Godkendelse af protokollen Formanden Protokollen fra mødet i går er omdelt. Hvis ingen gør indsigelse, betragter jeg den som godkendt. McMahon Fru formand, jeg henviser til side 5 i protokollen fra i går. Både hr. Smith og jeg rejste spørgsmålet om listen til spørgetiden og den omstændighed, at de spørgsmål, vi havde stillet til kommissær Kinnock med ansvar for transport, ikke var medtaget blandt de øvrige spørgsmål på transportområdet. Vi spurgte, om der var tale om en simpel administrativ fejl, eller om der var tale om en eller anden politisk manøvre for at forhindre, at den britiske regering blev sat i forlegenhed. Mødeformanden, hr. Imbeni, sagde, at han ville forelægge spørgsmålet for Kommissionen. Har formanden fået nogen oplysninger fra Kommissionen om, hvad der skete med disse spørgsmål? Formanden Hr. McMahon, spørgsmålet er opført, og Kommissionen beslutter, hvilken kommissær der skal besvare Deres spørgsmål. Det bliver i hvert fald drøftet, og Kommissionen kan selv frit beslutte, hvilken af kommissærerne der besvarer det. McMahon Fru formand, jeg var helt klar over, hvem kommissæren skulle være: Jeg stillede spørgsmålet vedrørende transport til kommissær Kinnock, som har ansvar for transportanliggender. En eller anden i denne institution - eller i en af de to institutioner - besluttede så ikke at forelægge det for kommissær Kinnock. Jeg vil gerne have at vide, om fejlen er opstået i Parlamentets eller i Kommissionens tjenestegrene, og jeg vil gerne have at vide, om det er en simpel administrativ fejl eller en politisk manøvre! Kun formanden kan finde ud af det! Formanden Nej, hr. McMahon, hverken det ene eller det anden. Jeg kan kun gentage det, jeg lige sagde. Spørgsmålene forelægges Kommissionen som helhed, og Kommissionen beslutter så selv, hvem der skal besvare spørgsmålet. Dvs. vi eller De kan i dette tilfælde ikke beslutte, at hr. Kinnock skal besvare Deres spørgsmål. Vi vil viderebringe dette, og så bliver spørgsmålet besvaret. Gutiérrez Díaz Fru formand, hvis De tillader, vil jeg gerne komme med to små bemærkninger til protokollen. Det drejer sig om side 22 i den spanske version, og jeg har konstateret, at det samme er sket i den italienske og franske version. Under forhandlingen om BSE havde jeg den ære at træde i stedet for fru Pery som formand, og under fru van Dijks indlæg gav jeg ordet til Lord Plumb. Det fremgår ikke præcist af protokollen, at jeg var stedfortræder. For mig er det en ære blive forvekslet med fru Pery, men da protokollen skal være helt korrekt, bør dette ændres. Den anden bemærkning, fru formand, drejer sig om side 23 og vedrører, så vidt jeg ved, kun den spanske version. Jeg har kontrolleret den italienske og den franske, som er korrekte, men ved begyndelsen af spørgetiden til Rådet og til Kommissionen figurerer hr. Avgerinos, som var mødeformand, ikke i den spanske version. Det er to små ting, fru formand, men jeg mener, de af hensyn til stringensen i vores arbejde bør påpeges. Formanden Mange tak, det bliver rettet. Hvad angår forvekslingen, skulle der ikke være nogen problemer med også at rette dette. Jeg hører netop, at de andre udgaver, som De ikke nævnte, ikke indeholder disse mangler eller fejl. Men i de udgaver, De omtalte, bliver det rettet. Cornelissen Fru formand, i Nordspanien har en række udenlandske lastbiler nu været tilbageholdt i to uger. På trods af den spanske regerings forsøg på at finde en løsning er situationen visse steder særdeles faretruende. Dæk bliver skåret op, ruder bliver slået ind, og der er sat ild til to lastbiler. Jeg vil anmode Parlamentets formand, hr. Gil-Robles, om at benytte sig af sine gode kontakter med de spanske myndigheder med henblik på at overbringe Parlamentets foruroligelse over og fordømmelse af denne situation og over for den spanske regering eftertrykkeligt at understrege, at den har pligt til at sikre fri bevægelighed for personer og varer. Formanden Hr. Cornelissen, det var ikke til protokollen. Vi er ved at behandle indsigelserne mod protokollen. Men vi vil viderebringe det. Jeg anmoder Dem om nu kun at fremsætte Deres indsigelser mod protokollen. Smith Fru formand, jeg mente, at hr. McMahon gjorde det meget godt og ikke behøvede min hjælp, men jeg er virkelig forbavset over det svar, De gav ham. Hvis det er tilfældet, at Kommissionen selv bestemmer, hvilke spørgsmål der skal besvares, hvorfor bliver vi så bedt om at rette spørgsmål til bestemte kommissærer? Hvorfor er en del af spørgetiden forbeholdt bestemte kommissærer? Vi rettede vore spørgsmål til hr. Kinnock. En eller anden besluttede ikke at lade hr. Kinnock behandle dem og placere dem så langt nede på listen, at de ikke vil blive nået. Hvem traf den beslutning? Vi mener, at der stod politiske kræfter bag det, og kan De fortælle os, hvad der skete? Beskidt arbejde på skillevejen: Atomindustrien er helt på det rene med disse ting. Formanden Jeg mener, at De nu har misforstået noget. Jeg sagde tidligere, at det er Kommissionen, der beslutter, hvilken kommissær der skal besvare spørgsmålet. Jeg sagde ikke, at Kommissionen beslutter, hvilket spørgsmål der skal besvares. Her må der foreligge en misforståelse. I øvrigt hører Kommissionen jo, hvad der siges her nu, og jeg tror, at der sikkert er mulighed for, at hr. McMahons spørgsmål så også besvares af hr. Kinnock. Men vi kan ikke gennemtvinge det. Jeg kan kun viderebringe det med en udtrykkelig anmodning om, at hr. Kinnock besvarer spørgsmålet, hvilket jeg også vil gøre. (Protokollen godkendtes) Aktuel og uopsættelig debat (indsigelser) Formanden Næste punkt på dagsordenen er afstemningen om indsigelser mod listen over emner til debatten om aktuelle og uopsættelige spørgsmål af væsentlig betydning, jf. forretningsordenens artikel 47. Punkt I - Menneskerettigheder: d'Ancona Fru formand, i tilslutning til Deres bemærkning om menneskerettighederne har jeg to spørgsmål. For det første er der rejst en indsigelse om at erstatte vor menneskerettighedsbeslutning om Vanunu med en beslutning om krigsforbryder Brunner. Vi anmoder dem, der har rejst denne indsigelse, om at sanktionere, at Brunner opføres som et nyt underpunkt. Det er min første anmodning, og min anden anmodning er en indtrængende appel til De Grønne om at trække punktet vedrørende den fængslede Roisín McAliskey tilbage; hvorfor anmoder jeg De Grønne om det? Fordi der i øjeblikket er forhandlinger i gang, der kan forpurres ved på nuværende tidspunkt at opføre det på listen over uopsættelige emner. Det er jo resultatet, der tæller, og derfor anmoder jeg De Grønne om ikke at opføre dette punkt på listen i dag, men trække det tilbage. Formanden Fru D'Ancona, den indsigelse, jeg har