Justering av protokollet från föregående sammanträde Talmannen Protokollet från det förra sammanträdet har delats ut. Finns det några synpunkter? (Protokollet justerades) Ansvarsfrihet 1997 Talmannen Nästa punkt på föredragningslistan är betänkande (A5-0397/2000) av Van der Laan för budgetkontrollutskottet om kommissionens rapport om åtgärder som vidtagits till följd av iakttagelserna i Europaparlamentets resolution om ansvarsfrihet för 1997 (KOM(2000) 224 - C5-0223/2000 - 2000/2113(DEC)). Van der Laan . (NL) Herr talman! Rapporten om ansvarsfrihet för 1997 har fått en fortsättning. Det är något nytt men det är egentligen inte så förvånande, det här var ju ett speciellt fall. Det var det första beviljandet av ansvarsfrihet efter Santerkommissionen och alltså en första möjlighet för parlamentet att påverka Europeiska kommissionens reformpolitik. Därefter har parlamentet naturligtvis regelbundet låtit sig höras, bl.a. genom de förträffliga betänkandena av kollegerna Van Hulten och Pomés Ruiz. Reformerna måste naturligtvis bidra till att det skadade förtroendet för Europa återupprättas. Frågan är i dag om de första steg som tidigare utlovades för att beviljas ansvarsfrihet verkligen också har vidtagits. Allmänt kan det sägas att kommissionen gjort sitt bästa för att tillmötesgå kraven från parlamentet. Man har på allvar börjat med reformerna. Det är naturligtvis för tidigt att kunna fastställa om alla önskade resultat verkligen uppnåtts, för det ändamålet måste fortfarande många ord omsättas i handling. Även om många saker fortfarande kan bli riktigt fel även på kommissionärsnivå, och då tänker jag bl.a. på det hemskt dåliga kommissionsförslaget om tillgång till handlingar, står det dock klart att den här kommissionen är mycket angelägen att verkligen bryta med det förgångna. Jag skall ge er några exempel. I sin resolution om ansvarsfrihet krävde parlamentet att det skulle bli ett slut på den oacceptabelt höga andelen fel i redovisningarna. Kommissionen lade därefter fram förslag om att effektivera budgetförordningen och lade fram en plan om att arbeta bort alla onormala underskott före slutet av år 2003 och rapportera till parlamentet om det varje halvår. Dessutom har parlamentet bett om att ändra reglerna för personer som rapporterar om oegentligheter och för disciplinförfaranden och det har kommissionen ombesörjt. Parlamentet bad om förbättringar med avseende på kontor för bistånd till tredje land och även det har infriats. Parlamentet ville ha en förteckning över pågående utredningar om bedrägeri och korruption, även det har blivit av. Parlamentet bad kommissionen klargöra sin strategi för utlandsbistånd, det har också skett. Herr talman, det är bara ett par exempel, men det visar dock tydligt att Europaparlamentet verkligen kan uppnå verkliga resultat om det slår ihop händerna. En del av det här beviljandet av ansvarsfrihet som parlamentet kan vara stolt över är sjukhuset i Gaza. År 1996 var det här EU-stödda projektet färdigt till 97 procent. På grund av dålig ledning och brist på uppföljning stod det sedan tomt fram till slutet av förra året och det, vi känner ju till bilderna från Mellanöstern, medan det rådde allvarlig brist på medicinsk hjälp i ett område som verkligen behövde det. Parlamentet fick i april 1999 reda på den här skandalösa situationen. Sedan dess har vi ständigt gjort det hett om öronen för kommissionen och resultatet är nu äntligen klart. Sedan sjukhuset öppnades för tre månader sedan har redan över 2 700 patienter behandlats och, och det är goda nyheter i ett område där döden blivit en del av vardagen, över 370 friska barn har redan kommit till världen i sjukhuset. Om parlamentet inte så tydligt hade klargjort att måttet var rågat så är jag övertygad om att sjukhuset fortfarande hade stått tomt. Tyvärr har sjukhuset nu andra problem att kämpa mot. Tillförseln har blivit omöjlig genom att Gaza stängts av och inte ens ambulanser kommer igenom de israeliska spärrarna, men det är en annan fråga än dagens debatt. Jag vill dock ta det här tillfället i akt att helt kort gå in på kollega Rijk van Dams ändringsförslag. Jag tycker att det är ett utomordentligt sympatiskt ändringsförslag och det måste också göras en innehållsmässig uppföljning av det, men tyvärr tycker jag inte att jag som föredragande kan rekommendera att det stöds eftersom vi varit mycket konsekventa i att avvisa nya element i beviljandet av ansvarsfrihet och jag hoppas på förståelse för det. Självklart, herr