsolatban azt válaszolom Kasoulides úrnak, hogy mindennél fontosabb, hogy a felülvizsgálat sikeresen megtörténjen. Úgy gondolom, hogy gyakorlati lépéseket kell tennünk: életbe kell léptetni az Átfogó Atomsorompó-szerződést; be kell fagyasztani a hasadóanyagok előállítását; támogatni kell az atomenergia békés célú felhasználását, hogy megtaláljuk a nukleáris fegyverek elterjedése megakadályozásának biztonságos módjait - tehetjük ezt például a nukleárisüzemanyag-bank részére nyújtott hozzájárulással - és támogatnunk kell egy nagyon erős és hatékony Nemzetközi Atomenergia-ügynökséget. Amint azt elmondtuk, természetesen elsősorban olyan térségekben kell dolgoznunk, mint például a Közel-Kelet, ezért tehát továbbra is nyomást kell gyakorolnunk Iránra, és meg kell oldanunk az ott felmerült problémákat. Severin úr, a külügyi szolgálattal és az Ön által ismertetett prioritásokkal kapcsolatosan azt tudom mondani, hogy teljesen egyetértek Önnel, még a részletekben is. Nagyon fontos a számomra, hogy a szolgálat politikai és költségvetési szempontból is elszámoltatható legyen, pontosan úgy, ahogyan Ön is mondta, és ezt az említett kettős tisztség segítségével kell elérnünk. Amint arra Ön is rámutatott, az is rendkívül fontos lesz, hogy bevonjunk egyéb kulcsfontosságú partnereket is, és megvitassuk velük ezeket a kérdéseket. Azt hiszem, említette például Oroszországot és Törökországot. Nos, Oroszországba már el is látogattam. A hétvége egy részét a török külügyminiszterrel töltöttem: ott igazán jó alkalom nyílt rá, hogy alaposabban is megvitathassuk ennek a kapcsolatnak a jövőjét. Teljes szívből egyetértek az Ön által felvázolt prioritásokkal, köszönöm a felszólalását. Neyts-Uyttebroeck asszony, köszönöm a kedves szavait. Úgy gondolom, hogy nem igazán az történt, hogy az EU eltűnt a nemzetközi porondról. Szükségszerűen űr keletkezett, amíg nem volt hatékonyan működő Bizottságunk, de ez a kérdés mára már megoldódott. Ami pedig engem illet, ez nagyon lényeges volt, mert a Bizottság hivatalba lépéséig még egy kabinet sem állt a rendelkezésemre, nem is szólva egy külügyi szolgálatról. Most már viszont abban a helyzetben vagyunk, hogy elkezdhetjük egyesíteni erőforrásainkat. Úgy gondolom, hogy teljes mértékben igaza van abban is, hogy felvetette annak a fontosságát, hogy a helyszíneken láthatóan is jelen kell lennünk. Némi nehézséget okoz számomra, amint azt Ön is sejtheti, hogy az időutazás mikéntjére még nem jöttem rá. Szerintem azonban alapvetően fontos, hogy ahogy előre nézünk, szem előtt tartsuk azokat a meghatározott prioritásokat, amelyekkel úgy gondolom, hogy a tisztelt Ház többnyire egyetért, és biztosítsuk, hogy az én tevékenységem összhangban legyen e prioritásokkal, amelyek közül az egyik a még nem létező külügyi szolgálat létrehozása. Nem alakult még ki a szolgálat személyzeti struktúrája. Nem tartunk még ott. Amikor azonban létrejön majd a szolgálat, viszont a szó legnemesebb értelmében az egész világnak képesek leszünk szemléltetni Európa erejét. Brantner asszony, Ön megint a szokásos témával jött elő, a lehető legtöbb részletet akarja megtudni tőlem, és ez szerintem nagyon is fontos. Néhány, Ön által felvetett téma döntő fontosságú. Nem akarjuk több különböző intézményben párhuzamosan ugyanazt a tevékenységet végezni. A földrajzi szempontú megközelítést akarjuk megvalósítani, és egyetértek Önnel a béketeremtés kérdésében: ez egy nagyon fontos terület, ahol az EU-nak cselekednie kell. Bizonyos értelemben arról van szó, hogy összerakjuk azokat a