fået forelagt, blev indgivet af PPE-Gruppen, og fristen for at rejse indsigelse er egentlig udløbet. Dvs. at jeg ikke kan efterkomme Deres anliggende - jeg har forstået, hvad De ønsker - hvis PPE-Gruppen ikke erklærer sig indforstået med det. McKenna Fru formand, forslaget om, at vi skulle tage denne beslutning tilbage er fuldstændig malplaceret, da Parlamentet er nødt til at behandle krænkelser af menneskerettighederne i Unionen, og det er helt klart, at Parlamentet har lejlighed til at gøre dette i dag. Det vil være for sent at gøre det senere. Der har været forhandlinger, breve er sendt frem og tilbage, men der er rent faktisk ikke sket noget. Parlamentet er nødt til at behandle krænkelser af menneskerettighederne i Unionen. Vi behandler menneskerettighedsspørgsmål i hele verden, og vi kan ikke se igennem fingre med det, der sker i vore egne medlemsstater. Formanden Tak, fru McKenna. Oksekød - Veterinærkontrol - Registrering af kvæg Formanden Næste punkt på dagsordenen er forhandling under ét om følgende betænkninger: A4-0037/97 af Papayannakis for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om forslag til Rådets forordning om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter (KOM(96)0460 - C4-0546/96-96/0229(CNS)); -A4-0033/97 af Olsson for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om følgende forslag: I.Rådets direktiv om fastsættelse af principperne for tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for tredjelandsprodukter, der føres ind i Fællesskabet (KOM(96)0170 - C4-0334/96-96/0109(CNS)); II.Rådets direktiv om ændring af direktiv 71/118/EØF, 72/462/EØF, 85/73/EØF, 91/67/EØF, 91/492/EØF, 91/493/EØF, 92/45/EØF og 92/118/EØF for så vidt angår tilrettelæggelse af veterinærkontrollen for tredjelandsprodukter, der føres ind i Fællesskabet (KOM(96)0170- C4-0335/96-96/0110(CNS)); -A4-0022/97 af Mayer for Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter om forslag til Rådets forordning om indførelse af en ordning for identifikation og registrering af kvæg (KOM(96)0460 - C4-0545/96-96/0228(CNS)). Papayannakis Fru formand, mine damer og herrer, i går havde vi en langvarig drøftelse af undersøgelsesudvalgets konklusioner med hensyn til BSE og Det Forenede Kongeriges, Rådets og Kommissionens ansvar. Der er ingen, der undervurderer krisens omfang, og især ikke den krise, der vedrører borgernes tillid til Den Europæiske Unions virke og forbrugernes tillid til kvægopdrætterne og deres produkter. Denne krise er ufatteligt stor. Den rammer markedet, betyder fald i forbruget og priserne og truer beskæftigelsen og bedrifternes overlevelsesmuligheder. I dag drøfter vi et af Den Europæiske Unions første forsøg på at imødegå denne tillidskrise. Et forslag til en forordning om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter. Omfanget af denne intervention og af den infrastruktur, der kræves, for at forordningen kan gennemføres og ligeledes den tilknyttede forordning, som vedrører identifikation og registrering af kvæg, viser, hvor alvorlig en krise, BSE har skabt. Det vil dog også være nødvendigt med andre interventioner og anden regulering for at genoprette forbrugernes tillid. Det bliver en meget vanskelig opgave, eftersom denne tillid hele tiden risikerer at blive nedbrudt på grund af den teknologiske udvikling og profitjagten. Udviklingen muliggør nye produkter, og profitjagten kræver dem, mens forbrugerne får mindre og mindre mulighed for at vide, hvad det er de spiser og drikker. Tilliden vil først rigtigt kunne genoprettes, når vi får en overbevisende politik, der har til formål at bremse BSE hos producenten. Den forordning, vi drøfter her, griber kun ind i handelsleddet og forsøger at give forbrugeren mere omfattende og mere brugbar information med hensyn til kødets og produkternes oprindelse og produktionsforholdene i håb om, at det kan bringe ro på markedet. Men da forordningen jo er blevet til i en nødsituation, har den huller og mangler, som vi forsøger at rette op på med de ændringsforslag, vi har stillet. Ifølge forordningen kan kød og oksekødsprodukter fremover markedsføres med en mærkning, der indeholder oplysninger om produkternes oprindelse. For at dette kan lade sig gøre, må forordningen om identifikation og registrering af kvæg først træde i kraft med et datasystem, hvorefter mærkningen kan gennemføres. Der er følgende problemer med denne forordning: for det første er det mærkningssystem, der foreslås, fakultativt. Hvis vi gik med til det, ville vi få to markeder: et med mærkede produkter, som ville indgyde større tillid og have højere priser, og et med umærkede produkter, som ville være lidt suspekte, og hvor efterspørgsel og priser ville være lavere. Denne løsning synes nem og ville hurtigt kunne træde i kraft, men den dur slet ikke. Det er en kunstig beroligelse af forbrugerne; men der er ingen garanti for, at vi ikke om kort tid vil have en gruppe af mindre oplyste og fattigere forbrugere, som ikke vil være modtagelige over for information og vil ende med at købe de antageligt farligere, men billigere produkter. Jeg synes, det er en bedre løsning, selv om fordelen kun er midlertidig, hvis mærkningen bliver obligatorisk for alle oksekødsprodukter, også de industrielt forarbejdede. Denne løsning har ganske vist også sine negative sider, idet den kræver en omfattende administrativ og forvaltningsmæssig intervention, regulering og kontrol samt højere omkostninger. Men den står bedre i forhold til omfanget af den tillidskrise, vi står i. Det andet problem er, at mærkningen gælder kød og kødprodukter. Her mener Deres ordfører, at vi skal have en mærkning, der omfatter alle oksekødsprodukter, også de forarbejdede. Tredje problem: De oplysninger, som ifølge forslaget til forordning skal angives på mærkningen, er ikke tilstrækkelige. I mine ændringsforslag foreslår jeg, at mærkningen indeholder oplysninger om opfednings- og reproduktionsforholdene for de dyr, de pågældende produkter stammer fra, samt andre nyttige oplysninger. Endelig foreslår jeg strengere regler for kontrol med ordningens gennemførelse og sanktioner i tilfælde af manglende overholdelse af reglerne. Det er et spørgsmål, som Kommissionen har en tendens til at undervurdere, og den seneste BSE-krise burde have fået den til at ændre holdning. Alt dette løser dog ikke hele problemet og vedrører som sagt kun den afsluttende fase i den proces, der starter ved produktionen og ender hos forbrugeren. Lad os håbe, at Kommissionens og Rådets næste forslag indeholder interventioner, der griber problemet om dets rod, tager fat om selve produktionsmodellen og indser nødvendigheden af at regulere denne med nye kriterier, som tager