talman, finns det också orospunkter för ansvarsfriheten 1997. När det gäller personalpolitiken till exempel så måste det skapas mer klarhet kring rekryteringen och även angående den planerade friställningsordningen. Jag förväntar mig även att kommissionären skapar klarhet i hur kommissionen skall ordna det så att varje enskild kommissionär skall se till att rekommendationer från revisionsrätten inte hamnar i någon byrålåda utan verkligen genomförs. Parlamentet kommer att vaka över uppföljningen av alla kommissionens förslag. De omfattande löftena för de kommande åren måste omsättas i handling och jag hoppas att vi kan göra det tillsammans och därmed kan avsluta det här sorgliga kapitlet och tillsammans med tillit arbeta på framtiden. Doorn Herr talman! Betänkandet av Van der Laan ger en klar översikt över de åtgärder som Europeiska kommissionen vidtagit med anledning av parlamentets anmärkningar inom ramen för beviljandet av ansvarsfrihet för 1997. I det avseendet kommer min partigrupp att stödja betänkandet och jag ger en komplimang till Van der Laan för det. Jag vill dock påpeka, och det står även i betänkandet, att det på fem områden visserligen gjorts vissa framsteg men att det fortfarande finns mycket att göra. Det gäller avslutning av räkenskaperna, förbättring av institutionella förvaltnings- och övervakningsproblem, kontoren för tekniskt bistånd och bekämpandet av bedrägerier och korruption. Jag skall inte gå in på alla punkter. Jag tar upp ett par av dem. Jag tycker det är mycket viktigt att kommissionen i sina försök att minska den oacceptabelt höga felprocenten kommer att nämna vilka medlemsstater som inte förbättrar felen bland annat i samband med de största utgifterna. Naturligtvis kommer medlemsstaterna inte att tycka att det är trevligt. Varför skulle vi dock inte även på den här punkten upprätta en resultattavla, lika väl som vi gör det för medlemsstaternas prestationer vid införlivandet av europeiska lagar och regler. Ju bättre insyn och öppenhet, desto bättre är det. Ytterligare en fördel är då också att de nationella parlamenten kan ställa sina regeringar till svars för det här. Vid bekämpandet av bedrägerier, i samband med den slarviga hanteringen av EU-medel, måste vi i större omfattning samarbeta med de nationella parlamenten. Det handlar om medborgarnas förtroende för myndigheterna och särskilt medborgarnas förtroende för Europeiska unionen. Det kan inte vara så att vi här i EU får skulden för de nationella myndigheternas slarv och försummelser. Kommissionen måste inom en snar framtid hissa alla segel för att inrätta ett tillräckligt förvaltnings- och kontrollsystem. Vi kommer inom kort att börja med diskussionen om den nya budgetförordning som, hoppas jag, skall ge ett bättre svar på de krav som ställs på en modern förvaltning. Kontinuitet, öppenhet och insyn samt tydliga och klara befogenheter är viktiga parametrar i det sammanhanget. Vi måste undvika att de olika organ som ansvarar för bekämpandet av bedrägerier och korruption, såsom OLAF och panelen för finansiella oegentligheter, går i vägen för varandra. Det finns inget värre än undersökningsorgan som framför allt slösar sin energi på inbördes behörighetstvister. Avslutningsvis tycker vi det är av största vikt att revisionsrätten i sina årsrapporter skall undersöka vilka åtgärder som kommissionen vidtagit till följd av tidigare framförd kritik. Kontroll utan återkoppling till tidigare konstaterade fel är halvgjort arbete. Morgan Herr talman! Jag vill tacka fru Van der Laan för att hon ger budgetkontrollutskottet och Europaparlamentet en modell på vilken man kan grunda framtida betänkanden om ansvarsfrihet. Hon var från början mycket tydlig om att hon ville rikta in sig på ett fåtal områden på vilka vi ville se en reell förbättring. De fastställdes tydligt förra året. Det rör sig nu om en uppföljning, för att kontrollera att dessa punkter har genomförts. Vi skall följa hennes exempel och inte stödja de ändringsförslag som har lagts fram, eftersom vi vill behålla den entydiga infallsvinkeln. Kommissionen har på det hela taget svarat positivt, och detta måste nu placeras inom ramen för den mer allmänna reformen av kommissionen. Det gläder oss att kommissionen kommer att presentera årliga verksamhetsrapporter för varje generaldirektorat, men för att det skall fungera effektivt, måste vi få veta målen för dessa generaldirektorat mycket snart. Även arbetet med personalpolitiken har gått framåt, men saker och ting tycks röra