dolgokat, amikben jók vagyunk: államépítés, igazságszolgáltatás, jogállamiság, fejlesztési programok, az éghajlatváltozással kapcsolatos kérdések megoldása, kormányok és a lakosság támogatása - ezek mindegyike azt a célt szolgálja, hogy biztonságosabb, stabilabb környezetet teremtsünk és nagyobb jólétben éljünk, ugyanakkor ezáltal valójában egy biztonságosabb, stabilabb és sikeresebb világot hozunk létre. Rendkívül fontosak ezek a célkitűzések. Teljesen egyetértek a nőket érintő felvetésével. Több nőt kell bevonnunk például a rendőri misszióinkba, mert eddig nagyon kevés nőt láttam ezen a területen. Biztosítanunk kell, hogy a nők stabilan részt vegyenek a szolgálat minden szintjén. Olyan kihívás ez, amit feltétlenül meg kell oldanunk. A legfontosabb viszont, amit elmondhatok Önnek, az, hogy a külügyi szolgálat az egész Európai Uniót fogja szolgálni. Mit teszünk tehát a bel- és igazságügy terén szerte a világon, és mit akarnak tenni a parlamenti képviselők a többi parlamenttel karöltve? Miközben kialakítjuk a szolgálatot, úgy kell ezt tennünk, hogy a szolgálat támogassa Önöket abban, hogy az adott helyszíneken segítsen megoldani a problémákat. Azt gondolom, hogy az említett kérdésekben teljes mértékben egyetértünk. Tannock úr említést tett a határozott vezetésről, amely kész szembenézni a kihívással. Nos, remélem, hogy hamarosan láthatóak lesznek a határozott vezetésre utaló jelek. Ahogyan Ön mondja, nagyon fontos, hogy megoldjunk néhány döntő fontosságú kérdést: a Balkán és a transzatlanti kapcsolatok cselekedeteink abszolút lényegi és központi elemeit alkotják. Ezért fordítunk olyan sok időt az Egyesült Államokkal folytatott megbeszélésekre, én személyesen is ezért fordítok annyi időt a velük és természetesen az Ukrajnával való megbeszélésre és párbeszédre. Remélem, hogy Ön örömmel vette azt a döntésemet, hogy elmentem Janukovics elnök beiktatására, majd meghívtam őt Brüsszelbe, ahol első elnöki napjai egyikét töltötte el. Csütörtökön iktatták be. Hétfőn pedig már Brüsszelben volt abból a célból, hogy hozzálássunk jövőbeni kapcsolataink fejlesztéséhez és mélyítéséhez. Meyer úr, Ön külpolitikai és leszerelési kérdésekről beszélt, valamint arról, vajon helyes-e katonai szempontok szerint gondolkodni. Hadd említsek csak két nagyon rövid példát, az egyikről már szóltam, az Atalanta-műveletre gondolok, valamint arra, mennyire fontos, hogy tevékenységünk során átfogó megközelítést alkalmazzunk. Az elmúlt hétvégén rendkívül sikeresek voltak a Szomália partjainál lévő hajóink - mellesleg a francia haditengerészet hajóiról van szó -, olyan kalózokat fogtak el, akik eltökélték magukban, hogy a tengernek azon a részen nagy pusztítást fognak véghezvinni. Ehhez kapcsolódik annak biztosítása, hogy a mi igazságszolgáltatási szabályaink szerint a régió országaiban eljárás induljon ellenük és megfelelően kezeljék őket. Ehhez kapcsolódik, hogy a Bizottság épp egy olyan fejlesztési programon dolgozik, amelynek az a célja, hogy megvizsgáljuk és támogassuk Szomália gazdaságát, hogy valamelyest javuljon a helyzete. Ezzel függ össze az a hamarosan kezdődő tevékenységünk, amelynek során embereket fogunk kiképezni a térség biztonságának biztosítása érdekében. Másképpen fogalmazva, egy összefogásra épülő és átfogó megközelítésről van szó. Mindez azt jelenti, hogy felhasználjuk az összes eszközt, amely ahhoz szükséges, hogy megoldhassuk az emberek problémáit. Egy másik példa: Haitin jártam a múlt héten, láttam az ott dolgozó olaszokat, és szeretnék tisztelettel
{'language': 'hu'}