Puhemies. Esityslistalla on seuraavana keskustelu Lissabonin strategian väliaikatarkistusta koskevista neuvoston ja komission julkilausumista. Tässä kysymyksessä neuvostoa edustaa puheenjohtaja Schmit ja komissiota varapuheenjohtaja Verheugen. Joukko Euroopan parlamentin jäseniä puhuu parlamentin nimissä; he ovat juuri asettumassa paikoilleen. Arvoisa neuvoston puheenjohtaja Schmit, annan teille puheenvuoron. Schmit, Arvoisa puhemies, viisi vuotta Lissabonin strategian hyväksymisen jälkeen Eurooppa-neuvostoa pyydetään jälleen kerran keskustelemaan Lissabonin strategian elvyttämisestä strategian väliaikatarkistuksen yhteydessä. Komission ehdotuksen mukaisesti meidän on elvytettävä tämä strategia keskittämällä toimintamme aikaisempaa voimakkaamman ja kestävämmän kasvun saavuttamiseen ja laadukkaiden työpaikkojen määrän lisäämiseen. Eurooppa-neuvosto voi siten vahvistaa strategian asianmukaisuuden täsmentämällä sen päämäärää ja vaikutuksia. Kasvun ja työllisyyden tavoitteisiin on pyrittävä sellaisen synergisen prosessin avulla, jossa kehityksen on tapahduttava strategian kolmen eri ulottuvuuden välillä. Nämä ulottuvuudet ovat taloudellinen, sosiaalinen ja ympäristöä koskeva ulottuvuus. Tässä yhteydessä Eurooppa-neuvosto asettaa lisäksi ensisijaisia tavoitteita, joiden on ohjattava unionin toimintaa sosiaalialalla. Sosiaalisen toimintaohjelman uudelleentarkastelun on täydennettävä ja tuettava Lissabonin strategian väliaikatarkistusta, erityisesti siltä osin kuin kyseessä on talouskasvun sosiaalisen ulottuvuuden edistäminen. Eurooppa-neuvoston on korostettava ympäristöpolitiikan osuutta kasvun ja työllisyyden edistämisessä. Lisäksi sen on vahvistettava tarve sisällyttää ympäristöä koskevat näkökohdat Lissabonin prosessiin. Eurooppa-neuvosto tarkastelee myös kestävän kehityksen strategiaa koskevaa komission tiedonantoa, mutta palaan tähän aiheeseen myöhemmin, koska se muodostaa täysin erillisen kohdan neuvoston asialistalla. Eurooppa-neuvosto tarkastelee myös sitä, kuinka strategian hallintaa voidaan parantaa sekä unioninlaajuisesti että jäsenvaltioissa. Hallintokysymys on todellakin keskeisellä sijalla väliaikatarkistuksessa. Se on ratkaiseva tekijä strategian onnistumisen kannalta. Puheenjohtajuuskauden kannalta tätä monisäikeistä kysymystä voidaan tarkastella supistamalla se muutamaan pääkohtaan. Ensiksi on hyväksyttävä joukko integroituja suuntaviivoja, joiden avulla tämänhetkiset eri prosessit voidaan synkronisoida ja rationalisoida. Se, että yleisö kokee strategian avoimuuden puutteelliseksi, johtuu itse asiassa suurelta osin siitä, että prosesseja ja kertomuksia on niin paljon, mikä estää myös strategian tehokkaan täytäntöönpanon. Eurooppa-neuvoston antamien laajojen suuntaviivojen perusteella komission on nyt esitettävä ehdotuksia suuntaviivoiksi, joihin sisältyvät muun muassa talouspolitiikan laajat suuntaviivat ja työllisyyspolitiikan suuntaviivat, ja yhdistettävä ne yhdeksi johdonmukaiseksi asiakirjaksi. Tämän jälkeen Eurooppa-neuvoston on hyväksyttävä nämä integroidut suuntaviivat, ja siltä osin kuin perustamissopimuksessa niin vaaditaan, neuvoston on hyväksyttävä ne virallisesti. On sanomattakin selvää, että parlamentin näkemykset otetaan tässä prosessissa huomioon täysimääräisesti. Toiseksi on otettava käyttöön kolmivuotiset kansalliset toimintaohjelmat. Jäsenvaltiot saavat valita aiempaa joustavammin prioriteettinsa ja strategian täytäntöön panemiseksi käytettävät toimintatavat juuri mainitsemissani integroiduissa suuntaviivoissa esitetyn kehyksen mukaisesti. Ehdotuksen mukaan jäsenvaltioiden on laadittava kansalliset toimintaohjelmansa yksityiskohtaisesti näiden integroitujen suuntaviivojen mukaisesti kuulemalla mahdollisimman laajasti kaikkia asianomaisia. Neuvottelujen ja koordinoinnin sekä päätösten täytäntöönpanon helpottamiseksi kukin jäsenvaltio voisi osoittaa yhden tahon, joka on vastuussa Lissabonin strategian täytäntöönpanosta. Kolmanneksi noudatetaan seurantamenettelyä, joka perustuu välikokouksissa tapahtuvaan täytäntöönpanon säännölliseen arviointiin. Ideana on, että kaikkien jäsenvaltioiden on esitettävä joka syksy vuodesta 2006 alkaen kansallisen toimintaohjelmansa täytäntöönpanoa koskeva kertomus. Sen perusteella komissio esittää kunkin vuoden tammikuussa arviointikertomuksen, joka sisältää tarvittaessa joitakin mukautusehdotuksia, ilman, että integroituja suuntaviivoja muutetaan kuitenkaan täysin. Kertomus on voimassa kolme vuotta. Eurooppa-neuvosto antaa tämän jälkeen lausuntonsa mukautuksista. Neuvosto jatkaa erilaisissa kokoonpanoissaan työtään kaikkien niiden kysymysten parissa, jotka liittyvät Lissabonin strategian tarkistukseen, ja yleisten asiain neuvosto palaa aiheeseen 16. maaliskuuta, juuri ennen Eurooppa-neuvoston kokousta. Nämä ovat tärkeimmät parhaillaan keskusteltavina olevat ehdotukset, jotka laaditaan 22. maaliskuuta pidettävää Eurooppa-neuvoston kokousta varten. Barroso, Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, esitin kuukausi sitten puheenjohtajakokouksessa ideoitamme kestävää kasvua ja työllisyyttä koskevaa yhteistyötä varten Lissabonin strategian vauhdittamiseksi. Tätä yhteistyötä koskeva tavoitteemme on yksinkertainen: meidän on ajanmukaistettava ja lujitettava talouttamme ja sosiaalista malliamme, ja meidän on parannettava elämänlaatuamme todella määrätietoisten uudistusten avulla. Meidän on ymmärrettävä, että asianmukaisista ympäristöä koskevista politiikoista voi seurata kaksi etua, jotka koskevat työllisyyttä ja kestävän kasvun takaamista. Taloudellisen vakauden lujittamiseksi meidän on parannettava yritystemme – sekä hyvin suurten että pienten ja keskisuurten yritysten – kykyä luoda lisää ja parempia työpaikkoja. Meidän on myös parannettava tuottavuutta investoimalla enemmän tietoon, innovaatioon ja ihmisiin. Tänään yhdellä tärkeimmistä yhteistyökumppaneistamme – Euroopan parlamentilla – on ensimmäinen tilaisuus ilmaista näkemyksiään ja vahvistaa toimintansa painopisteet. Sekä minä että muut komission jäsenet pidämme tätä keskustelua hyvin tärkeänä. Kiitämme teitä poliittisesta investoinnista, jonka olette tehneet sellaisen kokonaisvaltaisen päätöslauselmaesityksen esittämiseksi, josta käy ilmi parlamentin mielipiteiden laaja kirjo. Olemme kanssanne samaa mieltä monista prioriteeteista, ja ymmärrämme huolenaiheenne. Keskustelemme myöhemmin tänään tulevasta Eurooppa-neuvoston kokouksesta. Huippukokous on uudistettua Lissabonin strategiaa koskevan matkan alku – ei sen loppu. Tuen täysin puheenjohtajavaltion Luxemburgin edustajan esittämiä huomautuksia. Onnistumme ainoastaan, jos jokainen tuntee voivansa päästä osalliseksi Euroopan menestyksestä. Menestyksen edellytyksenä on sellaisen näkemyksen esittäminen, joka saa liikkeelle väestön tuen, antaa todellisen tunteen vastuunotosta ja ennen kaikkea johtaa todelliseen toimintaan kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla. Tuen liikkeelle saamiseksi on kuitenkin oltava selvää, miksi nämä uudistukset ovat tärkeitä ja että ne ovat osa laajempaa näkemystämme. Uudistukset koskevat ihmisiä ja heitä eniten koskettavia kysymyksiä, joihin lukeutuvat työnsaantiedellytykset, asianmukaiset elinolosuhteet heidän lapsilleen, turvallisuus eläkkeelle siirtymistä ja sairastumista koskevissa asioissa sekä korkealaatuiset julkiset palvelut. Niissä on kyse paremmasta elämänlaadusta ja paremmasta elintasosta kaikissa laajentuneen EU:n osissa, sekä kaupunkien keskustoissa että maaseutu- ja rannikkoyhteisöjen sydämessä. Ne koskevat EU:n yhdistämistä 2000-luvun infrastruktuuri- investointien ja alueellisten investointien avulla. Niissä on kyse eurooppalaisen huippuosaamisen hyödyntämisestä mahdollisimman tehokkaasti liike-elämässä – erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten huolenaiheiden käsittelemisestä – ja kaikilla luovilla aloilla, mutta myös tieteen ja teknologian alalla sekä ainutlaatuisessa yhteiskuntamallissamme. Uudistuksissa on kyse myös kaiken tämän saavuttamisesta tavalla, joka takaa tuleville sukupolville joko samanlaiset tai paremmat mahdollisuudet kuin mistä itse nautimme. Tämä kestävän kehityksen päämäärä tukee Lissabonin strategiaa ja EU:n toimintaa kaikilla aloilla. Nämä ovat laajoja taloudellisia, sosiaalisia ja ympäristöä koskevia tavoitteita. Ne muodostivat Lissabonin strategian ytimen silloin, kun strategia käynnistettiin, ja ne ovat sen ydinkysymyksiä edelleen. Voin luvata teille, että tämä komissio pyrkii kaikin tavoin takaamaan, että ne ovat sitä myös tulevaisuudessa, varsinkin keskustellessamme tulevista rahoitusnäkymistä lähikuukausina. Aina toisinaan testaamme tällä hetkellä – ainakin poliittisissa puheissaan – eurooppalaisen yhteiskuntamallin puolustuksen etulinjassa olevien tahojen todellista sitoutumista koheesioon ja solidaarisuuteen. Meidän on kuitenkin kohdattava tosiseikat. Emme ole saavuttaneet toivottuja tuloksia Lissabonin strategian viitenä ensimmäisenä vuotena. Tulokset ovat olleet liian vähäisiä, samoin valtioiden ja yhteiskunnan vastuunotto. Viidessä vuodessa emme voi väittää edistyneemme puutteiden korjaamisessa avainaloilla, kuten tuotantoon, tutkimukseen ja koulutukseen sijoittamisessa, emmekä koulunsa varhain keskeyttäviä tai köyhyyttä koskevien ongelmien ratkaisemisessa. Tähän voimme lisätä tehokasta maailmanlaajuista kilpailua ja väestön ikääntymistä koskevan haasteen. Ne eivät ole