sig mycket långsamt. Vi uppskattar den känslighet som har visats i förhandlingarna om personalfrågor, men vi och den europeiska allmänheten kommer snart att tappa tålamodet, om talet inte övergår i handling. Den gemensamma jordbrukspolitiken (GJP) och strukturfonderna är de områden som uppvisar flest problem med misskötsel i EU, delvis beroende på omfattningen av den finansiering som går till dessa områden. Det är därför avgörande att vi, som det kontrollerande och ansvariga organet, har tillgång till information om ekonomiförvaltningen på dessa två områden. Vi ser fram emot att få regelbundna rapporter från de personliga representanternas grupp. Biståndet till tredje land är dock ett område som fortfarande brottas med avsevärda problem. Föredraganden har tydligt hänvisat till det katastrofala sätt på vilket biståndet till Palestina sköttes, något som sänder en mycket dålig signal vid en tidpunkt då den största politiska finess och känslighet skulle ha behövts i regionen. Revisionsrätten har helt nyligen offentliggjort en annan rapport om biståndet till tredje land, och vi skall granska den i framtiden. Jag vill återigen tacka föredraganden och gratulera henne till ett väl genomfört arbete. Van Dam Herr talman! Föredragande Van der Laan behandlar i sitt betänkande de framsteg som kommissionen gjort det senaste året i samband med uppföljningen av rekommendationerna i betänkandet om ansvarsfrihet 1997. Hon är ganska nöjd med den pappersstapel som kommissionen producerat. Jag väntar på mer substans, på resultat. Avsikterna är vackra, men vi kommer att veta effekten först när vi ser resultaten, när till exempel OLAF verkligen fungerar helt självständigt, när underskottet i betalningarna hämtats in, när det görs mindre fel vid betalningarna och när vi äntligen få tillgång till förtroliga handlingar. Vidare är jag inte övertygad om kommissionens alla goda avsikter. Den av kollega Van der Laan så bejublade ordningen för rapportering av oegentligheter lämnar mycket i övrigt att önska. I stället för öppenhet och insyn andas ordningen en atmosfär av damage control. Enligt de nya reglerna måste de som rapporterar oegentligheter bevisa att de följt rätt förfarande. Vore det inte lämpligt med omvänd bevisbörda? Låt kommissionen bevisa att den använt förfarandet på rätt sätt. Van der Laan ägnar mycket uppmärksamhet åt biståndet till de palestinska områdena och visar därmed ett förvånansvärt förtroende för handlingskraften hos Europeiska unionens delegation. Jag skulle gärna vilja se en rapport som förklarar vår palestinska counterparts roll. De nyligen genomförda avrättningarna tvingar oss för övrigt på nytt att granska villkoren för europeiskt bistånd. Jag skulle i det sammanhanget vilja fästa vars och ens uppmärksamhet på att läromedlen i palestinska skolor innehåller mängder av antisemitiska yttranden. Yttranden som i våra länder likställs med anmodande till rashat. Europeiskt bistånd måste främja freden. Det är anledningen till att jag lämnat in ett ändringsförslag i vilket jag uppmanar kommissionen att på inget vis stödja spridningen av antisemitismen i skolböcker. Det får inte vara möjligt att bekosta spridandet av rasistiska uppfattningar med europeiska medel. Jag rekommenderar därför också verkligen mitt ändringsförslag och hoppas att det får ett brett stöd. Ett förkastande av formella skäl tjänar inte saken. Theato , ordförande för budgetkontrollutskottet. (DE) Herr talman! Det är förvånande att följdrapporten om ansvarsfrihet den här gången tycks väcka mycket mer intresse än det egentliga beviljandet av ansvarsfrihet, som ju förbereddes av det gamla parlamentet. Det gläder mig. Men det är ju ingen nyhet att vi författar en sådan följdrapport och håller oss till det som vi på sin tid har ställt upp. Ändå tror jag att vi gör rättvisa åt vår uppgift att kontrollera om kommissionen efterkommer våra krav i samband med beviljandet av ansvarsfrihet. Jag är särskilt glad åt och gratulerar föredraganden till att hon än en gång har tagit upp allt detta, men det gläder mig också att jag kan säga till kommissionen att den har efterkommit dessa krav på ett mycket bra sätt. Detta är villkor, inte bara påpekanden. Ändå återstår en del att bearbeta. Det sägs för övrigt också tydligt i betänkandet. Här vill jag särskilt nämna avslutningen av räkenskaperna. Det är verkligen oroande om vi skjuter mer än 70 miljarder euro framför oss i form av åtaganden, som blåser upp budgeten och inte kan användas till andra åtgärder