udgangspunkt i en bæredygtig udvikling og beskyttelsen af forbrugerne og befolkningens sundhed. Til sidst vil jeg tillade mig en kort bemærkning: i går udtalte hr. Santer, at han går ind for obligatorisk mærkning. Jeg formoder, det betyder, at Kommissionen kan acceptere alle Miljøudvalgets ændringsforslag. Kommissionens svar vil være afgørende for, hvilke konsekvenser vi vil tage af støtten til Miljøudvalgets forslag. Mange tak. Olsson Fru formand, indledningsvis vil jeg gerne lykønske Papayannakis med et godt stykke arbejde. Det gælder i den nuværende situation om at genskabe forbrugernes tillid til levnedsmidlerne. Levnedsmidler var i gamle dage noget, der blev fremstillet og forbrugt lokalt. Dengang vidste man, hvor levnedsmidlerne kom fra, hvordan de blev fremstillet, hvordan de blev forarbejdet, og hvilke følger, dette havde. Det var også sådan, at folk på deres egen egn blev mere tolerante over for de smitstoffer og andre problemer, der kunne forekomme. I dag findes der ikke længere lokale levnedsmiddelmarkeder. Der findes heller ikke nationale levnedsmiddelmarkeder længere. I dag er der et europæisk og for visse levnedsmidlers vedkommende endog et globalt marked. Det er godt, at der i Den Europæiske Union er en fri strøm af varer og tjenesteydelser, og jeg er også positiv over for bestræbelserne for at øge den globale handel. Det er imidlertid ikke godt, hvis denne frie strøm fører til en yderligere spredning af smitstoffer og sygdomme - sygdomme, der kan ramme enten husdyr eller mennesker. Det er derfor, det er så vigtigt at holde rede på, hvad vi spiser, og at informere forbrugerne om, hvor levnedsmidlerne kommer fra, og hvordan de er blevet fremstillet. Hvad hr. Papayannakis' betænkning angår, skal vi tage stilling til to hovedspørgsmål: for det første om mærkningsordningen skal være frivillig eller obligatorisk, og for det andet om den kun skal gælde for oksekød i hele stykker, eller om den også skal gælde for oksekødsprodukter. Jeg erkender fuldt ud, at en obligatorisk ordning har sine svagheder. Jeg tror imidlertid, det ville være et forkert signal, hvis Parlamentet gik med til en frivillig ordning. På min partigruppes vegne skal jeg oplyse, at vi går ind for en obligatorisk ordning. Jeg erkender også fuldt ud, at forarbejdede produkter kan være svære at mærke; undertiden kan der jo være tale om en høj grad af opblandning. I sådanne tilfælde kan der stille sig hindringer i vejen for en mærkning af de forarbejdede produkter. Jeg mener imidlertid, at vi må finde ud af - og det må Kommissionen hjælpe til med - hvordan vi rent praktisk kan foretage en afgrænsning, således at den obligatoriske mærkning også kommer til at omfatte forarbejdede produkter. Derefter, fru formand, går jeg over til min egen betænkning, som reelt vedrører det samme spørgsmål, nemlig sikkerheden i forbindelse med levnedsmidler, men med fokus på levnedsmidler indført fra tredjelande. Jeg vil i denne forbindelse gerne rette en stor tak til Kindermann og Landbrugsudvalget for deres meget værdifulde synspunkter vedrørende en lang række enkeltheder, som vi i Miljøudvalget ikke havde fuld adgang til. Jeg vil også gerne takke Budgetudvalget, som har udtalt sig om betænkningen i form af en skrivelse. Kommissionens forslag går ud på, at der skal indføres harmoniserede regler for veterinærkontrol af alle produkter af animalsk oprindelse, der indføres i Fællesskabet, og at enhver sending skal underkastes en veterinær kontrol på en godkendt veterinærkontrolstation. I denne forbindelse skal databasen ANIMO anvendes ved kommunikationen mellem de forskellige stationer. Jeg er positiv over for forslaget og kan tilslutte mig alle væsentlige dele af det. Det indebærer en række værdifulde forenklinger. Men indførelsen af en fælles ordning betyder også, at det er nødvendigt at intensivere bestræbelserne for at begrænse importsvig. Der er ét synspunkt, som jeg har en særlig interesse i at tilføre; måske er der tale om en særlig svensk eller nordisk interesse, men det betyder mindre. Direktivets artikel 2 vedrører visse planteprodukter. Det drejer sig i øjeblikket om hø og halm, som skal undersøges for eventuelt indhold af mund- og klovsygesmitte. I dag er der imidlertid også andre problemer. Det gælder bl.a. i forbindelse med indførsel af sojamel, som ofte indeholder salmonella. Det giver ikke mindst de af os, der er kommet langt med hensyn til at være fri for salmonella, såsom Sverige og Finland, anledning til stor bekymring. Direktivet indeholder dog også en passage, hvorefter der skal tages hensyn til lande, der stiller særlige krav. Den er også relevant i denne forbindelse, og det er værdifuldt, at en sådan bestemmelse indgår. Jeg har et ændringsforslag vedrørende bøden. Det drejer sig faktisk kun om en detalje. Vi ønsker i overensstemmelse med det svenske retssystem, at den endelige afgørelse om pålæggelse af en bøde ikke skal være administrativ, men træffes af en domstol. Endvidere foreslår vi rent faktisk - måske lidt overraskende - at udsætte direktivets ikrafttrædelse til den 1. januar 1998, fordi informationsssystemet endnu ikke er taget i brug. Af samme grund kan ikrafttrædelsen ikke finde sted den 1. januar 1997 som angivet i Kommissionens forslag - dette tidspunkt har vi jo også passeret. Fru formand, det var sådan omtrent, hvad jeg havde at sige om denne sag. Vi har fra Miljøudvalgets side givet vor tilslutning til såvel Landbrugsudvalgets og dets ordfører Kindermanns som Budgetudvalgets ændringsforslag, og jeg tror, at der vil kunne træffes afgørelse om denne betænkning i ret stor enighed. Mayer Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, det er nødvendigt at drage konsekvenser af begivenhederne omkring BSE; dette blev vel særlig klart i går. Helt konkret og med henblik på fremtiden skal identifikationen af kvæg og også mærkningen af oksekød forbedres. Forbrugernes tillid til oksekød er radikalt ødelagt. Der er mange forskellige årsager hertil. Bl.a er det væsentligt, at kød i overvejende grad sælges som et anonymt masseprodukt, hvis oprindelse forbrugeren egentlig kun får meget lidt, ja næsten intet at vide om. Dette skal afhjælpes. Som en forudsætning for alle forbedringer på dette område behøver vi naturligvis et gennemsigtigt produkt, men også en gennemsigtig markedsføring. Kommissionen reagerede, og det vil jeg understrege, og forelagde i efteråret et forordningsforslag om identifikation og registrering af kvæg. Den påkrævede sikkerhed for forbrugeren forudsætter imidlertid på samme måde og med samme vægt identifikation af kvæg og mærkning af oksekød. Kun disse to bestanddele af en kvalitetssikring kan i sidste instans genskabe forbrugernes