enää tulevaisuuden haasteita, vaan jokapäiväistä todellisuutta yrityksillemme ja työntekijöillemme. Tämän vuoksi Lissabonin strategia on elvytettävä ja saatettava ajan tasalle. Tämän vuoksi ehdotamme kasvu- ja työpaikkakysymysten esiin nostamista näihin haasteisiin vastaamiseksi. Dynaaminen ja innovatiivinen Eurooppa auttaa meitä tässä parhaiten. Varapuheenjohtaja Verheugen selostaa yksityiskohtaisemmin, kuinka tämä huomion uudelleen kohdentaminen toteutuu käytännön toimien ja tulosten muodossa. Tämä ei tarkoita muiden alojen toiminnan väheksymistä. Uusi sosiaalinen toimintaohjelma, kestävän kehityksen strategian tarkistaminen ja ilmastonmuutosta koskevat toimemme ovat osoitus komission halusta sitoutua etenemiseen hyvin monilla aloilla. Otan esiin kaksi päätöslauselmassanne käsittelemäänne erityistä huolenaihetta. Ensimmäinen niistä on Lissabonin strategian tasapaino. Tiedän joukon esiintuotuja huolenaiheita, jotka koskevat toimien kohdentamista kasvuun ja työllisyyteen. Uudelleenkohdentaminen ei ole millään tavoin ristiriidassa sosiaali- ja ympäristöpolitiikkamme kanssa. Kasvu on välttämätön edellytys tehokkaalle ja aikaisempaa kunnianhimoisemmalle solidaarisuutta edistävälle ohjelmalle, aivan kuten työttömyyden torjuminen on paras suoja syrjäytymistä ja köyhyyttä vastaan. Kestävää kehitystä ei ole ilman kasvua ja ilman dynaamista taloutta; emme voi edistää alueiden välistä lähentymistä, ja sosiaaliset ja ympäristöä koskevat päämäärämme luisuvat käsistä. Hyväksyn kuitenkin täysin, että kestävä kasvu puolestaan edellyttää samanaikaista koheesion edistymistä, sosiaalista toimintaohjelmaamme ja sitä, että käsittelemme kestämättömiä ja vahingollisia ympäristösuuntauksia. Palveludirektiivi edellyttää unionissa avoimia ja menestyviä palvelujen sisämarkkinoita sekä korkealaatuisia ja helposti käytettävissä olevia julkisia palveluja. Ne ovat menestyvän yhteiskunnan avaintekijöitä. Olemme kuitenkin yksilöineet joukon aloja, joilla tarvitaan muutoksia sellaisen laajan yksimielisyyden saavuttamiseksi, jonka haluaisimme saada aikaan. Olemme todenneet olevamme valmiita käytännön yhteistyöhön kanssanne, parlamentin kanssa ja puheenjohtajavaltion kanssa ensimmäistä käsittelyänne koskevissa valmisteluissa. Meidän on erityisesti taattava lainsäädäntö, jossa poistetaan sosiaalisen polkumyynnin riski ja jonka kattavuus on laaja, vaikka sen ei tarvitse välttämättä kattaa terveydenhoitoa tai yleishyödyllisiä palveluja. Lainsäädännössä on käsiteltävä lähtövaltioperiaatteen toteutumista koskevia aitoja huolenaiheita. Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, haluan sanoa lopuksi muutaman sanan Lissabonin strategian hallinnasta. Mielestäni meidän ei ole tarpeen kirjoittaa Lissabonin strategiaa kokonaan uudelleen lähiviikkoina. Komissio ja – älkäämme unohtako – myös parlamentti ovat kuitenkin esittäneet joukon innovaatioita koskevia ehdotuksia. Ehdotimme eurooppalaisen teknologiainstituutin perustamista, että sääntelyn parantaminen erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten aseman parantamiseksi olisi asetettava etusijalle, että tehtyjen ehdotusten uudelleentarkastelua olisi korostettava nykyistä enemmän ja että valtiontukea ja verotusta koskevia sääntöjä olisi käytettävä yrittäjyyttä, innovaatiota ja tutkimusta kannustavalla tavalla. Lisäksi ehdotimme, että toteutettaessa työmarkkinauudistuksia on keskityttävä toimenpiteisiin, joilla helpotetaan naisten, nuorten ja ikääntyvien työntekijöiden työnsaantia ja työssä pysymistä, ja eurooppalaisen nuorisosopimuksen tekemistä. Itse asiassa voimme mielestäni väittää, että ihmisillä on melko selkeä käsitys siitä, mitä on tehtävä. Tämän hetken poliittinen haaste liittyy sen selvittämiseen, kuinka voimme yhteisön tasolla auttaa ihmisiä toteuttamaan tarvittavat asiat käytännössä. Kyse on yksinomaan vastuunotosta. Ennen kaikkea sen vuoksi, etteivät jäsenvaltiot – ja yhteiskunta yleensä – ole toteuttaneet omia rakenneuudistuksiaan, monet kyseisistä uudistuksista ovat tuottaneet pettymyksen viiden viime vuoden kuluessa. Vastaukseksi tähän tilanteeseen olemme laatineet seuraavat ehdotukset, jotka päätöslauselmaesitystenne perusteella näytätte hyväksyvän. Ehdotamme ennen kaikkea sellaisten integroitujen suuntaviivojen laatimista Euroopan unionin tasolla, joissa yhdistetään nykyiset talouspolitiikan laajat suuntaviivat ja työllisyyspolitiikan suuntaviivat, jotta jäsenvaltiot voivat saada selkeämmän käsityksen siitä, mihin toimiin ne ovat sitoutumassa. Ensimmäistä kertaa mikrotaloudellisia uudistuksia käsitellään yksityiskohtaisesti. Tämä on siten integroitu näkemys, joka sisältää makrotaloutta koskevat politiikat, mikrotaloudelliset uudistukset ja työllisyyspolitiikan, jotta Lissabonin strategia ei jäisi pelkäksi koristeeksi, vaan jotta se voitaisiin sisällyttää talouspolitiikkamme ytimeen. Toiseksi ehdotamme kansallisiin tilanteisiimme mukautettujen kansallisten Lissabonin ohjelmien kehittämistä. Aloite on tietenkin jäsenvaltioilla, mutta olemme jo valmistelleet samanaikaisesti Lissabonin strategiaa koskevaa Euroopan unionin ohjelmaa, joka tarjoaa yhteisön tason aloitteita ja jossa selostetaan siten yksityiskohtaisesti, mitä on tehtävä yhteisön tasolla ja mitä kansallisella tasolla. Kolmanneksi ehdotamme tietojen toimittamista koskevien velvoitteiden yksinkertaistamista sekä yhteisön tasolla että kansallisella tasolla, jotta jäsenvaltiot voivat käyttää enemmän aikaa uudistusten toteuttamiseen ja vähemmän aikaa niitä koskevien selontekojen kirjoittamiseen; useimmat ihmiset eivät välitä selonteoista. Tämän vuoksi selontekoja tärkeämpää olisi kiinnittää enemmän huomiota yhtenäiseen näkemykseen parhaillaan toteutettavista uudistuksista. Pyrkimyksenämme on kehittää aktiivista osallistumista näihin uudistuksiin ja saattaa ne kansallisten poliittisten keskustelujen ytimeen. Tänä keväänä pidettävä Eurooppa-neuvoston kokous ei ole tien päätepiste – päinvastoin, se antaa poliittista pontta uudelle lähestymistavalle. Jotta maaliskuussa määritetyt laajat poliittiset suuntaviivat olisivat täysin johdonmukaisia, niiden on kuitenkin ohjattava kesäkuussa tehtäviä rahoituspäätöksiä. Unioni ei saa tyytyä pelkkiin pyrkimyksiin. Mikäli se haluaa menestyä, sen on myös otettava käyttöön pyrkimyksiä varten tarvittavat resurssit. Tältä osin rahoitusnäkymiä koskeva aloitteita sisältävä sopimus, jossa painotetaan asianmukaisesti koheesiota, olisi ratkaiseva tekijä sosiaalisen mallimme lujittamiseksi ja kehittämiseksi viiden seuraavan vuoden aikana. Eurooppa-neuvosto tekee samanaikaisesti tietä kansallisen tason ja alueellisen tason keskusteluille toimintaohjelmista, jotka jäsenvaltiot on pyydetty esittämään tänä syksynä. Odotan paljon näiltä keskusteluilta. Lissabonin strategian on perustuttava kumppanuuksiin ja vuoropuheluihin, jotka on luotu eri kansojen välille kansallisella, paikallisella ja sosiaalisella tasolla viime vuosien koheesiopolitiikan avulla. Jollei tämä toteudu, ei ole mahdollista mobilisoida niitä kumppaneita, joita strategian täytäntöönpano koskee. Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, sanottakoon, että talous- ja sosiaalikomitean ja alueiden komitean kanssa pitämieni kokousten jälkeen pidän hyvin kannustavana sitä, että kyseiset instituutiot ovat yleisesti ottaen ottaneet lämpimästi vastaan Lissabonin strategiaa koskevan tarkistuksemme. Olen myös erittäin iloinen nähdessäni yhteisen julistuksen, jonka antoivat äskettäin kaksi suurinta eurooppalaista ammatti- ja työnantajajärjestöä. Tämän ansiosta voimme saavuttaa tasapainoisen yksimielisyyden kunnianhimoisten uudistusten toteuttamiseksi. On sanomattakin selvää, että tässä kumppanuudessa Euroopan parlamentin jäsenet ovat tärkeässä asemassa, mikäli haluamme todella toteuttaa nämä uudistukset. Tämän vuoksi pyydän teitä antamaan joka vuosi oman panoksenne kevään Eurooppa-neuvoston, joka antaa perustamissopimuksen mukaisesti prosessia ohjaavat suuntaviivat, työhön sekä johtamaan poliittisia keskusteluja, joilla voidaan mobilisoida tuki kansallisella, alueellisella ja paikallisella tasolla. Tämä on näkemyksemme kumppanuudesta, jonka tämä komissio haluaa luoda kanssanne. Uskomme, että tältä pohjalta ja tällaisen sitoumuksen ansiosta Eurooppamme eteen voidaan tehdä paljon enemmän. Verheugen, . Arvoisa puhemies, hyvät parlamentin jäsenet, laaja kasvu- ja työllisyysaloite, josta keskustelemme parlamentissa tänään, on komission tärkein hanke viiden vuoden aikavälillä. Kyseisen hankkeen menestys vaikuttaa siihen, kuinka meitä kaikkia arvioidaan. Kaikkia EU:n toimielimiä arvioidaan sen perusteella, onko tämä kasvu- ja työllisyysaloite menestys, sillä Euroopan kansalaiset odottavat meidän kääntävän suuntauksen ja pitävän Euroopan kilpailukykyisenä maailmalla, vieläpä erittäin kilpailukykyisenä yhä tiukentuvassa kilpailussa – korostan "erittäin kilpailukykyisenä". Toisinaan kuulemme ohjeita, kuinka on käsiteltävä väestön ikääntymiseen liittyviä uhkakuvia, lisääntyvän globalisaation vaaroja ja niitä yhä monimutkaisempia tapoja, joilla työ jaetaan eri puolilla maailmaa. Meille annetaan toisinaan ohjeita, joiden mukaan kilpailukyky on saavutettava leikkaamalla palkkoja ja löyhentämällä sosiaalisia ja ympäristöä koskevia standardeja. Tällaiset ohjeet ovat vääriä. Sen sijaan että voisimme antaa kilpailun vähentyä, meidän on pitäydyttävä tiukasti siinä, että Euroopan