som denna europeiska union har satt upp för sig. Här måste mer göras än att bara rapportera vartannat år, här måste man minska på detta. Fru kommissionär, ni kommer att bemöda er om det. För det andra vill jag säga att jag inte tycker det är någon bra idé att inrätta en andra tjänst för interna undersökningar. Vi har skapat OLAF. Vi bör snarare ägna oss åt att se till att OLAF kan genomföra sitt arbete riktigt och på ett oberoende sätt, i synnerhet sina interna undersökningar. Jag anser att det är viktigt att vi ändå uppfyller det krav vi ställde när vi beviljade ansvarsfrihet, nämligen att skapa en avdelning för disciplinmål, som skulle kunna placeras hos revisionsrätten eller EG-domstolen. Jag vill erinra kommissionen om att den inte bara skall avge förklaringar om det, utan lägga fram en rättslig grund. Till slut ett hjärtligt tack för ansträngningarna som gällde sjukhuset i Gaza. Jag har själv varit där. Det gläder mig att man nu äntligen, efter alla dessa år, har påbörjat sitt arbete och uppenbarligen med framgång arbetar för befolkningen. Bösch Herr talman, mina damer och herrar! Låt mig genast ansluta mig till det som Theato sade. Vi kan, fru kommissionär, egentligen inte riktigt föreställa oss varför man skulle inrätta en rådgivande enhet för ekonomiska oriktigheter, så som ni föreställer er det. Det gäller den nya befattningen för interna administrativa undersökningar, som kommissionen planerar att inrätta. Vad är det för mening med denna tjänst och denna befattning, när OLAF ju enligt kommissionens beslut ansvarar för behandlingen av alla svåra tjänstefel gentemot gemenskapens intressen, alltså inte bara bedrägerier? Jag vill än en gång påminna er om att ni själva har beslutat det så och uppenbarligen håller på att låta en onödig överbyggnad uppstå i era föreställningar. I kollegan Van der Laans betänkande konstateras med all rätt att parlamentet anser att kommissionens framsteg i fråga om personalpolitiken ännu inte är tillfredsställande. Det gäller i synnerhet den reform av det disciplinära förfarandet, som skulle ha genomförts för länge sedan. Det har naturligtvis mycket att göra med ansvarsfriheten för budgeten, ty för oss handlar det också om tjänstemännens och de anställdas ansvar för de skador som de har orsakat. Måste tjänstemän och anställda vid kommissionen själva ersätta de skador de har åstadkommit, åtminstone inom ramen för sina ekonomiska möjligheter? Den frågan har i princip länge besvarats med " ja" . Men - i praktiken har motsvarande föreskrifter i artikel 73 och 74 i budgetförordningen ännu inte tillämpats i något enda fall. Det har alltid ursäktats med att förfarandena för detta skulle vara oklara. Den som hoppas att det efter reformen nu skulle ändras, har hittills blivit besviken. I det samrådsdokument som vice ordförande Kinnock lade fram den 29 november om reformen av det disciplinära förfarandet har just denna verkligt avgörande fråga undantagits, och ett svar har uppskjutits till senare. Vem kan förstå något sådant? Jag kan inte begripa det. Denna kammare har däremot vid upprepade tillfällen klart tagit ställning och krävt en extern kammare för budgetdisciplin vid revisionsrätten eller vid EG-domstolen, som alltid skulle kopplas in när det handlar om tjänstemännens och de anställdas ansvar. Detta krav i kollegan van Hultens betänkande om reformen av kommissionen har legat på bordet sedan januari förra året och har i Stauners betänkande om beviljandet av ansvarsfrihet för 1998 än en gång uttryckligen bekräftats. Jag tror att även detta ansvarsfrihetsförfarande och det mycket bra betänkandet av kollegan Van der Laan låter dessa frågor, som är centrala för trovärdigheten för Europeiska unionens administration, stå öppna. Vi har visat vägen. Vi kan bara uppmana er att följa denna väg, fru kommissionär! Stauner Herr talman, mina damer och herrar! När vi i dag i början på år 2001 diskuterar följdåtgärderna efter att ansvarsfrihet beviljats för budget 1997, så är enligt min åsikt förfarandet tämligen anakronistiskt med tanke på det faktum att ansvarsfrihetsförfarandet för 1998 avslutades för mer än ett halvt år sedan, och att det ansvariga parlamentsutskottet redan arbetar på ansvarsfriheten för år 1999. En modern, effektiv förvaltning bör omgående reagera på parlamentets kritik och förbättringsförslag, i synnerhet när missförhållanden måste klaras upp. Nu till innehållet: Trots positiva framsteg kan man fastslå att viktiga krav från parlamentets sida inte har uppfyllts