tillid. Det er ikke til megen nytte at beklage den utilstrækkelige gennemførelse af det eksisterende direktiv - der findes jo et. Vi skal med forordningen hurtigere nå målet og så i sidste instans også gennemføre denne forordning som grundlag i alle medlemslande. Ordningen for identifikation og registrering af kvæg er nu baseret på fire elementer: øremærker - og det i hvert øre - databaser - meget væsentligt - dyrepas og individuelle lister på hver enkelt bedrift. Disse elementer bliver obligatoriske, og de bør og skal blive obligatoriske. Rådet træffer så på grundlag af en rapport afgørelse om - og det vil jeg gerne gøre opmærksom på - hvorvidt der efter en forsøgsfase kan indføres elektronisk identifikation. Denne forsøgsfase, det såkaldte IDEA-program, er for øjeblikket i gang med ca. 1 mio dyr. Der hersker overhovedet ikke tvivl om, at de nuværende muligheder for at spore kvægs oprindelse er utilstrækkelige. Der skal tages hensyn til to principper: For det første skal forslagene kunne gennemføres. Vi må ikke letsindigt bringe foranstaltningerne på disse tre områder i fare. Ordningen skal fungere. Frem for alt gælder dette for forbindelsen mellem producenten og databasen. For det andet må man ikke glemme, selv om det er nødvendigt at genvinde forbrugernes tillid, at der også skal sørges for en så lille bureaukratisk belastning af producenterne som muligt, hvilket Europa-Parlamentet tidligere har krævet talrige gange. Denne genskabelse af forbrugernes tillid kræver anstrengelser. Landbruget er rede til også at udfolde disse anstrengelser. Jeg tror dog, at vi alligevel i højere grad skal inddrage medlemsstaterne i ansvaret for at gennemføre ordningen og derfor bør indrømme en vis frihed, navnlig i forbindelse med indførelsen af databasen og dyrepassene. Forudsætningerne for at indføre databasen er meget forskellige. De fungerer til dels, men i mange lande vil etableringen formentlig tage nogen tid. Udgangspunktet for vore overvejelser, mine damer og herrer, bør nu være, at vi i realiteten sikrer en absolut pålidelig dataregistrering. Men de steder, hvor dette er sikret, bør vi ikke kræve mere end nødvendigt, dvs. netop heller ikke nogen dobbeltregistrering. Et meget afgørende spørgsmål - og dette er vel det springende punkt, hr. kommissær - med hensyn til foranstaltningernes troværdighed vedrører indførslen fra tredjelande. Dette henviste hr. Olsson jo specielt til. For at sikre en korrekt identifikation i forbindelse med denne indførsel, ved denne ankomst til Fællesskabet fra tredjelande, skal de indførte dyr identificeres officielt allerede ved grænsen. De pågældende data skal derpå omgående videresendes til databasen, og udstedelsen af dyrepasset skal ligeledes ske straks. Jeg mener ikke, at Kommissionens ideer er tilstrækkelige i denne henseende. Her kræves det, at ordningen er troværdig. Vi kan ikke tillade os at være mindre strenge i forbindelse med indførslen fra tredjelande end i forbindelse med de dyr, der bliver født i Fællesskabet. Mine damer og herrer, dette anser jeg for at være meget væsentligt! Endvidere er den i øjeblikket gældende frist på 30 dage for identifikationen fornuftig, og vi bør holde fast ved den. Nu vil der jo blive sagt, mine damer og herrer, at artikel 100 A bør fastsættes som retsgrundlag for mærkningen. Og hvis artikel 100 A skal fastsættes som retsgrundlag for mærkningen, bør det samme vel også gælde for identifikationen af dyr. Efter Kommissionens udtalelser under forhandlingen om BSE i går skal den fælles beslutningstagning jo også udvides til at omfatte disse områder, hvis der med lidt god vilje fra alle parter næsten ikke eller kun i uvæsentlig grad vil indtræde en tidsforsinkelse, skal artikel 100 A gælde som retsgrundlag, også specielt i forbindelse med dette punkt »identifikation af kvæg«. Jeg anmoder her mundtligt om, at der stemmes om dette, og gør opmærksom på, at dette også trods en smule tidsforsinkelse formelt betyder henvisning til fornyet udvalgsbehandling. Men jeg mener, at med lidt god vilje kan man handle hurtigt her uden et særlig stort forbrug af tid. Kindermann Fru formand, mine damer og herrer, det kommissionsforslag, der er forelagt i dag, har til formål at fastsætte fælles principper for kontrollen af animalske produkter fra tredjelande. Gennemførelsen af det indre marked og den dermed forbundne afskaffelse af grænsekontrollen nødvendiggør, at indførselsbetingelserne harmoniseres som forudsætning for at ophæve de bilaterale aftaler. Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, på hvis vegne jeg udarbejdede udtalelsen, glæder sig over Kommissionens forslag. Det forenkler de hidtidige bestemmelser og tilpasser dem til de nye forhold. Det tilstræber at indføre strenge bestemmelser på visse områder med henblik på at sikre sundhedsbeskyttelsen. Bortfaldet af den hidtil separat gennemførte identitetskontrol kan accepteres, da den jo skal finde sted som led i den fremtidige fysiske kontrol. Bortset fra den mangelfulde og til dels vildledende oversættelse til tysk indeholder forslaget visse uklare formuleringer, som vi forsøger at rette op på gennem vore ændringsforslag. Vi håber, at Kommissionen accepterer disse foreslåede ændringer. Endvidere appellerer vi til Kommissionen om endnu en gang at tage sin holdning til det valgte retsgrundlag op til overvejelse. Den anfører selv i sit forslag, at den ensartede veterinærkontrolordning skal tage højde for gennemførelsen af det indre marked og harmoniseringen af sundhedsbeskyttelsen. Netop på baggrund af den aktuelle diskussion om BSE i Parlamentet og blandt borgerne udenfor og Kommissionens rigtige beslutning om at fratage Generaldirektoratet for Landbrug ansvaret for at gennemføre veterinærkontrollen, burde den egentlig være kommet til den erkendelse, at kontrollen med animalske produkter ikke i så høj grad har noget at gøre med den fælles landbrugspolitik, men snarere med sundheds- og forbrugerbeskyttelse. Det eneste relevante retsgrundlag, som også følger af erkendelserne og erfaringerne i de seneste uger og måneder, er for Parlamentet derfor artikel 100 A i forbindelse med artikel 129 A. Jeg tænker her også specielt på hr. Mayers bemærkninger, som jeg er 100 % enig i, nemlig at vi også bør udvide det til at omfatte de andre to betænkninger, der er forelagt i dag. McCartin Fru formand, i går gav vi udtryk for bekymringerne blandt de europæiske forbrugere og forbrugere uden for Unionen i forbindelse med hele spørgsmålet om oksekød. I dag træffer vi behørige foranstaltninger for at imødekomme nogle af disse bekymringer. Jeg glæder mig over Kommissionens nye hurtige reaktion og aktivitet på dette område. Jeg forkaster