kyky kilpailla perustuu sen tavaroiden ja palvelujen laatuun ja niiden johtoasemaan. Meillä pitäisi olla selkärankaa sanoa selväsanaisesti, että Euroopassa valmistettujen ja myytyjen tuotteiden voidaan väittää sekä olevan teknisesti ja laadultaan parhaita että kuvastavan tiettyjä eurooppalaisia arvoja, kuten näkemystämme siitä, että tuotteemme ja palvelumme eivät voi perustua ympäristön häikäilemättömään hyödyntämiseen tai ihmisoikeuksien piittaamattomaan polkemiseen. Olen lujasti vakuuttunut siitä, että pitkällä aikavälillä tällainen eurooppalainen talouspoliittinen ajattelutapa antaa meille kilpailuedun, sillä maailman muut dynaamiset alueet eivät voi välttyä kohtaamasta sitä tosiseikkaa, että ihmiset haluavat yhä tiukempia ympäristöä koskevia ja sosiaalisia standardeja. Haluan nimenomaisesti korostaa sitä, että kasvu- ja työllisyysaloite – uusi Lissabonin toimintasuunnitelma – on hanke, joka voi toimia ainoastaan, jos sen ymmärretään perustuvan kumppanuuteen. Ihmiset saattavat ajatella: "annetaanpa sen porukan Strasbourgissa ja Brysselissä hoitaa asia ja epäonnistua jälleen kerran". Hanke voi kuitenkin onnistua vain, jos EU:n toimielimet ja jäsenvaltiot kantavat yhdessä vastuun siitä. Puheenjohtajalla oli juuri jotain sanottavaa epäilyistä, joita jotkin jäsenvaltiot osoittivat sitä tapaa kohtaan, jolla aiomme panna tämän strategian täytäntöön. Puhun juuri heille sanoessani, että meillä ei ole aikomusta luoda kömpelöä raportointi-, suositus- ja seuraamusmekanismia; sen sijaan haluamme mallin, jolla yhdessä esitämme ja analysoimme politiikan tuloksia. Tarvitsemme kuitenkin edistymiskertomuksessa, jonka on perustuttava jäsenvaltioiden tilanneselvityksiin, esitettävää tiivistettyä tietoa tuloksista. Kenenkään ei tarvitse pelätä näitä, sillä jopa nykyään jäsenvaltioiden on esitettävä yksityiskohtaisia kertomuksia. Ehdotuksemme itse asiassa vähentää jäsenvaltioiden velvoitteita. Kenenkään ei tarvitse pelätä, että komissio suunnittelee luokitusten tai niin sanottujen mustien listojen laatimista, mutta meidän on voitava nähdä selkeästi, mitä olemme saavuttaneet vuodessa ja mitä meidän on vielä saatava aikaan. Toiseksi komissio kiirehtii kovasti jäsenvaltioiden hallituksia, jotta ne nimeäisivät jäseniä – ministereitä – vastaamaan Lissabonin strategian koordinoinnista maassaan. Strategia on voitava yhdistää henkilöihin. Luonnollisin ratkaisu olisi, jos tämä tehtävä annettaisiin kilpailukykyneuvostoon kuuluville ministereille, joiden tehtäviin Lissabonin strategia kuuluu joka tapauksessa. Sen ansiosta tämä neuvosto, joka etsii parhaillaan uutta roolia, voisi myös löytää uuden roolin ja olla siinä nykyistä paljon tehokkaampi. Komissio suosittelee tätä vaihtoehtoa hyvin voimakkaasti. Lopuksi huomautan, että laadin tämän vuoden kuluessa joukon merkittäviä aloitteita hankkeen eurooppalaisen ulottuvuuden esiin tuomiseksi. Kaikki komission esitykset edellyttävät ennakkohyväksyntää, jota varten arvioidaan, kuinka asianomainen hanke tai aloite edistää Euroopan kasvua ja työllisyyttä. Tähän kysymykseen on vastattava joka tapauksessa, ja aiommekin vastata siihen. Esitämme teille hyvin pian oman vastuualueeni tärkeimmät poliittiset aloitteet, ja esitämme ne tarkoituksellisesti valitussa järjestyksessä. Aivan ensimmäisenä kohtana on säädöskäytännön parantaminen. Säädöskäytännön parantamista koskeva hanke on hienotunteisesti sanottuna polkenut paikoillaan varsin kauan. Se tarvitsee selkeän poliittisen suunnan. On varmasti selvää, että säädöskäytännön parantaminen vaikuttaa välittömästi ja suoraan Euroopan talouden tuottavuuteen ja laatuun. Toinen asia on, että voimme työskennellä ainoastaan yhdessä. Parlamentilla on tärkeä rooli tässä tehtävässä, samoin neuvostolla sekä jäsenvaltioilla ja komissiolla. Kyseessä ei ole ainoastaan tuleva säädöskäytäntö ja kilpailukyvyn parantaminen sen avulla; kyseessä on myös yhteisön säännöstötämänhetkisessä muodossaan ja sen tarkasteleminen sen arvioimiseksi, tarvitsemmeko yhä kaiken, mistä olemme säätäneet viime vuosikymmeninä, vai voidaanko tällä alalla toteuttaa laaja-alainen yksinkertaistaminen. Toiseksi Euroopalla on laaja ja käytännössä käyttämätön taloudellisen suorituskyvyn potentiaali; se on aivan edessämme, puhumme siitä usein, ja kuitenkin sitä käytetään vain vähän. Tarkoitan Euroopan 25:tä miljoonaa pientä ja keskisuurta yritystä, jotka tarjoavat kaksi kolmasosaa kokonaistyövoimastamme. Älkäämme tyytykö pelkästään toteamaan, että kyseiset 25 miljoonaa yritystä ovat Euroopan talouden selkäranka. Tarvitsemme politiikkaa kyseisiin yrityksiin innovaation, investointikapasiteetin ja luovuuden aloilla sisältyvän valtavan potentiaalin hyödyntämiseksi ja tämän potentiaalin muuttamiseksi työpaikoiksi. Esitän teille pian ehdotukset pieniä ja keskisuuria yrityksiä koskevan EU:n politiikan ajanmukaistamiseksi ja parantamiseksi – korostan sanaa "parantamiseksi" – laaja-alaisesti. Kolmanneksi mainitsen teollisuuspolitiikan; jo pelkkä sana herättää joidenkin jäsenvaltioiden keskuudessa pelkoa. Tarvitsemme 2000-luvun teollisuuspolitiikkaa varten ajanmukaisen määritelmän. Se ei voi olla enää sama kuin menneisyydessä, jolloin joidenkin teollisuudenalojen ympärille pystytettiin suoja-aitoja. Myös tällä alalla voimme ainoastaan yrittää säilyttää kilpailukyvyn ja parantaa sitä, mutta meidän on oltava tietoisia siitä, että Eurooppa tarvitsee vahvan ja pitkäaikaisen teollisuusperustan, minkä vuoksi Euroopan teollisuussektoria on tarkasteltava alakohtaisesti ja keskusteltava kaikkien sidosryhmien – yritysten, ammattiyhdistysten, lainsäädäntöelinten ja hallitusten – kanssa siitä, millainen sääntelykehys on paras tarkasteltavana olevalle alalle sen kasvupotentiaalin hyödyntämiseksi mahdollisimman tehokkaasti. Lopuksi haluan mainita innovaation, jota varten komissiolla myös on uusia ja kauaskantoisia ehdotuksia. Innovaatio on yhdistävä osanen tutkimuksen, kehittämisen ja tuotannon välisessä ketjussa, eikä Eurooppa ole sillä alalla tarpeeksi voimakas. Meidän on parannettava valmiuksiamme synnyttää tutkimustuloksista innovaatioita ja sovellettava tätä taitoa kaikkialla. Muun muassa amerikkalaiset ovat tässä paljon parempia. Nykyinen komissio on lujasti vakuuttunut siitä, että Eurooppa on riittävän voimakas kohdatakseen maailmanlaajuisen kilpailun haasteet. Lähes kaikilla talouden aloilla vähintään yksi eurooppalainen yritys tai maa on johtoasemassa maailmanlaajuisesti. Toisin sanoen me pystymme siihen. Voimme oppia toinen toisiltamme. Voimme tukea toisiamme käyttämään yhteiskuntamme potentiaalia, mutta meidän on annettava EU:n toimielimille valmiudet toteuttaa tämänsuuntaista politiikkaa. Ennen kuin päätän puheeni, voin siten ainoastaan todeta, että kasvu- ja työllisyyspolitiikka on voimakas väline näiden pitkän aikavälin päämääriemme saavuttamiseksi, mutta tämän on tultava esiin seuraavien rahoitusnäkymien luvuissa. Mielestäni voin sanoa tässä yhteydessä ainoastaan, että kasvu- ja työllisyyspolitiikkamme onnistumisen kannalta olisi erittäin vahingollista, jos epävarmuus seuraavista rahoitusnäkymistä jatkuisi jonkin aikaa. Kehotan jäsenvaltioita sisäistämään pikaisesti sen, että laaja-alaisten hankkeiden valmistelu vaatii aikaa. Aika ei ole puolellamme. Kyseessä on myös Euroopan uskottavuus yleisön silmissä; meidän on oltava valmiita osoittamaan, että tekomme tukevat puheitamme. On myös totta, että toiminta maksaa – en voi mitään asialle. Ilman budjettia, jonka avulla voidaan tuottaa tavaroita ja ilman selkeitä rahoitusnäkymiä on vaikeaa, jollei mahdotonta, saavuttaa sitä mihin pyrimme. Poettering, . Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa neuvoston puheenjohtaja, hyvät kollegat, haluan aloittaa tämän hyvin tärkeän keskustelun kiittämällä hyvin lämpimästi kumpaakin esittelijää, Lehneä ja Désiriä, heidän tekemästään työstä. Ulotan kiitokset koskemaan myös ohjauskomitean puheenjohtajaa Daulia ja ryhmämme koordinaattoria Thysseniä, joiden työ on ollut merkittävää. Samalla kiitän nimeltä mainitsematta myös kaikkia muita, jotka ovat osaltaan myötävaikuttaneet siihen, että voimme – toivottavasti – saada hyvästä syystä laajan enemmistön äänestäessämme puolelta päivin. Komissio – jonka puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan toivotamme tervetulleiksi tänne tänään – on vahvistanut viisivuotista virkakauttaan varten oikeat prioriteetit, joita ovat kasvu ja työllisyys. Ryhmämme tukee niitä määrätietoisesti, ja olemme myös iloisia nähdessämme, että komissiota edustavat täällä niin tärkeät jäsenet ja että se on edustettuna niin monilukuisesti. Vaakalaudalla on Euroopan unionin kyky kilpailla. Tarkastelkaamme muutamia lukuja ja verratkaamme itseämme tärkeimpiin kilpailijoihimme, kumppaneihimme ja ystäviimme Yhdysvalloissa. Mikäli kuvaamme 15 jäsenvaltion EU:ta luvulla 100, laajentuminen 25 jäsenvaltion EU:ksi laski tuottavuutemme työntekijää kohti 93:een, samalla kun työn tuottavuus USA:ssa on 121. Tämä osoittaa, millaisesta kilpailuedusta Yhdysvallat nauttii. Se, että kansalaisemme elävät kauemmin, on suuri ilonaihe, mutta se on samalla yksi niistä suurista haasteista, jotka meidän on kohdattava. Samalla herää kysymys, kuinka voimme hyödyntää vanhempien ihmisten kokemusta. Kahdenkymmenen viiden jäsenvaltion EU:ssa työllisyysaste on 40 prosenttia; Yhdysvalloissa se on 59,9 prosenttia. Eikö meidän pitäisi pyrkiä selvittämään keinoja