och därför hänger med till ansvarsfrihetsförfarandena för de kommande åren, så att vi fortfarande inte har någon önskvärd klar avgränsning. Jag vill framför allt framhålla två punkter: Jag kan inte förstå att kommissionen fortfarande inte har gjort något för att inrätta en kammare för budgetdisciplin hos revisionsrätten eller EG-domstolen och på så vis garantera en effektiv tillämpning av bestämmelserna i budgetförordningen när det gäller tjänstemännens ekonomiska ansvar för de skador de förorsakar. Hur många gånger till måste vi be kommissionen, uppmana den, bönfalla den - jag vet inte vad allt - för att den äntligen skall göra något. Detta krav är ju ändå förnuftigt! Samma sak gäller vårt krav att parlamentet, som är den myndighet som beviljar ansvarsfrihet, måste få tillgång till kommissionens dokument åtminstone i samma omfattning som revisionsrätten. Informationsplikten framgår ju entydigt av ett fördrag, nämligen artikel 276 i EG-fördraget. Den rådgivande enhet, som redan har nämnts, anser för övrigt även jag vara överflödig, så jag går nu inte närmare in på det, eftersom de föregående talarna redan har gjort det. De båda kraven som återfinns i våra ändringsförslag anser jag dock vara oavvisliga. Jag ber om ert stöd. Dell'Alba Herr talman, kära kolleger, kära fru Van der Laan! När det gäller detta ärende vill jag ändå gratulera föredraganden och visa min beundran för hennes sätt att genomföra uppgiften och hennes skicklighet att behandla detta ärende utan att låta sig ryckas med av överdrifter som alltid är möjliga inom ramen för ansvarsfriheten, såsom vi redan har sett. Jag tror att instrumentet för ansvarsfrihet är mycket viktigt. Det måste behandlas med försiktighet, som man säger. Och jag tror att det är normalt att parlamentet utreder de brister, ett stort antal under de senaste åren, som konstaterats i förvaltningen av offentliga medel och som i synnerhet kan tillföras medlemsstaterna, det måste sägas. Vi kommer att återkomma till det strax med andra rapporter från revisionsrätten. Jag tror att parlamentet framför allt måste betona den aspekten under denna mandatperiod. Det finns också brister i kommissionen. Ansvarsfriheten 1997 är en aning speciell. Den sammanföll med en period av extrema svårigheter för kommissionen. Jag tror att på det sätt som betänkandet har avslutats och som jag önskar att det slutgiltigt avslutas utan att ge upphov till ett nytt oväsen runt instrumentet för ansvarsfrihet, kommer att göra det möjligt för oss att se framåt genom att på sätt och vis ta såsom förebild denna ansvarsfrihet som ingående övervägts av parlamentet och lett till reaktioner från kommissionen. Vi har behandlat dessa reaktioner och till större delen funnit dem tillfredsställande, vilket härmed bekräftas. En ny åtgärd har nu vidtagits för att ansvarsfriheten skall inskränkas till ett budgetår. Jag tror att vi går i rätt riktning. Och det är i det avseendet vi skall rösta för betänkandet av Van der Laan. Schreyer Herr talman, ärade ledamöter, ärade fru Van der Laan! Kommissionen välkomnar ert betänkande. På de flesta områden som stod i centrum när ansvarsfriheten för budgeten 1997 skulle beviljas har ni fastslagit att kommissionens åtgärder kan rekommenderas, eftersom vi är på rätt väg. Jag tillåter mig alltså att i början av året glädja mig åt att parlamentet berömmer kommissionen. Men jag vill inte låta det räcka med att man klappar oss på axeln, utan jag vill gå in på de områden där ni fortsätter att kritisera oss, respektive kräver ytterligare åtgärder, nämligen när det gäller personalpolitiken och bistånd till tredje land. Beträffande personalområdet har ni i ert betänkande särskilt tagit upp den rättsliga grunden för förtidspensionering. Jag vill än en gång påpeka att kommissionen före jul beslutade om ett förslag, som nu befinner sig i samrådsförfarandet mellan institutionerna och som parlamentet kommer att få i februari. Kontentan är följande: För 600 personer skall det bli möjligt med förtidspensionering. På grund av budgetneutraliteten skall dock endast 248 personer nyanställas. Vem kommer ifråga för detta? Förutsättningen är att tjänstemannen är minst 50 år och har varit anställd i minst 10 år. Bestämmelserna föreskriver vidare att, beroende på ålder och tjänstetillhörighet, 60 - 70 procent av lönen skall betalas som förtidspension. Åtgärden är frivillig. Det finns inte heller något rättsanspråk, utan kommissionen kommer att enligt objektiva kriterier välja ut vem som kan