kritikken med hensyn til, at dette forslag pålægger landmændene unødvendige administrative omkostninger. Det er absolut nødvendigt at gøre dette for at konsolidere de markeder, som de europæiske landmænd har til deres kødprodukter. Det er også nødvendigt at berolige befolkningen i tredjelande, som køber vore produkter. I den Europæiske Union producerer vi 1 mio t oksekød, som skal sælges i tredjelande. Det er almindeligt kendt, at forbrugerne uden for Den Europæiske Union i stigende grad er bevidste om de sund- og sikkerhedsmæssige aspekter af de produkter, de køber af os. Denne foranstaltning er derfor vigtig af alle disse grunde. Jeg må give udtryk for Budgetkontroludvalgets bekymringer med hensyn til omkostningerne. Vi har måske 70 mio kvæg i Den Europæiske Union. Vi bruger 60 mia ECU årligt. Omkring 70 % af disse udbetales i individuelle præmier. Det er derfor yderst vigtigt ud fra et bogføringsmæssigt synspunkt, at vi nøjagtigt ved, hvor disse dyr er, og hvordan vi korrekt kan beregne det beløb, der skal anvendes og er blevet anvendt. Budgetkontroludvalget er også bekymret over, at denne forordning ikke omfatter får og geder. Vi bruger næsten yderligere 2 mia ECU på dette område. Vi mener, at eftersom får og geder var omfattet af det oprindelige direktiv 102, bør de også omfattes af dette. På Budgetkontroludvalgets vegne opfordrer jeg Kommissionen til at forelægge lovgivning med henblik på at give os yderligere forsikringer med hensyn til anvendelsen af disse midler. Papayannakis Fru formand, først vil jeg sige, at jeg generelt kan tilslutte mig hr. Mayers betænkning. I øvrigt er alt, hvad forordningen foreskriver, og de ændringsforslag, der skal forbedre denne, nødvendigt, for at vi kan få en mærkning af kødet. Hvis vi ikke får en identifikation og registrering af kødprodukter, kan vi ikke indføre en mærkning af kødet og de øvrige oksekødsprodukter. Jeg vil gerne fremhæve, hvor stort et arbejde det vil være at registrere og kontrollere de 95 millioner dyr, som Den Europæiske Unions kvægbestand består af, i databanker. Dette var noget, som var utænkeligt for år tilbage, og i dag vil det nødvendigvis medføre vældige omkostninger, som vi kan takke EU-organernes sløvhed for, for at sige det mildt. Det er prisen, vi må betale for den fordel, andre har høstet af deres holdning under hele BSE-krisen. Der er imidlertid et problem. Flere lande er stort set parate til at tage dette system i anvendelse, mens andre medlemslande er meget lidt forberedte, hvis ikke helt uforberedte. Hvis vi ikke vil åbne helt op for sort økonomi, smugling og andre ting, som i sidste instans ville skade befolkningens sundhed, er det efter min opfattelse nødvendigt at acceptere de ændringsforslag, som vi har vedtaget i Miljøudvalget, og som faktisk opfordrer Kommissionen til at udarbejde og finansiere et særprogram med henblik på harmonisering af lovgivningen i alle medlemslandene og tilvejebringelse af de nødvendige elektroniske og andre infrastrukturer, så identifikations- og registreringssystemet træder i kraft hurtigst muligt i hele Den Europæiske Union. Fantuzzi Fru formand, jeg finder de forslag, vi drøfter her i dag, meget vigtige. Jeg ser en stærk forbindelse mellem det, der er emnet for drøftelsen i dag, nemlig hr. Mayers betænkning, og det vi drøftede i går i forbindelse med BSE-krisen. Jeg finder det meget væsentligt at indføre en effektiv, lødig og sikker ordning for identifikation og registrering af kvæg. Samtidig påskønner jeg højt drøftelsen af mærkningen af oksekød, der, som det er blevet sagt i Europa-Parlamentets Landbrugsudvalg, skal være obligatorisk og ikke blot fakultativ. Efter min opfattelse er det meget vigtigt at give forbrugerne disse signaler, idet de i dag oplever en tillidskrise til oksekød og alle produkter af animalsk oprindelse, en krise der skyldes opdrætningsmetoden, de problemer, der af og til påpeges vedrørende dyretransporter, og vanskeligheder ved at få oplysning om oprindelsen af det produkt, der i forarbejdet stand kommer på vore borde. Til alle disse vanskeligheder, der allerede var kroniske og strukturelle og tyngede oksekødsmarkedet i Europa, er senere kommet BSE-affæren, der har gjort billedet særdeles kompliceret. Jeg tror derfor, at passystemet for dyr, databanker, øremærkningen og de individuelle lister, der skal føres på hver bedrift, og som efter vor gruppes opfattelse, absolut skal være obligatoriske - uden undtagelse end ikke i overgangsperioder, som tværtimod ville bevirke, at de blev fakultative - alle er meget vigtige forhold både med henblik på sundheden og veterinærkontrollen og undgåelse af svig ved administrationen af de præmier, der er omhandlet i den fælles landbrugspolitik for oksekødssektoren. Jeg finder, hr. kommissær, at det er nødvendigt hurtigt at nå frem til opstilling af retningslinjerne for den fælles markedsordning for oksekød, fordi dette er noget, der har været bebudet flere gange, og jeg finder, at alle vore lande, og særlig producenterne i Den Europæiske Union, har ret til at kræve, at der hurtigt skrides fra ord til handling. Schnellhardt Fru formand, hr. kommissær, mine damer og herrer, som led i problematikken omkring BSE og den dermed forbundne tillidskrise blandt forbrugerne er de tre forslag om registrering af kvæg og mærkning af oksekød samt Olsson-betænkningen af største betydning. Det skal ganske enkelt lykkes os at genvinde forbrugernes tillid. Et afgørende bidrag hertil er muligheden for at kunne spore kvægs og oksekøds oprindelse. Kommissionens strategi i forbindelse med registreringen af kvæg, nemlig at fastsætte en obligatorisk indførelse af såvel en database som en ordning med dyrepas, er rigtig. Vi bør ikke blive usikre på grund af de angiveligt tekniske vanskeligheder. De erfaringer, der er gjort i visse medlemsstater, viser, at meget er muligt. Det er klart, at direktivet fra 1992 ikke er gennemført tilfredsstillende, men kunne måske slet ikke gennemføres tilfredsstillende. Spekulationerne om de enkelte dyrs oprindelse varer ved. Vi bør være klar over, at vi stadig mangler at udføre det egentlige arbejde med gennemførelsen af den nye forordning. Således skal det sikres i praksis, at udvekslingen mellem medlemsstaternes databaser også fungerer. Hvad nytter det den franske landmand, hvis han i forbindelse med en okse fra Spanien ikke ved, hvor den stammer fra, hvis dataene herom kun er tilgængelige i den spanske database, og den ikke er tilgængelig for ham, eller omvendt? Det er imidlertid uforståeligt for mig, hvorfor Kommissionen ønsker at fastsætte, at dyr fra tredjelande først skal identificeres 14 dage efter indførslen. Netop i denne periode er der så mulighed for