iäkkäiden henkilöiden potentiaalin ja kokemusten lisäämiseen ja heidän työmahdollisuuksiensa parantamiseen? Tutkimuksen ja kehittämisen tarkastelu osoittaa, että 25 jäsenvaltion EU kuluttaa siihen 1,9 prosenttia BKT:stä; USA:ssa vastaava luku on 2,8 prosenttia. Tämä osoittaa, kuinka valtava urakka meillä on edessämme. Ryhmämme pitää hyvin tervetulleena kahden yrittäjyyden lujittamisen tarvetta koskevan tarkistuksen sisältöä. Varapuheenjohtaja Verheugen oli oikeassa korostaessaan pienten ja keskisuurten yritysten roolia, sitä, että meidän on luotava riskinottokulttuuri, kannustettava henkilökohtaisia aloitteita ja henkilökohtaista vastuuta ja ennen kaikkea sellaisen talouden alan lainsäädännön tarvetta, joka ei ole byrokraattinen ja joka on yritysten, erityisesti pienten ja keskisuurten yritysten, ymmärrettävissä, jossa säädetään yksinkertaisesta ja oikeudenmukaisesta verojärjestelmästä ja joka tarjoaa talouspolitiikassa tarvitsemamme ennustettavuuden. Tämä tarkoittaa, että meidän on varmistettava, että elinkeinonharjoittajat voivat luottaa poliittisia tehtäviä hoitaviin. On hyvin tärkeää, että kehitämme kasvuun suuntautuneen makrotaloudellisen ympäristön. On tärkeää, että meillä on vakaa valuutta, että taloutemme ja työmarkkinamme kehittyvät voimakkaasti ja että alennamme valtionvelkaa. Tämän vuoksi voin ainoastaan kannustaa kaikkia toimijoita uudistamaan vakaussopimuksen siten, että – olettaen, että ne onnistuvat tässä tehtävässä – sopimus muodostaa lopulta yhteisten ponnistelujemme ytimen. Tarvitsemme uudistuksen, joustavuutta, vastuun hyväksymistä ja byrokratian vähentämistä. Onnistuminen kaikissa näissä asioissa helpottaa solidaarisuutta – joka voi toteutua hyvin rationaalisen ja kaukonäköisen sosiaalipolitiikan muodossa – niitä yhteisömme ja jäsenvaltioidemme ihmisiä kohtaan, jotka tarvitsevat sitä. Pyydämme jäsenvaltioita myötävaikuttamaan sellaisen Euroopan luomiseen, joka on kehityskelpoinen ja kasvua edistävä ja jonka talous kasvaa. Tämä ei ole kuitenkaan päämäärä itsessään; tavoitteena on pikemminkin sellaisten työpaikkojen luominen, joiden ansiosta ihmiset voivat osallistua ja käyttää valinnanvapauttaan Euroopassa. Tämä on yhteinen tehtävämme tällä hetkellä. Schulz, . Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, yhdyn komission jäsenen Verheugenin näkemykseen siitä, että Lissabonin strategian toteuttaminen on komission tärkein hanke viiden vuoden ajanjaksolla. Yhdyn myös siihen näkemykseen – jonka jakavat komission lisäksi myös kaikki EU:n toimielimet ja kaikki Euroopan unionin jäsenvaltiot – että hanke itsessään on täydellinen, ja että sen onnistumisen edellytyksenä on, että kaikki asianomaiset tahot hoitavat siitä oman osuutensa. Kiitän myös omasta puolestani kaikkia tilapäiskomitean jäseniä – kollegojani Désiriä ja Goebbelsiä sekä Klaus-Heiner Lehneä – ja muita oman ryhmäni jäseniä, sillä he kaikki tekivät hyvin intensiivistä työtä ja osallistuivat hyvin rakentavasti siihen laajaan ja yksituumaiseen asiakirjaan, joka on käsiteltävänämme tänään. Keskustelimme kauan siitä, mitä meidän olisi korostettava puhuessamme Lissabonin päämäärien saavuttamisesta. Se, mitä olen kuullut tänään, toistaa myönteisellä tavalla keskustelussamme antamiamme viestejä. Olen samaa mieltä siitä, että Lissabonin toimintasuunnitelma epäonnistuu, jos ihmisistä tuntuu siltä, että sen avulla pyritään laatimaan uudelleen eurooppalainen sosiaalinen malli ja mahdollisesti jopa heikentämään sitä. Vastaavasti Lissabonin toimintasuunnitelma hyväksytään, jos ihmiset voidaan saada tuntemaan, että se lisää Euroopan hyvinvointia: hankkeen on tehtävä Euroopasta kilpailukykyisempi maanosa samalla kun säilytetään sellainen sosiaalinen sääntelykehys, jonka ansiosta kuka tahansa Euroopan unionissa voi elää kunnollista elämää, ja hankkeen avulla on voitava luoda työpaikkoja sekä sosiaalista turvallisuutta nuorille ja vanhoille. Hankkeen menestys on sidoksissa näihin seikkoihin – siihen, saako se yleisen hyväksynnän. Neljän tai viiden vuosikymmenen ajan koko Euroopan unionin tarkoitus oli rauhan säilyttäminen Euroopassa, tasapainon saavuttaminen köyhien ja rikkaiden välillä, jakaantuneen maanosan saattaminen yhteen ja jakautuneisuuden poistaminen. Olemme saavuttaneet kaiken tämän. Niin kauan kuin menestystä kesti, ihmiset pitivät EU:ta omana hankkeenaan. Kyseinen ajanjakso on kuitenkin päättymässä, ja ihmiset kyselevät yhä enemmän, mihin EU:ta tarvitaan. Yhä useammille tämä on hyvin henkilökohtainen kysymys. Ihmiset haluavat tietää sekä EU:n arvoista että Euroopan unionin taloudellisista hyödyistä. Euroopan unionin taloudellinen hyöty piilee yhdentyneessä Euroopassa ja sisämarkkinoissa, joiden avulla voidaan vapauttaa EU:n oma taloudellinen ja yhteiskunnallinen voima ja jotka ovat tämän maanosan järjestäytynyt vastaus globalisaatiohaasteeseen. Lissabonin strategiassa pyritään nimenomaan antamaan prosessille sosiaalinen ja taloudellinen merkitys, minkä vuoksi se on hyvä alku ja hyvä päätös. Emme saa luovuttaa sen vuoksi, että olemme olleet sitoutuneita tähän prosessiin jo vuosia emmekä ole tyytyväisiä; sen sijaan meidän on koottava rohkeutemme ja jatkettava pyrkimyksiämme. Mielestäni asiakirja, jonka hyväksymme tänään, osoittaa, että parlamentin jäsenten valtaenemmistö osallistuu muiden toimielinten – komission ja toivottavasti neuvoston sekä yksittäisten jäsenvaltioiden – pyrkimyksiin. Se, mitä sekä komission jäsen Verheugen että komission puheenjohtaja totesivat tänään, on ratkaisevan tärkeää: emme voi toimia yksin, eivätkä EU:n toimielimet toimi yksinään, vaan onnistumme ennen kaikkea yhteisvoimin jäsenvaltioiden kanssa. Yhdyn voimakkaasti komission jäsenen Verheugenin näkemykseen, ja haluaisin selventää tämän asian ryhmäni puolesta. Olin myös iloinen nähdessäni komission puheenjohtajan hymyilevän iloisesti, kun komission jäsen Verheugen toi esiin rahoitusnäkymien ja Lissabonin prosessin välisen yhteyden. Mikäli tämän hankkeen halutaan menestyvän, tehtäviä ei voida aina vain lisätä samalla kun resurssit vähenevät; sellainen ei johda tuloksiin. Niitä, jotka haluavat tämän hankkeen onnistuvan ilman, että resursseja lisätään, ei saa jättää vaille vastausta, kun he haluavat jakaa resurssit uudelleen Lissabonin päämäärien hyväksi. Saatetaan sanoa, että asetamme rajoituksia; ehkä asia on niin. Jos yläraja asetetaan, mutta rahaa ei ole enää käytettävissä, on kuitenkin päätettävä, mitkä Lissabonin strategiaan liittyvät investoinnit on lopetettava ja mihin muihin tehtäviin tämä vaikuttaa. Tähän mennessä neuvosto ja jäsenvaltiot ovat pysytelleet arvokkaasti hiljaa siitä, mihin kaikkeen tämä vaikuttaa, mutta ne olisi asetettava koetukselle. Odotan komissiolta samanlaista sitoumusta kuin kuulimme tänään komission jäseneltä Verheugenilta ja komission puheenjohtajalta. Kerrottakoon valtionpäämiehille ja hallitusten päämiehille, että rahoitusnäkymien on voitava edistää juuri Lissabonin tavoitteiden saavuttamista, jos niihin suhtaudutaan vakavasti. Tämä yhteys on mielestämme tärkeä, kuten niiden kolme pääkohtaa – parempi sääntely, pienten ja keskisuurten yritysten lujittaminen ja aktiivinen teollisuuspolitiikka sekä teollisuuden työpaikkojen että ympäristöä koskevien vaatimusten ja tuotteidemme laadun takaamiseksi – näiden ansiosta voimme myös kilpailla paremmin vientimarkkinoilla. Kyllä, kaikki me Euroopan parlamentin sosialistiryhmän jäsenet tuemme näitä asioita, sillä ne luovat ennen kaikkea työtä, joka puolestaan luo sosiaalista turvallisuutta. Tämä on lähtökohtamme. Olen kiitollinen kaikille niille tilapäiskomitean jäsenille, jotka auttoivat saamaan parlamentin valtaenemmistön kannatuksen tälle keskeiselle asialle. Mielestämme yksi asia on selvä: jos parlamentti antaa oikeistomielisiä päätöslauselmia, vasemmistolla ei ole niihin mitään osuutta. Jos parlamentti antaa päätöslauselmia, joista tulee esiin meidän sosiaalidemokraattien ajattelutapamme, tuemme niitä. Watson, Arvoisa puhemies, jotta komission puheenjohtaja voisi onnistua Lissabonin toimintasuunnitelmassaan, jäsenvaltioiden on suhtauduttava siihen vakavasti. Neuvoston puheenjohtajavaltion tämänaamuinen pyyntö, että joku jokaisesta jäsenvaltiosta kantaisi vastuun, on hyvin perusteltu. Arvoisa puheenjohtaja Barroso, tarvitsette lisäksi poliittista tahtoa neuvostossa ja parlamentin tukea uudistuksillenne; kumpikaan näistä asioista ei ole päivänselvä. EU:n oikeistopuolueet eivät ole vieläkään hyväksyneet sitä globalisaatioon liittyvää keskeistä tosiseikkaa, että kansallisvaltio ja vapaat markkinat eivät ole enää yhteensoveltuvia. Tavaroiden ja pääoman vapaalla liikkuvuudella ei ole taloudellista merkitystä, jolleivät palvelujen ja työvoiman vapaa liikkuvuus toteudu samanaikaisesti. Vasemmistoa puolestaan vaivaavat edelleen erimielisyydet valtion roolista taloudenhoidossa. Arvoisa puheenjohtaja Barroso, Euroopan liberaali- ja demokraattipuolue tukee toimintasuunnitelmaanne vankasti ja yhtenäisesti, edellyttäen, että myönnätte, että kasvua kannustavat ja uusia työpaikkoja luovat voimat ovat yrittäjyydessä ja määrätietoisessa toiminnassa merkittävien uusien tuotteiden luomiseksi ja merkittävien uusien palvelujen tarjoamiseksi. Todellinen kilpailu maailmantaloudessa koskee investointipääoman houkuttelemista uusien ideoiden tukemiseen ja uusien työpaikkojen luomiseen. Jollei yhtenäismarkkinoita saada toimimaan asianmukaisesti, häviämme