förtidspensioneras, för att genom detta urvalsförfarande se till att målet, nämligen en generell effektivitetshöjning på personalområdet, också uppnås i praktiken. Den andra punkten i personalpolitiken gäller det disciplinära förfarandet. Parlamentet har i sitt betänkande av januari föreslagit en extern kammare för budgetdisciplin vid EG-domstolen eller vid Europeiska revisionsrätten. Ni har också i dag nämnt detta förslag. Jag vill än en gång sammanfattningsvis nämna orsakerna, som min kollega Neil Kinnock mycket utförligt har klargjort, till att kommissionen tar avstånd från detta förslag. De europeiska fördragen tilldelar revisionsrätten respektive EG-domstolen specifika uppgifter: revisionsrätten ansvarar för den externa kontrollen av finanserna, och EG-domstolen har den funktionen att i förekommande fall kontrollera de disciplinära förfaranden som kommissionen genomför. Det skulle i kommissionens ögon leda till intressekonflikter om EG-domstolen och revisionsrätten vore direkt involverade i kommissionens interna förfaranden. Kommissionen påpekar för övrigt att institutionerna själva, i alla internationella organisationer, är ansvariga för disciplinära åtgärder för sin personal. Enligt kommissionens fasta åsikt bör detta också gälla för Europeiska kommissionen. Naturligtvis finns det ett behov av att handla. Det har ju nu blivit objektivt märkbart. Redan före slutet av förra året beslutade vi om de förslag, som Bösch nämnde, och som nu behandlas i samrådsförfarandet. Här handlar det för det första om steg som kan tas direkt, utan ändring av föreskrifterna, och för det andra om steg som kräver en ändring av tjänsteföreskrifterna, och där det alltså kommer att dröja något längre innan de kan genomföras. För de första stegen är det särskilt viktigt att det inrättas en undersöknings- och disciplinbyrå vid generaldirektoratet för personal och administration. Som svar på er fråga kan jag meddela att det alltid frågas om OLAF redan arbetar med förfarandet, eller avser att arbeta med förfarandet, innan verksamheten vid denna byrå påbörjas. Endast om OLAF svarar nej, kommer byrån att träda i funktion. Situationerna kan vara mycket olika. Jag vill nämna ett exempel: Sexuella trakasserier på arbetsplatsen. Eftersom OLAF i ett sådant fall väl kanske inte kommer att agera, är det naturligtvis nödvändigt med en förvaltningsundersökning eller ett disciplinärt förfarande. Man kan alltså tänka sig olika områden. Jag tror att det är mycket bra att agera komplementärt. Det handlar inte om att så att säga ta bort uppgifter för OLAF eller underminera OLAF:s uppgiftsområde, som beslutats av parlamentet och rådet, utan här är förturen för OLAF-undersökningen given. För det andra är det mycket viktigt att ordförandeskapet i disciplinnämnden observeras av en extern expert. Detta tydliggör att kommissionen vill genomföra rättvisa och objektiva disciplinära förfaranden. Ännu ett par ord om era kritiska påpekanden om utrikespolitiken. Theato nämnde minskningen av de utestående åtagandena. Vi har inom ramen för budgetförfarandet 2001 lagt fram en rapport om det och klargjort att i synnerhet naturligtvis dessa abnorma utestående åtaganden, som länge kallats latenta åtaganden - commitments - måste reduceras med det snaraste: beträffande det externa stödet har ju också redan de första ansatserna börjat märkas. Vidare beträffande sjukhuset i Gaza-remsan, som spelar en stor roll i Van der Laans betänkande. I själva verket har det förekommit många förargliga förseningar. Parlamentet har ju hela tiden eftertryckligen krävt att det måste göras framsteg och att man måste ta itu med alla problem. Ja, det är mycket glädjande att sjukhuset nu är fullt funktionsdugligt och att patienter har behandlats där sedan i somras. Men den politiska utvecklingen, de våldsamma stridshandlingarna har på nytt byggt upp barriärer. Delvis är det rent av så att utrustning inte levereras på grund av blockaderna i Gaza-remsan och att patienter inte kan ta sig dit; en stor del av personalen kan för ögonblicket inte komma fram till sjukhuset. Man måste - även inom ramen för denna debatt - verkligen hela tiden fortsätta att uppmana till ett slut på våldsamheterna. Den europeiska skattebetalaren var beredd att hjälpa befolkningen i Gaza-remsan. Nu bör denna hjälp äntligen också kunna utnyttjas av befolkningen. Talmannen Hjärtligt tack, fru kommissionär! Jag förklarar debatten avslutad. Omröstningen kommer att äga rum i dag kl. 12.00. Revisionsrättens särskilda