svig. Jeg støtter udtrykkeligt Landbrugsudvalgets ændringsforslag om her straks at foretage en identifikation, sådan som det hedder i Mayerbetænkningen. Hele ordningen er imidlertid kun til nogen nytte, hvis forbrugeren også kan få oplysninger om oprindelsen. Derfor skal oksekødet mærkes lige til salgsleddet. Vi er i Parlamentet enige om, at et frivilligt mærkningssystem, som Kommissionen har foreslået, er den forkerte vej med henblik på at genvinde forbrugernes tillid. Det nytter efter min opfattelse ikke noget at henvise til markedskræfterne, som skal føre til et mærkningssystem. Så længe der i Europa ikke findes nogen almindeligt udbredt mærkning på disse områder, opretholdes forbrugerens mistillid. Kun et obligatorisk mærkningssystem kan afhjælpe dette. Kommissionen udtalte følgende i Udvalget om Miljøog Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse: Hvis mærkningen er frivillig, kan man også lade kødprodukterne og de øvrige produkter, som f.eks. indeholder gelatine, blive omfattet af dette direktiv. Det resulterer i, at der mærkes i vidt omfang, det varer længe, og mange ting bliver skjult. Det er et taskenspillertrick, som De her forelægger os. Efter disse forslag skulle der på f.eks. en dåse creme stå otte oplysninger om det dyr, som gelatinen var udvundet af: slagtedato, køn, udskæringsmetode, for blot at nævne nogle. Dette er urealistisk, og dette bør vi holde fingrene fra. Jeg forstår naturligvis bevæggrundene blandt dem, der også her går ind for en vidtgående og obligatorisk ordning. Rent faktisk skal vi efter BSE give nye impulser og bevise, at det for os drejer sig om en ny begyndelse. Der rejser sig dog det spørgsmål, om det er muligt med krav, som næppe vil fungere i praksis. Jeg kan kun advare mod, at man indlader sig på noget sådant. Trods enhver forståelse for bevæggrundene: Vi må spørge os selv, om vi ikke ødelægger meget mere tillid, hvis det viser sig, at en sådan mærkning ikke er mulig, at der som følge af den således eksisterende forpligtelse til at tage fat på spørgsmålet gøres noget, som måske er uforståeligt, måske endog forkert - da disse forudsætninger nemlig er til stede. Hvad sker der, hvis der optræder sådanne tilfælde? Hvordan vil vi så genvinde forbrugernes tillid? Jeg mener, at man kun skal mærke det, som også kan kontrolleres. Intet medlemsland skal dog hindres i at træffe egne bestemmelser i denne henseende, men på europæisk plan bør vi ikke gennemføre dette. Men det, der ikke skal forkastes, hr. kommissær, og jeg beder Dem indtrængende om ikke at gøre det, er vore krav om, at betænkningerne skal behandles på grundlag af artikel 100 A. Efter hr. Santers redegørelse i går tror jeg, at det vil falde Dem let at støtte dette. I Miljøudvalget blev det støttet 100 %. Retsudvalget har givet sin tilslutning til, at det er rigtigt at forhandle om det. Så er vi godt på vej. Santini Fru formand, jeg vil for mit vedkommende understrege den store omtanke hos den, der har placeret denne forhandling her til formiddag efter forhandlingen om BSE, men også hos den, der har placeret tre betænkninger, som faktisk er komplementære, næsten i sammenhæng i en kæde, der fører til et vigtigt resultat. Der er tale om nye garantier for forbrugerne og tillige nye resultater for producenterne, måske under en endnu for beskeden involvering af udenforstående, men særdeles vigtige aktører på denne scene. Jeg hentyder her til grossisterne og de handlende, som i det øjeblik, hvor kødet bringes på markedet, spiller en vigtig rolle og får et ansvar, navnlig på mærkningsområdet. Jeg vil standse et øjeblik ved landbrugsverdenen og de problemer, som denne fornyelse kan tænkes at rejse. Indtil nu er alle landbrugere - også de mindste - sluppet let om ved det med den gamle øremærkning og registreringen af kvæget. Men det kan ikke nægtes, at disse nye regler nu medfører, at der på bedrifterne indføres ret fremmede forhold, først og fremmest med datamaten, som kræver en anderledes erhvervsuddannelse, og nye folk i virksomheden. Det er klart, at alt dette givetvis kan medføre økonomiske byrder og andre erhvervsmæssige forpligtelser, selvom alting klart peger imod en bedre kvalificering. Jeg går følgelig ind for fornyelsen, men førend men forærer en bil væk til nogen, tror jeg, at det vil være opportunt at sikre sig, at han har et kørekort, ellers ender han i grøften. Hør da mit forslag. Der skal ske en gradvis reform, særlig for så vidt angår indførelsen af databankerne, hvis troværdighed kræver, at inputkanalen hele tiden passes af en betydelig procentdel af producenterne. Forslaget om at indføre et »stødpudeår« efter den 31. december 1997 forekommer mig fornuftigt. Jeg tænker først og fremmest på de små bedrifter, bedrifterne i bjergegnene, hvori alle disse fornyelser - de få beboere taget i betragtning - kan vække ængstelse og bekymring. Når databanken først er oprettet, kan man tænke på dyrepasset, et afgjort meningsfyldt og ambitiøst forehavende, der skal ledsage dyrene ved flytning og følge dem i deres opvækst igennem hele livet, indtil den endelige attest, som vi kan kalde mærkningen, og som betegner afslutningen på en dokumentation, som skal bygge på klarhed og fuldstændighed af oplysningerne med henblik på at garantere produktets kvalitet, dvs. dets egenskaber, klare oplysninger om dets oprindelse, forarbejdningsmetoderne og eventuelle former for dyrlægekontrol. Dette gælder først og fremmest for afledte produkter af kødet. Jeg tænker med bekymring på de berømte hamburgere, som de unge, der lytter til os, sætter så stor pris på, og for hvis vedkommende disse mærker er vigtigere end for al anden forarbejdning af kødet, de hamburgere, for hvis vedkommende det endnu er utopisk at tænke sig angivelse af oprindelse, indhold og navnlig kvalitet. Watson Hr. formand, jeg repræsenterer Somerset i North Devon, som er Det Forenede Kongeriges centrale kvægområde, og hvad vi ikke ved om oksekød og oksekødsprodukter, er næppe værd at vide. Vi er blevet ramt alvorligt af den nylige tillidskrise i denne sektor. Det er derfor, jeg glæder mig over disse forordninger fra Kommissionen og også de ændringsforslag, hr. Papayannakis har foreslået, da jeg mener, at de er af afgørende betydning for at genskabe borgernes tillid til hele oksekødssektoren. Min gruppe går ind for en obligatorisk mærkningsordning. Vi mener, at selv om den geografiske oprindelse er vigtig, er det absolut ikke den afgørende eller bestemmende faktor. Det, vi ønsker at se, er ting som det, der kræves i hr. Papayannakis' ændringsforslag nr. 4 om mindstenormer. Vi ønsker at få en mærkning, som også omfatter genmanipulationsteknikker og anvendelsen af stimulerende midler i