taistelun. Liberaali- ja demokraattipuolue ei kiellä hallitusten roolia taloudenhoidossa. Kun paremmin koulutettu, varakkaampi, itsevarmempi yleisö on alkanut tuntea eettistä huolestuneisuutta ja herkistyä riskeille, ja kun yritykset arvostavat aineetonta omaisuutta kuten yrityksen mainetta, tarvitaan aktiivista ja vastuullista hallitusta. Tämän vuoksi suhtaudumme myönteisesti esimerkiksi REACH-ehdotuksiinne tai sitoumukseen sisällyttää ilma-alusten päästöt päästökauppajärjestelyihin. Hallituksilla on myös rooli kansalaisten suojelemisessa petokselta tai markkinoiden toiminnan riittämättömyydeltä ja yhtäläisten kilpailuehtojen aikaansaamisessa sekä yritysten välillä että yritysten ja kansalaisten välillä. Tämän vuoksi ryhmäni tuki sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskevaa direktiiviä viime kaudella ja tukee parlamentissa ehdotuksia, jotka koskevat oikeusvarmuuden lisäämistä rajatylittävässä kaupassa. Pidämme hyvin tärkeänä talouspolitiikan saattamista tasapainoon. Meillä on tämän vuoksi vakavia varauksia esimerkiksi huonosti laadittua ohjelmistopatenttidirektiiviä kohtaan, joka näyttää hyödyttävän enemmän monikansallisia yrityksiä kuin pieniä sijoittajia. Tarvitaan enemmän älyllistä kurinalaisuutta, jotta McCreevyn ehdotus voisi saada enemmistön puolelleen toisessa käsittelyssä. Patenttien olisi suojeltava innovaatiota kilpailun tukahduttamisen sijaan. Emme voi luoda monia uusia eurooppalaisia yrityksiä ilman johdonmukaisia henkisen omaisuuden sääntelyyn liittyviä sääntöjä kaikkialla Euroopan unionissa. Lopuksi todettakoon, että palvelujen sisämarkkinoiden on oltava Lissabonin toimintasuunnitelman kulmakivi kasvun ja työpaikkojen tarjoamiseksi. Liberaali- ja demokraattipuolue havaitsee suuren eron markkinoiden toiminnan ja julkisten palvelujen velvoitteen täyttämisen välillä, ja palveludirektiiviin on tehtävä joitakin muutoksia tämän osoittamiseksi. Arvoisa puheenjohtaja Barroso, myönnätte, että jos Euroopan kasvuluvut laahaavat edelleen, emme voi tarjota samaa turvallisuuden, vaurauden ja mahdollisuuksien tasoa kansalaisillemme kuin muualla on saavutettu. Tuemme pyrkimyksiänne potkaista käyntiin Euroopan talous, mutta talouden kehityksen mittaaminen pelkästään määrällisesti sisältää puutteita, jotka eivät jää meiltä huomaamatta. Esimerkiksi turvallisemmat, polttoainetehokkuudeltaan aiempaa paremmat ja käytön jälkeen helpommin purettavissa olevat autot heikentävät talouskasvua perinteisesti mitattuna, mutta luovat muunlaista hyvää. Toivomme, että komissio on avoin tällaisille ideoille. Maanosamme taloudellisen elinkelpoisuuden ja sosiaalisen terveyden ja ympäristöterveyden parantamiseksi samanaikaisesti Lissabonin toimintasuunnitelman on oltava sekä joustava että oikeudenmukainen ja kaukonäköinen. Mikäli näin on, Lissabonin porvarit voivat olla ylpeitä siitä, että he ovat saaneet lainata nimensä Euroopan menestykselle. Aivan kuten Henrik Purjehtija ohjasi eurooppalaiset löytöretkeilijät uusiin maihin ja vaurauteen, voitte te ohjata meitä samanlaisen taloudellisen menestyksen löytämiseen. Frassoni, . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, jos vertaamme tämänaamuisia puheita ja Lissabonin strategian tarkistusta koskevaa päätöslauselmaa, josta meidän on tarkoitus äänestää, Barroson muutaman viikon takaiseen puheeseen, tunnemme pakostakin iloa siitä, että ainakin periaatteessa on saavutettu laaja sopimus siitä, että Lissabonin ja Göteborgin strategian elvyttäminen edellyttää uuden välttämättömän tasapainon löytämistä strategian kolmen ulottuvuuden kesken, toisin sanoen sen ympäristöä koskevan, taloudellisen ja sosiaalisen ulottuvuuden kesken. Mielestämme tämä ei kuitenkaan riitä, jotta voisimme osallistua muotoutumassa olevaan poliittiseen kompromissiin ainakaan sen tämänhetkisessä muodossa. Olemme tietenkin iloisia siitä, että jotkin ehdotuksistamme on sisällytetty yhteiseen päätöslauselmaan, mutta asiakirjassa on mielestämme edelleen puutteita. Siinä ei valita selvästi välineitä, jotka meillä olisi oltava käytettävissämme päämääriemme saavuttamiseksi. Siinä ei anneta myöskään takeita siitä, että komissio ja parlamentti ovat halukkaita ja kykeneviä vastustamaan niitä, jotka eivät usko, että EU:n on valvottava taloutta, ja jotka vaativat koheesiopolitiikkojen uudelleenkansallistamista, työmarkkinoiden taaksepäin vievää uudistusta ja unionin budjetin lisäleikkauksia. Koska tavoitteena oli kompromissin saavuttaminen, päätöslauselmaan on sisällytetty ristiriitaisia elementtejä, minkä vuoksi viesti on sekava sen sijaan, että se olisi vakuuttava. Olemme poimineet tekstistä joukon epäjohdonmukaisuuksia. On totta, ettei kukaan maksa mielellään veroja, mutta emme ole samaa mieltä siitä, että veroja olisi leikattava valikoimatta mahdollisimman paljon, koska se johtaisi ainoastaan sosiaalisen eriarvoisuuden kasvuun. Eurooppa tarvitsee verouudistusta, joka vähentää työvoimakustannuksia ja verottaa muita aloja. Jacques Delors totesi saman hyvin monia vuosia sitten, mutta mitään ei ole tehty sen jälkeen, vaan aihe on jäänyt sivuun EU-keskusteluissa. Toiseksi päätöslauselma sisältää erittäin maltillisen ja jopa epäselvän asenteen kolmea erittäin tärkeää aihetta kohtaan, joista on tulossa lähikuukausina lainsäädäntöä koskevan ankaran kiistan aihe; nämä aiheet ovat palveludirektiivi, REACH-asetus ja ohjelmistopatentteja koskeva direktiivi. Kiistan tulos osoittaa, merkitseekö Lissabonin strategia ainoastaan paluuta vanhoihin thatcherilaisiin kaavoihin vai onko se todellinen uusi alku Euroopalle. Arvoisa puhemies, arvoisa komission jäsen McCreevy, mielestämme Bolkestein-direktiivi on vedettävä pois, jotta voimme aloittaa uudelleen hyvissä merkeissä, toisin sanoen yleishyödyllisiä palveluja koskevalla direktiivillä. Arvoisa komission jäsen Verheugen, uskomme, että REACH-asetus nykyisessä muodossaan tarjoaa juuri riittävän kompromissin teollisuuden epäilemättä tärkeiden perusteiden ja terveyteen ja ympäristöön liittyvien prioriteettien välillä. Se on kompromissi, jota myös komission ja parlamentin pitäisi puolustaa kynsin hampain kemikaaliteollisuuden aggressiivista edunvalvontaa vastaan; ala ei ymmärrä, että tehokkaan ja uskottavan valvontajärjestelmän organisointi on paras keino taata sen kilpailukyky. Mielestäni ohjelmistojen patentoitavuuden suora vastustaminen merkitsee sen vahvistamista, että eurooppalaisia innovaatioita edistetään tiedon vapaudella ja levittämisellä eikä suojelemalla suuria monikansallisia yrityksiä ja niiden monopoleja. Arvoisa puheenjohtaja, tässä asiakirjassa on perustavanlaatuinen epäselvyys, joka koskee unionin todellista lisäarvoa verrattuna kansallisten hallitusten toteuttamiin toimiin. Mielestämme sellainen lisäarvo perustuu kykyyn investoida sellaista kasvua tukeviin välineisiin, jota ei voida esittää pelkkinä BKT:n prosenttiosuuksina, ja aloihin, joiden arvoa ei voida mitata täsmällisesti rahassa, kuten koulutukseen ja kulttuuriin. Tämä tapahtuu hyödyntämällä uusiutuvia luonnonvaroja ja käyttämällä kestäviä ratkaisuja sekä luopumalla asteittain aloista, jotka ehdyttävät ja tuhlaavat luonnonvaroja, kuten suuret infrastruktuurityöt ja tehomaatalous, ja aloista, joista aiheutuu merkittäviä terveys- ja ympäristöriskejä, kuten ydinenergiasta, geneettisesti muunnetuista organismeista ja haitallisista kemiallisista tuotteista. Arvoisa puheenjohtaja, silloin kun se on mahdollista, olemme teidän puolellanne tehdessämme näitä valintoja, mutta kun se ei ole mahdollista, olemme teitä vastaan ja eurooppalaisten puolella. Wurtz, Arvoisa puhemies, EU:n valtionpäämiehet ja hallitusten päämiehet sekä komissio halusivat osoittaa maaliskuussa 2000, että sosiaalista toimintaa voidaan harjoittaa käyttämällä liberaaleja keinoja. Heidän luja tavoitteensa, joka koski täystyöllisyyden saavuttamista vuoteen 2010 mennessä, synnytti paikoitellen todellisia toiveita. Nyt viisi vuotta myöhemmin tilanne on ankara pettymys. Työttömyys on edelleen keskimäärin noin 9 prosenttia Euroopassa, jossa epävarmuus työpaikasta kasvaa nopeasti. EU:n suurimmassa talousmaassa Saksassa, joka on ehdottomasti suurin viejä, työttömyys on kuitenkin ylittänyt viiden miljoonan rajan. Lissabonin tavoitteen – 70 prosentin työllisyysaste vuoteen 2010 mennessä – saavuttamiseksi viiden vuoden kuluessa olisi luotava 22 miljoonaa työpaikkaa enemmän kuin nykyisellä vauhdilla saadaan aikaan. Sitä on vaikea kuvitella ajankohtana, jolloin Euroopan keskuspankki on juuri tarkistanut euroalueen kasvuennustettaan laskemalla sen 1,6 prosenttiin tänä vuonna, ja kun muun muassa Italia ja Alankomaat ovat laman partaalla. Asiat eivät mene kuitenkaan kaikkien kannalta huonosti. -lehdessätodetaan, että suurten yritysten voitot ovat kasvaneet räjähdysmäisesti. Niiden osuus Euroopan ja Aasian BKT:stä on brittilehden mukaan saavuttanut tason, jollaista ei ole koettu viimeisten 25 vuoden aikana. Lehden mukaan työntekijät ovat pääasiallisia häviäjiä, mutta kuka puhuu työntekijöistä? ATD Neljäs maailma -järjestö puolestaan pahoittelee sitä, ettei komissio mainitse lainkaan 2. helmikuuta antamassaan tiedonannossa tavoitetta, joka koskee 68 miljoonan ihmisen elämää unionissa tällä hetkellä koskettavan köyhyyden poistamista. Eikö teidän mielestänne sellainen radikaali ero eilen ilmoitettujen tavoitteiden ja tänään saavutettujen tulosten välillä anna meille aiheen epäillä