rapporter Talmannen Nästa fråga på föredragningslistan är gemensam debatt om följande betänkanden: (A5-0331/2000) av Garriga Polledo för budgetkontrollutskottet om revisionsrättens särskilda rapport nr 8/1999 om säkerheter och borgensförbindelser enligt gemenskapens tullkodex för att skydda uppbörden av traditionella egna medel, samt kommissionens svar(C5-0228/2000 - 2000/2132(COS)); (A5-0396/2000) av McCartin för budgetkontrollutskottet om revisionsrättens särskilda rapporter nr 1/1999 om stödet till skummjölk och skummjölkspulver avsett för djurfoder, nr 2/1999 om effekterna av reformen av den gemensamma jordbrukspolitiken inom spannmålssektorn, nr 1/2000 om klassisk svinpest och nr 8/2000 gemenskapens åtgärder för avyttring av smörfett, samt kommissionens svar (C5-0236/2000, C5-0237/2000, C5-0238/2000, C5-0239/2000 - 2000/2130(COS)); (A5-0389/2000) av Staes för budgetkontrollutskottet om revisionsrättens särskilda rapport nr 2/2000 om Europeiska unionens bistånd till Bosnien och Hercegovina i samband med återupprättandet av freden och rättsstaten, samt kommissionens svar (C5-0229/2000 - 2000/2131(COS)); (A5-0359/2000) av Dell'Alba för budgetkontrollutskottet om de särskilda rapporterna 6/1999, 7/1999, 3/2000, 7/2000 om strukturfonderna, budgetgenomförande, samt kommissionens svar (C5-0240/2000, C5-0241/2000, C5-0242/2000, C5-0243/2000 - 2000/2129(COS)). Pomés Ruiz (PPE-DE), medföredragande. (ES) Herr talman! Jag vill börja med att berömma det goda arbete som min kollega, Salvador Garriga Polledo, har utfört i sitt betänkande om traditionella egna medel, en fråga som han har följt på mycket nära håll sedan en lång tid tillbaka. Gemenskapens budget härrör till en del från den uppbörd av traditionella egna medel som medlemsstaternas tullmyndigheter inkasserar, och därför är det huvudsakliga syftet med gemenskapens bestämmelser om systemet för säkerheter och borgensförbindelser att skydda gemenskapens ekonomiska intressen. De brister som finns i de tillämpliga förfarandena för systemet med säkerheter och borgensförbindelser medför just att gemenskapen inte kan driva in tillbörliga intäkter, och dessa måste då täckas av extra BNI-bidrag från medlemsstaterna. Därför har jag förståelse för att ränta bör tas ut av de operatörer som faktiskt utnyttjat sina betalningsanstånd som en icke beviljad kredit i samband med att deras varor övergått till fri omsättning. Garriga Polledos betänkande handlar om fall där medlemsstaterna bär ansvaret för att gemenskapens intressen skadas genom att inte tillämpa gemenskapens regelverk för säkerheter och borgensförbindelser. Beträffande obligatoriska borgensförbindelser, erinrar revisionsrätten om att grundprincipen är att tullmyndigheterna skall fastställa dessa till en nivå som motsvarar tullskuldens exakta belopp om detta belopp med säkerhet kan fastställas, och i de fall detta inte är möjligt, det högsta belopp som tullmyndigheterna uppskattar att tullskulderna som har uppstått eller kan komma att uppstå uppgår till. Det är i praktiken det företag som står för säkerheten eller borgensförbindelsen som bedömer risken för den deklaration åtagandet gäller. Vid riskberäkningen bör garantin fastställas till det belopp som ligger närmast den tullskuld som säkerheten eller borgensförbindelsen gäller. Om dessa regler respekterades, skulle skyddet för de ekonomiska intressena helt säkerställas. Det finns svårigheter och jag vill betona sex stycken av dessa: För det första finns det inte någon pålitlig statistik om omfattningen av ställda säkerheter. Uppgifterna om dessa säkerheter och borgensförbindelser, som är klart identifierade i bokföringsmässigt och juridiskt hänseende, finns uppförda i medlemsstaternas tullmyndigheters bokföring, men det saknas åtgärder som gör det möjligt att jämföra och överblicka dem på gemenskapsnivå. För det andra är vissa tullmyndigheter inte förmögna att - jag föredrar att godta den hypotesen snarare än att tro att de inte samarbetar - effektivt övervaka att gemenskapslagstiftningens villkor för säkerheter följs, på grund av brister i systemen och förfarandena eller brister i datasystemen. Jag vill här understryka att det är nödvändigt att det nya datoriserade transiteringssystemet (NCTS) träder i kraft inom kort i alla medlemsstater och i de länder som är associerade till den gemensamma transiteringen. Det är står klart att uppfyllandet av gemenskapens borgensförbindelser till stor del beror på utvecklingen av alla funktioner i NCTS-systemet. För