oksekødsproduktionen, selv om vi her foretrækker hr. Taminos ændringsforslag nr. 29 frem for dem, ordføreren har stillet. Jeg mener, at det er endnu mere vigtigt at mærke forarbejdede produkter, der indeholder oksekød og oksekødsprodukter, end at mærke selve kødet, selv om dette er vanskeligt. Dette er området, hvor offentlighedens tillid virkelig er lavest. Det er vigtigt, at offentligheden er bekendt med - og dette er noget, som vi liberale har stræbt efter i Europa-Parlamentet - hvad de levnedsmidler, de køber, nøjagtigt indeholder. Jeg mener også, at strengere mærkningskrav vil hjælpe landmændene. Landmændene har mistet kontrollen over deres sektor. De har mistet kontrollen over sektoren i opadgående retning, for så vidt angår levnedsmiddelsproducenterne, og de har mistet kontrollen over sektoren i nedadgående retning, for så vidt angår de store levnedsmiddelkæder. Krav, som vil bidrage til at øge offentlighedens tillid, vil også hjælpe landmændene med at genvinde kontrollen over denne vigtige sektor. De liberale i Parlamentet støtter derfor ideen om et dyrepas. Jeg vil gerne slutte med at sige til Kommissionen, at vi inden for den nærmeste fremtid har behov for at få revideret kravene i forbindelse med mærkning af levnedsmidler i Den Europæiske Union. Vi har en masse forordninger, og disse bør samles i et enkelt dokument. Tamino Fru formand, jeg finder, således som forhandlingen har vist det, at hele Parlamentet forstår det hensigtsmæssige og nødvendige i disse tre retsakter og forhandlingen under ét om disse, for det første fordi det ikke ville give nogen mening at have en mærkning, som vi ønsker skal være obligatorisk, hvis vi ikke havde en sikker identifikation af dyrene, hvoraf følger nødvendigheden af øremærkningen, databaserne, dyrepassene, listerne på de enkelte bedrifter og i fremtiden tillige en eventuel elektronisk identifikation. Alle disse forhold er en afgørende forudsætning, som skal skabes så hurtigt som muligt for at give garanti for resultaterne. Formålet er at kunne garantere borgerne, dvs. forbrugerne, en sikker kontrol og følgelig en mærkning, som efter vor opfattelse nødvendigvis må være obligatorisk for så vidt angår oksekød og fremtidig tillige for andre former for kød. Mærkningen skal foruden at være obligatorisk tillige være gennemskuelig, også ifølge de kommentarer, som allerede er vedtaget i Miljøudvalget på grundlag af ændringsforslag, der også er stillet af De Grønne. Vi finder naturligvis, at man noget tidligere kunne have bevæget sig i denne retning, og at det ikke havde været nødvendigt at afvente de dramatiske begivenheder, der er affødt af BSE, for at nå frem til dette resultat. Men i dag må vi, når vi er nået hertil, kræve, at der i løbet af kort tid gennemføres det, som er blevet lovet af kommissionsformand Santer. Vi forventer derfor, at Kommissionen i dag klart tilkendegiver, at mærkningen skal være obligatorisk, og at man ser bort fra de ændringsforslag, der er stillet i denne henseende. Vi forventer tillige en mærkning, der er særdeles gennemskuelig, hvorfor jeg håber på, at der ikke bliver tale om opposition, f.eks. vedrørende gensplejsede organismer. Dette ville også være forudsætningen for, at der obligatorisk i mærkningen af levnedsmidler skulle optages en bemærkning om produkter, der er fremstillet på grundlag af gensplejset materiale. Hjemmelen bør som angivet i hr. Papayannakis' og hr. Olssons betænkninger være artikel 100 A, og vi forventer, at kommissær Fischler direkte vil sige dette. Der behøves intet andet, og det er tilstrækkeligt at Kommissionen accepterer dette. Der kræves en omorganisering af GD XXIV, som reelt går i retning af beskyttelse af forbrugernes sundhed, men som skal foregå således, at der tildeles dette generaldirektorat tilstrækkeligt personale og ressourcer. Endelig afventer vi oprigtigt en reform af den fælles landbrugspolitik, hvori miljøproblemerne og sundhedsproblemerne får fortrin frem for produktionens størrelse. Vandemeulebroucke Fru formand, ærede kolleger, kvægavlen udsættes for et hårdt pres, og det skyldes ikke kun kogalskaben; der er en hel del andre ting. Den 20. februar vil det lige netop være to år siden, en veterinærinspektør i Flandern nådesløst blev myrdet. Dette mord lægges den vidtforgrenede hormonmafia til last. Ulovlig anvendelse af vækstfremmere i forbindelse med opfedning af kvæg er fortsat et meget alvorligt problem. Af den grund er identifikation og mærkning af oksekød vigtige initiativer. De er også komplementære. Alt starter ved identifikation og registrering, mærkning er en logisk følge deraf. Alligevel et par indvendinger. Først Mayer-betænkningens ændringsforslag 19 fra Udvalget om Landbrug og Udvikling af Landdistrikter, der ønsker, at producenterne tildeles et ekstra antal øremærker og pas, for at de selv skal kunne erstatte bortkomne øremærker og udfylde dem læseligt. Det er efter min mening yderst risikabelt, idet det kan føre til en hel del fusk. I mit land findes for eksempel en meget god identifikationsordning. Alligevel er der kvægavlere, der i ond hensigt ofte benytter sig af falske øremærker, og hos hormonmafiaen er det et alment kendt system. Tildeling af ekstra eksemplarer af uudfyldte, blanke øremærker eller pas sådan bare uden videre er i virkeligheden en direkte tilskyndelse til bedrag og svindel. Min anden indvending vedrører ønsket om en frivillig mærkningsordning. Jeg deler Papayannakis' bekymring over, at en sådan ordning vil medføre et dobbelt, asocialt marked. Resultatet bliver jo et dyrt marked med mærkede produkter på den ene side og på den anden side et billigt marked med ikke-mærkede produkter, og det er utilstedeligt. Derfor er en generel obligatorisk mærkning det eneste, der kan accepteres. Endelig følgende. En række bedrifter har indført et elektronisk system til identifikation af kvæg. Det går ud på elektronisk genkendelse af chips, der implanteres i kvæg. På den måde registreres bevægelserne automatisk, hvilket ikke kun er til nytte for kvægavlerne, men ligeledes for slagteriernes tællesystemer og endda for de centrale databanker. Mit spørgsmål til Kommissionen er, har hr. Schleicher allerede studeret dette system? Kan det lade sig gennemføre, hvad er kostprisen, det vil jeg altså meget gerne have et svar på. Belleré Fru formand, kommissær Fischler, hr. Papayannakis' betænkning om mærkning af oksekød fortjener positive overvejelser, særlig fordi den fastslår, at mærkningen skal være obligatorisk for at give forbrugerne nøjagtige oplysninger om selve kødet eller de produkter, der er fremstillet af oksekød. Dersom dette var sket tidligere, havde vi givet haft en bedre beskyttelse mod risikoen mod bovin