vakavasti niiden liberaalien opinkappaleiden asianmukaisuutta, jotka ovat alusta alkaen muodostaneet Lissabonin prosessin perustan? . Entä millaisia viestejä kansalaisemme kuulevat Brysselistä päivä toisensa jälkeen? Aluepolitiikasta vastaava komission jäsen Danuta Hübner haluaa helpottaa yritysten siirtymistä Euroopassa. Työllisyydestä ja sosiaaliasioista vastaavan komission jäsenen Špidlan mukaan tavoitteenamme on ennen kaikkea joustavuus. Teollisuudesta vastaava varapuheenjohtaja Verheugen osuu naulan kantaan todetessaan ranskalaisessa lehdessä, että Lissabonin strategialla oli niin monia painopistealueita, ettei mitään painopistettä ollut, ja että tällä kertaa haluamme toimintasuunnitelman, joka on täsmällinen ja jossa keskitytään kilpailukykyyn. Kilpailuasioista vastaava komission jäsen Nellie Kroes puolestaan on ilmoittanut toiveestaan, joka koskee luonteeltaan alueellisten valtiontukien poistamista unionin 15 vanhassa jäsenvaltiossa. Kauppapolitiikasta vastaava komission jäsen Mandelson puolestaan on muistuttanut jäsenvaltioita niiden velvollisuudesta jatkaa työmarkkinoidensa ja hyvinvointijärjestelmiensä uudistuksia. Sisämarkkinoista vastaava komission jäsen McCreevy ansaitsee erityismaininnan. Hän teki lopun pitkään jatkuneista puheista, jotka koskivat Bolkestein-direktiivin perumista, tarkistamista tai säilyttämistä, ilmoittaen, ettei direktiivin peruminen tullut mitenkään kyseeseen, vaikka se oli torjuttu kaikilla tahoilla. Heti tämän jälkeen hän kieltäytyi – yhdessä neuvoston kanssa – tarkastelemasta uudelleen ohjelmistojen patentointia koskevaa direktiiviä, vaikka parlamenttiryhmät olivat pyytäneet sitä yksimielisesti. Hän paljasti todellisen mielipiteensä lopulta European Policy Forum -tutkimuslaitoksessa Lontoossa anglosaksisen suorasukaisesti toteamalla, että meidän on muistettava, että sisämarkkinaohjelma on lähimenneisyyden ehdottomasti merkittävin sääntelyn purkamiseksi toteutettu toimenpide." Tätä Barroso nimittää "kasvu- ja työpaikkakysymysten esiin nostamiseksi". Eikö teistä tunnu tämän vuoksi siltä, että ihmiset tuntevat siirtyvänsä vastustamatta kohti rajaa, jossa on vastassa liberalismin yliannostus, ja että unionin hallintoelimet joutuvat ennemmin tai myöhemmin tavalla tai toisella kohtaamaan tämän mallin torjunnan kuin palaavan bumerangin? Ryhmäni kampanjoi nimenomaan auttaakseen tämän mielipiteen ilmaisemista, ei Eurooppaa vastaan – sellainenkin vaara on olemassa – vaan sen perustavanlaatuisen muutoksen puolesta. Tämän vuoksi emme ilmeisesti voi antaa tukeamme kompromissin pohjalta tänään esitetylle päätöslauselmalle, minkä vuoksi olemme esittäneet vaihtoehtoisen version. Wohlin, – Arvoisa puhemies, Kokin selonteossa, sellaisena kuin se tunnetaan, väitetään, että on olemassa yhteisvaikutuksia; sen mukaan jokainen EU:n kehityshankkeisiin käyttämä euro saattaa olla paljon arvokkaampi kuin sama määrä yksittäisten jäsenvaltioiden kuluttamana. EU-hankkeet saattavat siten vähentää tarvetta valtion yksittäisille jäsenvaltioille myöntämiin määrärahoihin. EU:n rahoituksen lisääminen ei siten välttämättä johda verorasituksen kasvuun. Kun kyseessä ovat avaruusalan aloitteiden ja ydinvoimaan liittyvien aloitteiden kaltaiset suuret hankkeet, hankkeiden toteuttamisesta EU:n tasolla saattaa seurata mittakaavaetuja. Muutoin katson, että Lissabonin prosessin rahoittaminen kuuluu pääasiallisesti jäsenvaltioille. Lissabonin prosessin ei saa antaa muodostua lähtöasemaksi sellaisille monilukuisille uusille EU-tason hankkeille, jotka edellyttävät jäsenvaltioiden rahoitusta. Yleisesti ottaen pidän tärkeänä kysymystä, voidaanko kansalliset aloitteet korvata EU-hankkeilla. Ihmettelen, onko yhteisvaikutusten olemassaolosta mitään empiirisiä todisteita. Kokemusteni perusteella vaikuttaa siltä, että asia on päinvastoin: mitä enemmän EU investoi byrokratiansa laajentamiseen ja mitä enemmän lainsäädäntöä ja direktiivejä se antaa, sitä enemmän jäsenvaltioiden julkinen sektori kasvaa. Jokaista uutta Brysselin virkamiestä kohti jäsenvaltioiden virkamiesten kokonaismäärä kasvaa 5-, 10- tai 25-kertaisesti. Julkisen valinnan teoriana tunnetun opin mukaan on odotettavissa, että kukin kansallinen virkakoneisto pyrkii maksimoimaan vaikutuksensa ja roolinsa. Mitä enemmän EU ottaa itselleen valtaa jäsenvaltioiden virkakoneistoilta, sitä enemmän nämä koneistot laajentuvat. Siihen on monia syitä. Uudet direktiivit on pantava täytäntöön ja seurantaa on tiukennettava. Lisäksi poliitikot, jotka ovat menettäneet aloiteoikeutensa, etsivät uusia toiminta-alueita ja kertovat meille, että heidän neuvotteluasemansa lujittamiseksi Brysselissä tarvitaan lisää resursseja. Saadaksemme tästä esimerkin riittää, että katsomme, mitä tapahtui euron käyttöönoton yhteydessä. Kun kansalliset keskuspankit menettivät todellisen tehtävänsä, joka oli rahapolitiikan harjoittaminen, niiden palveluhenkilöstön määrä kasvoi merkittävästi. Tämä sama ilmiö on havaittavissa monilla aloilla. Mielestäni komission pitäisi tehdä aloite ja antaa riippumattomien tutkijoiden, ekonomistien ja poliittisten tutkijoiden tutkia byrokratiakertoimen ilmenemistä EU:ssa. On tärkeää pysäyttää tämä prosessi, ja yksi tapa tehdä se on vähentää lainsäädännöllisten direktiivien määrää ja lisätä vapaaehtoisten sopimusten määrää. Jollei tätä tehdä, on todennäköistä, että suurimmaksi kasvusektoriksi osoittautuu julkinen byrokratia. Pyrkimyksiimme harmonisoida, säätää lakeja ja osallistua kaikilla mahdollisilla aloilla sisältyy kasvun jarruttamisen riski. EU:n pitäisi tämän vuoksi sen sijaan käyttää nykyistä enemmän moninaisuuteen sisältyvää institutionaalista kilpailua. Muscardini, . – Arvoisa puhemies, hyvät kollegat, Lissabonin strategian mukaisia tavoitteita ei voida saavuttaa, jollei Euroopan unioni muuta radikaalisti tapaa, jolla se käsittelee niitä taloudellisia ja sosiaalisia ongelmia, jotka ovat ominaisia tämänhetkiselle eurooppalaiselle yhteiskunnalle ja muulle maailmalle. Elämme globalisoituneessa markkinataloudessa, joka ainoastaan näyttää tukevan vapaata kilpailua. Vapaa kilpailu edellyttää itse asiassa samaa tai ainakin samankaltaista lähtökohtaa, joka perustuu neuvoteltuihin myönnytyksiin. Tätä edellytystä ei ole käytännössä, eikä ole myöskään sellaista eri alojen liikkuvuuspolitiikkaa, joka saattaisi auttaa elvyttämään kilpailukykyä ja siten työllisyyttä. Maailmanmarkkinoiden edellyttämän järjestelmän hoitamiseksi ja markkinoilla ennen globalisaatiota käytössä olleiden sääntöjen korvaamiseksi on löydettävä uudet säännöt politiikkaa, rahataloutta ja taloutta varten. EU:n toimielimet ovat varmaan lyhytnäköisiä, eivätkä ne voi ymmärtää Internetissä leviävän tiedon globalisoitumisen vaikutuksia, jos ne uskovat yhä, että se, että kokoonnutaan yhteen ja ilmoitetaan joukko aikomuksia, riittää takaamaan aikomusten toteutumisen. Ei ole riittävää tehdä pitkän aikavälin suunnitelmia, jotka annetaan ylhäältä. Viime vuosisadan historia antaa esimerkin siitä, kuinka suurvallan talous voi romahtaa todellisuuden painon alla sellaisten keskitettyjen suunnitelmien vuoksi, jotka ovat loistavia ainoastaan teoriassa. Todellisuus ei ole riippuvainen suunnitelmista; päinvastoin, suunnitelmissa on otettava huomioon todellisuus. Yhteiskuntamme nykyisessä kehitysvaiheessa talous, joka perustuu yksinomaan rajattomaan uskoon kulutuksen kasvun välttämättömyyteen, ei voi olla riittävä. Kun osaamisyhteiskunta määriteltiin ensimmäisen kerran Lissabonin Eurooppa-neuvostossa, ei huomattu tarkastella muun muassa sellaista kysymystä kuin sääntöjen antaminen sen takaamiseksi, että tieto on aitoa ja ettei sitä väärennetä tai käytetä laittomiin tarkoituksiin. Lissabonin strategia ei voi myöskään päästä vauhtiin, jos unionin tavoitteisiin ei kuulu sellaisten kehitysmaille tarjottavaa todellista apua koskevien toimenpiteiden määrittely ja täytäntöönpano, joiden avulla maat voivat kehittyä demokraattisiksi ja alkavat kunnioittaa ihmisoikeuksia ja työntekijöiden ja lasten oikeuksia. On tärkeää ajatella asioita samanaikaisesti sosiaalitalouden ja taloudellisen kehityksen kannalta. Tämän päämäärän saavuttamiseksi Euroopan on muutettava suhteitaan niihin maihin, joissa työntekijöillä ei ole sosiaali- tai oikeusturvaa ja joissa lapset eivät voi leikkiä vaan joutuvat tekemään työtä. Ympäristönsuojelu ja eurooppalaisen sosiaalisen mallin luominen ovat päämääriä, joita on syytä tavoitella. Rutowicz (NI ). Hyvät kollegat, Lissabonin strategian tavoitteena on suojella eurooppalaisen yhteiskunnan vaurautta ja yhteenkuuluvuutta ja taata, että sen kehittyminen jatkuu. On hyvin tärkeää luoda sellaisia rahoituslähteitä, joiden ansiosta se voi saavuttaa nämä päämäärät. Samanaikaisesti on kuitenkin erittäin tärkeää, että elinkustannukset ovat mahdollisimman alhaiset. Halvat palvelut ja tuotteet ovat tärkeitä erityisesti yhteiskunnan köyhimmille väestöryhmille. Sellaisen tutkimuksen kehitys, jonka ansiosta nykyteknologia tulee yhä useampien käyttöön, ja tuotantomenetelmät, joiden ansiosta voimme kilpailla EU:n ulkopuolisten maiden kanssa, ovat esimerkkejä tavoista, joilla Lissabonin päämäärät voidaan saavuttaa. Etusijalle olisi asetettava myös sellaisten nykyaikaisten tuotantomenetelmien tehokas käyttöönotto, joiden ansiosta voidaan luoda sekä nykyaikaisia että turvallisia työpaikkoja. Nykyaikainen, halpa ja korkealaatuinen tuotanto mahdollistaa kilpailun