spongiform encefalopati. I dag er denne mærkning fakultativ, hvorfor Europa-Parlamentet ved at vedtage denne betænkning vil forkaste Kommissionens forslag, hvorefter mærkningen skal være fakultativ. Der kræves sund fornuft og mod. Enten forsøger vi at generhverve forbrugernes tillid, eller også forsøger vi at gå nogle opdrætteres ærinde, der søger at tilsnige sig fordele ved ikke at offentliggøre, hvad der burde stå i mærket, nemlig oprindelse, forarbejdning, udløbsdato og tilsætningsstoffer til det produkt, som bringes på markedet. Jeg tiltræder, hvad taleren siger, når han nævner tanken om, at også importørerne af kød eller kødprodukter fra tredjelande bør mærke produkterne. Alleanza Nazionale er gunstigt over for mærkningen af oksekød og produkter heraf og fuldt ud opmærksom på, at visse af foranstaltningerne til kontrol af dyrene meget vel kan indebære betydelige vanskeligheder i praksis og kræve en betydelig organisatorisk og økonomisk indsats. Jeg har i et tidligere indlæg sagt, at den bovine spongiforme encefalopati krævede en streng lov, men en lov. I dag siger jeg, at man ikke kan både blæse og have mel i munden, og følgelig skal drøftelsen ikke blot angå forebyggelse, f.eks. identifikation og registrering af dyrene og edb-banker, men tillige i største klarhed, når produktet sendes på markedet. Vi siger derfor ja til mærkningen af kødet og råvarerne. Det er nødvendigt, at vi kommer til en forståelse i det mindste vedrørende den obligatoriske karakter af oplysningerne vedrørende kødets oprindelse og forarbejdning. Vi vil stemme for de ændringsforslag, der går i denne retning. Hardstaff Fru formand, jeg vil gerne først yde min tribut til det fortræffelige arbejde, som alle ordførerne har gjort og navnlig hr. Papayannakis, både i hans egen betænkning om mærkning af oksekød og oksekødsprodukter og også med hensyn til udtalelsen for Udvalget om Miljø- og Sundhedsanliggender og Forbrugerbeskyttelse om hr. Mayers betænkning om identifikation af kvæg. Vi kender alle baggrunden for disse to betænkninger, og også hr. Olssons betænkning, som blev forbundet af Kommissionen. Et af de centrale spørgsmål, der fremkom i går under vor meget lange forhandling om beretningen fra det særlige udvalg om BSE, var behovet for at kunne identificere og overvåge kvæg, hvis BSE skal udryddes. Et af de store problemer med hensyn til at identificere, hvilket kvæg der med rette skulle slagtes i Det Forenede Kongerige, var manglen på præcise registre. Undertiden har både landmændene og offentligheden i almindelighed oplevet, at BSE-frie besætninger er blevet slagtet først, mens besætninger, hvor der havde været tilfælde af BSE, befandt sig i det uvisse, idet ejerne af dem vidste, at kvæget kunne blive nedslagtet på et tidspunkt, men ikke vidste, om de skulle købe ekstra vinterfoder eller ej. Forslagene om en behørig registrering af besætningerne ved hjælp af øremærker, individuelle dyrepas og databaser skal hilses velkommen. Det er vigtigt, at oplysningerne om herkomst, besætning, fødselsdato og bedrift, hvor dyret har været holdt, let kan kontrolleres. I betragtning af den særlige situation i Europa for øjeblikket har Miljøudvalget stillet ændringsforslag med henblik på at tilføje oplysninger om foderplaner, hormoner og medicin. Der er en stigende foruroligelse blandt forbrugerne over virkningerne på menneskenes sundhedstilstand, hvis de udsættes for alt for store mængder antibiotika. Men hvis dyrene blev opdrættet mere ekstensivt, som det blev drøftet i går, vil der ikke være den samme frygt for infektioner, som er resulteret i, at man rutinemæssigt tilsætter dyrefoder antibiotika. Forbrugerne ønsker at vide, at de ikke indtager store mængder antibiotikarester, når de spiser kød. Det er derfor, at mærkningsordningerne harmonerer med den registreringsordning, der skal indføres for at tilvejebringe de oplysninger, der er nødvendige til en præcis mærkning af oksekød. Hr. Papayannakis foreslår med rette, at mærkningen bør være obligatorisk, og at oksekødsprodukter, ikke kun oksekød, bør omfattes af bestemmelserne. Dette er meget vigtigt, eftersom det hyppigere er forarbejdede oksekødsprodukter end oksekødet selv, der udgør en smitterisiko. Dette skyldes, at de ofte fremstilles af maskinudbenet kød og kød fra dele af slagtekroppen, som ikke normalt sælges i supermarkeder og hos slagtere. Dette drejer sig ikke kun om BSE. Flere mennesker er i den seneste tid døde af E.coli i Det Forenede Kongerige end af den nye art af Creutzfeldt-Jacobs sygdom som følge af, at de har spist inficerede oksekødsprodukter. Ældre mennesker og unge er særligt sårbare over for en sådan smitte. En god hygiejne under tilberedningen og gennemstegning og -kogning kan selvfølgelig mindske risikoen, men når producenterne ved, at disse produkter vil skulle mærkes med hensyn til kødets oprindelse, herunder hvad dyret blev opfordret med, vil det være et stort incitament for dem at sikre, at disse kødprodukter kun fremstilles af sunde råmaterialer. Med fremkomsten af BSE og den nye Creutzfeldt-Jacobs sygdom i mennesker har vi i Europa og navnlig i Det Forenede Kongerige fået en frygtelig advarsel om, at vi ikke må løbe risici hverken med hensyn til menneskenes eller dyrenes sundhed i bestræbelserne for at opnå den størst mulige profit. Vi skal se nærmere på landbrugets praksis, overvåge mere nøje, hvad vore levnedsmidler indeholder, og give vore forbrugere de oplysninger, der er nødvendige for at de kan få tillid til, at det, de køber og spiser, er sundt. Miljøudvalget - og absolut dets socialistiske medlemmer - stiller skrappe krav til Kommissionen med hensyn til de nødvendige oplysninger, behovet for, at mærkningsordningen er obligatorisk og omfatter både oksekødsprodukter og oksekød, samt behovet for, at foranstaltningerne gennemføres hurtigt. Den Socialistiske Gruppe føler, at vi har en forpligtelse til at fremme folkesundheden og forbrugerbeskyttelsen i Europa. Vore landmænd og oksekødssektoren kan kun på lang sigt få fordel af, at der genskabes en velfunderet tillid blandt forbrugerne. Schierhuber Hr. kommissær, mine damer og herrer, Europa-Parlamentets arbejde har i den seneste tid egentlig været præget af BSE. I undersøgelsesudvalgets beretning har man forsøgt at analysere fortiden, og jeg er overbevist om, at dette ikke vil blive uden konsekvenser. Men nu skal vi efter min opfattelse gå i gang med at fastsætte retningslinjerne for fremtiden. Vi skal se den nuværende katastrofe som en chance for at opnå forbedringer. Forbedringer betyder frem for alt også at genvinde forbrugernes tillid, som i de seneste år på dramatisk vis er gået tabt. Jeg behøver i Parlamentet
{'language': 'da'}