ulkomarkkinoilla, mikä käytännössä johtaa tuotanto- ja palvelualojen uusiin työpaikkoihin. Lissabonin strategian täytäntöönpano edellyttää monien toiminta-alojen analyysiä, mikä koskee sekä Euroopan unionia että sen jäsenvaltioita. Lissabonin strategian yhteydessä kohtaamiimme suurimpiin ongelmiin kuuluu tutkimusta ja täytäntöönpano-ohjelmia varten asetettujen päämäärien asianmukaisuuden takaaminen. Tämänhetkistä järjestelmää tutkimusta koskevien suuntaviivojen esittämiseksi ja rahoituksen ohjaamiseksi yksilöllisiin tutkimushankkeisiin käyttävät ahkerasti ne jäsenvaltiot, joilla on parhaat taloudelliset edellytykset. Muutaman viime vuosikymmenen kuluessa johtavia tutkimus- ja kehityskeskuksia on perustettu Eurooppaan, esimerkiksi Suomeen ja Saksiin. Viiden vuoden kuluessa on tarkoitus perustaa hyvin monia uusia vastaavia keskuksia, jotta välimatka EU:n ja tämän alan johtavien keskusten välillä maailmassa voidaan kuroa umpeen. Meidän on nostettava tutkimukseen käytettävien varojen osuus vähintään 3 prosenttiin BKT:stä ja sijoitettava vähintään miljoona henkeä lisää tieteeseen ja tutkimukseen sekä otettava käyttöön menettelyjä sen takaamiseksi, että varat käytetään tehokkaasti. Nykyisiin järjestelyihin on tehtävä merkittäviä organisatorisia muutoksia toimenpiteiden johdonmukaisuuden takaamiseksi. Olisi esimerkiksi perustettava teknologian ja tuotannon kehityssuunnitelmien edellyttämä määrä tutkimuskeskuksia paikallisten tutkimusyksiköiden yhteen saattamiseksi. Viimeksi mainittuja olisi perustettava sellaisten maiden älyllisten voimavarojen hyödyntämiseksi, joilla ei ole varaa rakentaa nykyaikaisia tutkimuslaitoksia ja siten suorittaa omaa tutkimusta. Tutkimuksen lisäksi sekä paikallisten yksiköiden että tutkimuskeskusten olisi annettava opetusta ja otettava lahjakkaita nuoria väitöskirjan tekijöitä ja luotava siten uusi tutkijajoukko. Tällainen toimintasuunnitelma auttaisi täyttämään niiden tutkijoiden jättämän aukon, jotka ovat siirtyneet EU:n ulkopuolisiin maihin. Tieteen ja teknologian ensisijaisena yleistavoitteena pitäisi olla pienten ja keskisuurten yritysten edistäminen. Tällaisten yritysten kehittäminen poistaisi työttömyyden. Niillä ei ole kuitenkaan varaa suorittaa tutkimusta tai ottaa käyttöön edistyksellisiä ja nykyaikaisia tuotantomenetelmiä. Olisi luotava kolme ohjelmaa, jotka koskevat tutkimusta, tutkijoiden työllisyyttä ja tällaisten toimenpiteiden johdonmukaisuutta EU:n jäsenvaltioissa. Näihin olisi kuuluttava ohjelma, jossa esitetään suuntaviivat Euroopan maissa tapahtuvaa alueellista kehittämistä ja tuotannon erikoistumista varten, ohjelma, jonka tarkoituksena on luoda tutkimusta ja tutkijakoulutusta koskeva eurooppalainen järjestelmä, sekä ohjelma, jonka tarkoituksena on tarjota tietoa, helpottaa uuden tekniikan ja uusien tuotteiden käyttöönottoa sekä taata, että niitä käytetään tuotannossa. Näiden ohjelmien tarkoituksena olisi oltava REACH-ohjelman suunnitellun käyttöönoton mahdollisten kielteisten taloudellisten vaikutusten vähentäminen minimiin. Järjestelmän, jonka mukaan tutkimustoimenpiteet toteutetaan, olisi oltava yksinkertainen ja helposti ymmärrettävissä. Sen olisi perustuttava kilpailukyvyn periaatteeseen, mikä takaa sen tehokkuuden ja kannustaa yksityissektoria investointeihin. Saadakseen julkista ja poliittista tukea järjestelmän on edistettävä koheesiota… Thyssen (PPE-DE ). Arvoisa puhemies, meillä Euroopassa on edessämme historiallinen haaste, johon Euroopan kansanpuolueen (kristillisdemokraatit) ja Euroopan demokraattien ryhmä on valmis vastaamaan. Haluamme, että tulevat sukupolvet menestyvät ja voivat nauttia sosiaalisesta mallistamme, että heillä on työpaikkoja ja että he voivat nauttia aikanaan kohtuullisista eläkkeistä. Tämä on mahdotonta ilman talouskasvua tai työpaikkoja. Meidän on saavutettava nämä asiat samalla kun väestömme ikääntyy ja talouden globalisoituessa aggressiivisesti. Onnistuaksemme tarvitsemme oivallusta ja näkemystä, mutta myös oikeita päätöksiä ja ennen kaikkea niiden toteuttamista. Se, että EU toimii jäsenvaltioiden suunnanantajana toteutettaessa uudenmuotoista hallintoa, osoittautuu varmasti hyödylliseksi ratkaisuksi. Arvostamme sitä, että Barroson komissio on tehnyt rohkean päätöksen elvyttääkseen Lissabonin strategian ja on päättänyt Kokin työryhmän suosituksesta asettaa etusijalle kasvun ja työpaikat tasapainoisessa sosiaalisessa ja ekologisessa yhteydessä. Tämä on osoitus rehellisyydestä ja sopii yhteen kansalaisten Eurooppaa koskevan arvopohjamme kanssa. Olemme tukeneet lämpimästi ohjauskomitean suositusta sekä puheenjohtajakokouksen suositusta, ja vaikka sanamuoto on yleinen, jäsenvaltioiden tehtävänä on todellakin tehdä erityiset valinnat. Osoitamme tavan, ja olemme tuoneet peruskantamme esiin täysin selvästi. Valintamme on edistettävä kilpailukykyä, myönteistä liiketoimintaympäristöä – ehdottomasti myös pk-yritysten kannalta – sekä talouskasvua ja työpaikkoja. Komission ilmoittamilla kolmella aloitteella on varmasti paikkansa niissä. Meidän on tarjottava keinot näiden päämäärien saavuttamiseksi. Jäsenvaltioiden on sekä tehtävä suunnitelmia että saatava aikaan tuloksia. Kannustamme kansallisia parlamentteja herättämään hallituksensa toimintaan. Uudistukset on toteutettava nyt, jotta kaikinpuolinen kestävä kehitys olisi mahdollinen. Meidän kaikkien, sekä Euroopan tason että paikallisen ja kansallisen tason instituutioiden ja työmarkkinaosapuolten, on tehtävä parhaamme. Olen tämän vuoksi iloinen voidessani todeta, että parlamentin sosialistiryhmä suhtautuu päätöslauselmaan myönteisesti. Tämä antaa jälleen kerran tilaisuuden rakentavalle vuoropuhelulle, joka hyödyttää parlamentin työtä ja tehtäviä. Désir (PSE ). Arvoisa puhemies, arvoisa komission puheenjohtaja, arvoisa varapuheenjohtaja, kiitän aivan ensiksi yhteisesittelijääni Klaus-Heiner Lehneä työstä, jonka teimme yhdessä laatiessamme päätöslauselmaesitystä, josta parlamentti äänestää tänään. Olen myös iloinen siitä, että olen jo kuullut komission puheenjohtajan ja varapuheenjohtajan huomautuksissa toistuvan samoja asioita kuin mitä päätöslauselmassamme ilmaistaan. Euroopan unioni on hankkinut viime vuosina oman valuutan. Lisäksi EU on laajentunut ja hyväksynyt perustuslakisopimusluonnoksen. EU on toisin sanoen yleisesti luonut puitteet toiminnalleen. Tällä hetkellä sen politiikkojen sisältö ei kuitenkaan vastaa sen kansalaisten odotuksia. Tämän vuoksi sen on keskityttävä kasvuun, työllisyyteen ja sosiaaliseen ja alueelliseen yhteenkuuluvuuteen. Tämä on tärkeää, koska juuri nämä ovat Euroopan rakentamisen tavoitteita nyt kun rauha on taattu. Tämä on tärkeää myös sen vuoksi, että nämä seikat ovat edellytyksiä sille, että yleisö tukee Euroopan rakentamista koskevia poliittisia suunnitelmia, kuten Martin Schulz on muistuttanut. Tämän vuoksi pidämme tärkeänä esittää, että Lissabonin strategian on oltava unionin toiminnan painopiste viiden tulevan vuoden kuluessa. Mielestämme tämä strategia on oikea, edellyttäen, että siihen suhtaudutaan vakavasti, toisin sanoen edellyttäen, että se toteutetaan tehokkaasti jäsenvaltioissa ottamalla huomioon vuoden 2000 huippukokouksessa Portugalin puheenjohtajakaudella määritellyt kolme ulottuvuutta. Meidän on pyrittävä käyttämään rahamme Euroopan kilpailukyvyn ja kasvun kannustamiseen käyttämällä perusteina eurooppalaisen mallin elementtejä eikä asettamalla yhtä kolmesta osasesta vastatusten kahden muun kanssa. Arvoisa puheenjohtaja, meistä vaikuttaa toisinaan siltä, että te asetatte ne vastakkain. Mielestämme toimintamme voi edistää taloudellista kilpailukykyä vain jos huolehdimme sosiaalisista ja ympäristöä koskevista näkökohdista yhtä hyvin. Emme usko, että Euroopalla on tulevaisuutta matalien kustannusten kilpailijana. Olen iloinen kuullessani teidän mainitsevan tarpeen sijoittaa rahamme huippuosaamiseen, korkeatasoiseen työvoimakoulutukseen, inhimilliseen pääomaan, tutkimukseen sekä infrastruktuurien ja julkisten palvelujen laatuun. Nämä edut takaavat, että investoijat tukevat Euroopan unionia. Koska Euroopan unionin tuotteet perustuvat yhä suuremmassa määrin teknologiaan, tietämykseen ja ekoinnovaatioihin, ne löytävät paikkansa maailmanmarkkinoilla. Koska käynnistämme kasvun uudelleen siltä pohjalta, meillä on resurssit korkeatasoisen koulutuksen, uudelleen kohdentamisen ja sosiaalisen koheesion tehokkaaseen rahoitukseen unionissa ja erityisesti laajentuneessa unionissa. Tämä edellyttää määrätietoisia toimia, ja täsmennyksiä on tehtävä. Suhtaudun myönteisesti siihen, että olemme parlamentissa onnistuneet välttämään nämä piilevät vaarat päätöslauselmaesityksemme avulla. Itse asiassa tietty joukko ihmisiä haluaisi, että Lissabonin strategia kutistetaan jonkinlaiseksi taikakaavaksi, ohjelmaksi, joka koskee kaupan – palvelumarkkinoiden, työmarkkinoiden ja eläkejärjestelmien – vapauttamista laajasti, ikään kuin tämä itsessään riittäisi takaamaan Euroopan kasvun ja kilpailukyvyn elvyttämisen. Sen lisäksi, että tällainen näkemys on rajoittunut, huomio kohdistetaan siinä mielestäni pelkkiin sivuseikkoihin. Olemme kaikki samaa mieltä siitä, että Eurooppa tarvitsee uudistuksia. Euroopan on mukauduttava, ja sen taloudesta on tultava dynaamisempi, mutta se tarvitsee myös investointeja. Sen on saatava sisäinen kysyntä vilkastumaan uudelleen, ja sen on koordinoitava pyrkimyksensä ja keskitettävä ne siihen, mikä voi tulevaisuudessa muodostaa sen vaurauden ja sen edellytykset kansainväliseen kilpailuun. Tämän vuoksi päätöslauselmassamme korostetaan rahoitusnäkymiä, mikä sopii yhteen Lissabonin strategian kanssa, johon sisältyvät EU:n tutkimusbudjetin kaksinkertaistaminen ja tärkeimpiin Euroopan laajuisiin verkkoihin, sosiaaliseen koheesioon ja aluepolitiikkaan kohdistettavat jatkuvat toimet. Tämän vuoksi päätöslauselmassamme korostetaan kunnianhimoista sosiaalista toimintaohjelmaa, joka on sisällytettävä tähän kokonaisstrategiaan, ja sitä, että meille esittelemänne tiekartan – lainsäädäntöä ja talousarviota koskevan toimintasuunnitelman – on liityttävä Lissabonin strategian kolmeen ulottuvuuteen. Meistä tuntuu tällä hetkellä siltä, että tasapainoa ei ole vieläkään saavutettu, että useimmat erityisehdotukset koskevat lähinnä kilpailukykyä, taloutta ja rakenneuudistuksia ja että sosiaalisen koheesion ja ympäristökysymysten aloilla on edelleen puutetta kannustimista, tiedosta ja lainsäädäntöaloitteista. Haluamme tällä hetkellä esimerkiksi yleishyödyllisiä palveluja koskevan todellisen puitedirektiiviluonnoksen. Haluaisimme, että eurooppalainen yritysneuvosto uudistetaan, jotta voimme sanoa, että työnantajan ja työntekijän välisen suhteen laatu sisältyy kehittämisstrategiaamme Euroopassa. Ekoinnovaatioiden alalla haluaisimme yksityiskohtaisempia aloitteita. Olemme iloisia todetessamme, että komission teollisuuspoliittiseen ohjelmaan on lopultakin sisällytetty innovaatio ja pienille ja keskisuurille yrityksille myönnettävä tuki. Tämä on Euroopan parlamentin viestin pääasiallinen sisältö. Olen iloinen siitä, että olemme jälleen kerran saavuttaneet Daulin, Lehnen ja Thyssenin työn ansiosta hyvin laajan yksimielisyyden. Olen pahoillani siitä, että joukko muita ryhmiä vasemmalla ei koe voivansa liittyä meihin tämän päätöslauselman sisällön perusteella. Voin ymmärtää, että erimielisyyksiä on yhä, mutta voin aivan rehellisesti sanoa, että mielestäni olemme onnistuneet antamaan selkeän ja voimakkaan viestin, joka on sopusoinnussa eurooppalaista sosiaalista mallia edistävän Lissabonin strategian kanssa. Ek (ALDE ). Arvoisa puhemies, nyt kun on kulunut viisi vuotta Lissabonin strategian käynnistämisestä, on selvää, että meidän on elvytettävä se. Tämän elvyttämisen on kuitenkin tapahduttava komission ehdotuksen mukaisesti. En arvostele ehdotuksen sisältöä, vaan pikemminkin sitä, mitä siinä ei esitetä. Talouskasvun erottaminen sosiaalisesta kehittämisestä ja ympäristön kehittämisestä on varmasti erehdys, koska nämä kolme alaa liittyvät toisiinsa. Kun puheenjohtaja Barroso esitteli väliarvioinnin parlamentissa yli kuukausi sitten, hän käytti vertauskuvaa kolmesta lapsesta, joista yksi on sairas, minkä vuoksi tähän yhteen on kiinnitettävä eniten huomiota. Kahden muun, tässä tapauksessa ympäristön kehittämisen ja sosiaalisen kehittämisen, on odotettava vuoroaan saadakseen puheenjohtaja Barroson huomion. Oma päätelmäni on päinvastainen. EU:n talouden parantamiseksi on parannettava koko perhe. Ympäristöteknologiaan tehtävät investoinnit johtavat työpaikkojen lisääntymiseen, edistävät innovaatiota ja luovat kestävää kasvua. Kun Pohjoismaiden metsä- ja selluloosateollisuus koki merkittävän siirtymän puhtaampaan vihreään teknologiaan, alan yrityksistä tuli jopa entistä kilpailukykyisempiä kansainvälisillä markkinoilla. Uudet energiansäästöteknologiat ovat toinen esimerkki siitä, kuinka liiketaloudelliset edut voivat käydä yksiin ympäristöä koskevien huolenaiheiden kanssa. Sanotaan, että kilpailu saa tuotteista esiin parhaat puolet ja ihmisistä huonoimmat puolet. Tämä pitää todellakin paikkansa liike-elämässä, ja on tärkeää luoda sisämarkkinat, joilla toimintaedellytykset ovat yhtäläiset. Meidän on luotava Eurooppaan kilpailukykyinen ja kestävä talous; tämä tarkoittaa myös tutkimukseen ja kehittämiseen tehtäviä investointeja. Valtioiden päämiesten on suhtauduttava tilanteeseen vakavasti. Voimme asettaa kunnianhimoisia päämääriä, mutta jos meillä ei ole tarvittavaa poliittista johtajuutta, emme saavuta niitä koskaan. Tarkkailemme Yhdysvaltojen tilannetta Euroopasta ja ihmettelemme, kuinka kasvu voi olla siellä kaksi kertaa suurempaa kuin meillä. Yhdysvallat puolestaan ihmettelee, miksi kasvu Kiinassa on kaksi kertaa suurempaa kuin Yhdysvalloissa. EU:lla on hyvät mahdollisuudet tulla maailman suurimmaksi tietopohjaiseksi taloudeksi. Komission ehdotukset ovat hyviä, mutta Lissabonin strategian kutistaminen pelkäksi talouskasvukysymykseksi olisi askel väärään suuntaan samalla kun aika on käymässä vähiin. Suurimmat parlamenttiryhmät ovat keskustelleet tästä päätöslauselmasta, ja selkeä viesti on, että talouskasvu, sosiaalinen koheesio ja ympäristön kehittäminen on nähtävä yhtenä kokonaisuutena. Pyydämme samaa neuvostolta ja komissiolta. Kiitän muita neuvottelijoita, koska tämän päätöslauselman esittäminen on merkittävä saavutus – lähes vallankumous! Merkittävää on myös sen istuntosalissa saama valtaenemmistön kannatus. Turmes (Verts/ALE ). Arvoisa puhemies, me vihreät emme halua antaa avoimia valtuuksia Barroson komissiolle emmekä Euroopan parlamentille. Pelkäämme nimittäin, että kun Lissabonin sumu on hälvennyt, joudumme toteamaan, että kolmen pilarin integraatio ei toteudu sosiaalisissa ja ympäristöä koskevissa asioissa. Kuten olemme täsmentäneet tarkistuksissamme, komission jäsenelle Bolkesteinille ei saa antaa mitään avoimia valtuuksia. Kunnes komissio – vetoan myös parlamentin jäseniin – vetää ehdotuksen pois, se voi kieltää progressiivisen äänestyksen ensimmäisen käsittelyn vaiheessa. Heikkenemme ja teemme parlamentista jossain määrin naurettavan, jollemme heti vaadi komissiota vetämään tätä ehdotusta pois. Sen ansiosta parlamentti voisi tietää, miltä pohjalta keskustelujamme käydään. Olemme esittäneet tämän toisessa tarkistuksessamme. Puhemies. Toivotan Slovakian tasavallan kansallisneuvoston puhemiehen Hrusovskyn, joka on saapunut viralliselle lehterille, tervetulleeksi parlamenttiin. Hrusovskyn vierailu osoittaa, kuinka tärkeänä parlamentti pitää vuoropuhelua kansallisten parlamenttien kanssa. Toivotan puhemies Hrusovskylle ja hänen valtuuskunnalleen miellyttävää ja menestyksekästä vierailua. Puhemies. – Esityslistalla on seuraavana Lissabonin strategian väliarvioinnista käytävän keskustelun jatko. Figueiredo (GUE/NGL ). – Arvoisa puhemies, tätä keskustelua käydessämme Euroopan unionin sosiaalinen tilanne on erityisen vaikea. Rajoittavan talous- ja rahapolitiikan, vakaussopimuksen ja Lissabonin strategiassa vaadittujen nopeiden vapauttamisten ja yksityistämisten seurauksena 1990-luvun lopun talouskasvu ja kasvava työllisyys ovat kaukana tavoittamattomissamme. Tällä hetkellä sosiaalinen ja alueellinen eriarvoisuus lisääntyy, työttömänä on lähes 20 miljoonaa työntekijää, työpaikat ovat yhä epävarmempia ja lähes 70 miljoonaa ihmistä elää köyhyydessä. Tämän vuoksi sosiaalisen osallisuuden ja yhteenkuuluvuuden on oltava etusijalla tässä Lissabonin strategian väliarvioinnissa. Tämä ei tarkoita pelkästään varmojen työpaikkojen luomista vaan lisäksi luodun vaurauden jakamista oikeudenmukaisemmin sellaisen sosiaalipolitiikan avulla, jolla pyritään varmistamaan ihmisoikeudet, paremmat eläkkeet ja eläkejärjestelmä sekä laadukkaat julkiset palvelut terveydenhuollon, koulutuksen, tutkimuksen ja ammatillisen koulutuksen, sosiaaliturvan ja sosiaalisen suojelun, asumisen ja perheiden tukemisen osalta siten, että erityistä huomiota kiinnitetään naisten tasa-arvoisuuden edistämiseen ja siihen, että sovelletaan asianmukaista ympäristöpolitiikkaa. Tämän sijaan komission puheenjohtaja Barroso on saapunut tänne kertomaan, että talouspolitiikassamme painotamme Lissabonin strategiaa Wim Kokin raportissa esitettyjen päätelmien mukaisesti. Tässä raportissahan painotetaan erityisesti kilpailukykyä. Kuten oman ryhmämme päätöslauselmassa todetaan, meidän on lopetettava uusliberalistinen kilpajuoksu ja lisättävä julkisia investointeja EU:ssa sekä kansallisella tasolla, luovuttava julkisen sektorin ja sen palvelujen yksityistämisestä, peruutettava direktiiviehdotus palvelujen sisämarkkinoiden luomisesta, kumottava vakaussopimus, erotettava selvästi toisistaan juoksevat menot ja investoinnit, edistettävä kehitys- ja työllisyyssopimusta siten, että etusijalle asetetaan oikeuksiltaan turvattujen työpaikkojen lisääminen, sosiaalinen osallisuus sekä taloudellinen, sosiaalinen ja alueellinen koheesio. Tämä on ainoa tapa pyrkiä luomaan ne 22 miljoonaa varmaa työpaikkaa, joita tarvitaan, jotta Lissabonin strategiassa asetettu tavoite 70 prosentin työllisyydestä vuoteen 2010 mennessä saavutetaan. Jos näin ei tapahdu, maidemme kansalaisten keskuudessa syntyy yhä enemmän sosiaalisia jännitteitä vastalauseena harjoittamallemme politiikalle. Kansalaiset haluavat parempaa sosiaalista suojelua sekä sosiaalipolitiikkaa. Arvoisa puheenjohtaja, tämä on varsinainen haaste. Knapman (IND/DEM ). EU päätti viisi vuotta sitten haastaa Amerikan yhdysvallat 10-vuotiseen kilpailuun. Nyt olemme ottelun puolivälissä, mutta luulen, ettei puheenjohtaja Barroson tapoihin kuulu kuunnella niitä, jotka haluavat viheltää pelin poikki. Meitä on pyydetty käsittelemään väliarviointia, mutta arvioitavaa näyttää olevan niukasti. Työttömyys on korkea ja nousee yhä. Lisäksi 101 000 asetusta ja direktiiviä imee kuiviin hyvinvoinnin
{'language': 'fi'}