att lösa problemet med det stora antalet transiteringsförfaranden som inte har betalats, måste vikten av de operativa åtgärderna, och än en gång, behovet av en snabb utveckling av det nya systemet betonas. Med förfarandet med flera säkerhetsintyg och NCTS kommer vi att uppnå centralisering och en tydligare förvaltning. För det tredje måste de ofullständiga deklarationerna uppmärksammas. När den tidsfrist som fastställts enligt gemenskapens regelverk har löpt ut, skall medlemsstaterna överföra de tullskulder för vilka säkerhet ställts och som inte har bestridits till " A-bokföringen" . För det fjärde är det nödvändigt att ändra gemenskapens tullagstiftning i syfte att försäkra att de borgensmän som ställer säkerhet även gör detta för de avgifter som tullmyndigheterna får erlägga efter att varorna frigjorts. För det femte, de många fall som har påtalats av revisionsrätten där tullskulder till gemenskapsbudgeten inte har betalats, eller inkommer när tidsfristen för den tillbörliga räntebetalningen har löpt ut. Till sist vill jag nämna de svårigheter som leder till att betydande tullbelopp och andra avgifter inte kan drivas in från TIR-förfarandena, vilket beror på att de befintliga förfarandena inte tillämpas på ett effektivt sätt, och på den bristfälliga övervakningen av transitering av varor. Avslutningsvis, herr talman, vill jag betona vikten av att Europeiska kommissionen studerar de olika problem som lagts fram, och den bör särskilt se över datasystemet så att hänsyn tas till medlemsstaternas ränteskulder till gemenskapsbudgeten. McCartin . (EN) Herr talman! Jag vill erkänna den viktiga roll som revisionsrätten spelar genom att sammanställa dessa rapporter. Jag ägnar mig åt fyra rapporter, som behandlar mejerisektorn, spannmålssektorn och svinpest och som omfattar utgifter på totalt ungefär 16 miljarder euro, vilket är en ansenlig andel av budgeten. Revisionsrättens arbete är mycket detaljerat, och vi måste erkänna den viktiga roll som den spelar genom att den hjälper parlamentet i dess arbete, för utan detta samspel mellan revisionsrätten och parlamentet, skulle parlamentet uppenbarligen inte kunna utvärdera och bedöma hur effektivt kommissionens utgifter används. Vi kan också erkänna att revisionsrätten spelar en roll genom att den hjälper kommissionen att identifiera svagheter i sin administration och svårigheter som den kanske inte har uppmärksammat och som har samband med det sätt på vilket medlemsstaterna genomför våra olika projekt. Revisionsrätten har i denna rapport fäst uppmärksamheten på de svagheter som finns i de grundläggande förordningarna, svagheter som gör det svårt för kommissionen, och förvisso även för medlemsstaterna, att kontrollera utgifterna effektivt. I den särskilda rapporten om reformen av spannmålssektorn har revisionsrätten fäst uppmärksamheten på frågan om huruvida denna politik uppnår de ekonomiska och sociala målen eller inte. För att återgå till mejerisektorn - det finns här två rapporter, en om skummjölkspulver, en om smör - bör vi komma ihåg att vi, även om vi tillämpar ett system med kvoter som är utformat för att anpassa produktionen efter konsumtionen, fortfarande måste använda omkring 3000 miljoner euro per år för att göra oss av med överskottet och att det av det skummjölkspulver som vi producerar bara är i storleksordningen 37 procent som säljs till marknadsvärde. Med andra ord måste resten subventioneras för att användas i djurfoder och i andra produkter. På samma sätt, när det gäller smör, säljs bara 75 procent av det smör som vi producerar till marknadspris. Detta identifierar svagheterna i en politik där vi tillämpar ett kvotsystem och samtidigt måste använda väldiga gemenskapsresurser för att subventionera överskottet. Revisionsrätten fäster i sin rapport - och parlamentet stöder detta - uppmärksamheten på det faktum att vi kanske skulle använda våra resurser bättre om vi använde dem på ett sätt som skulle uppmuntra en högre konsumtion av mejeriprodukter på våra europeiska marknader, i stället för att subventionera outnyttjade kvantiteter. Beträffande spannmålssektorn var revisionsrättens största bekymmer överkompensationen, som är väldokumenterad och som vi erkänner, och den fäster också uppmärksamheten på det faktum att det vid utarbetandet av politik på alla nivåer - i kommissionen, i rådet och i parlamentet - är nödvändigt att ta hänsyn till marknadsförändringar. När vi utarbetade denna politik förutsåg vi inte höjningen av världsmarknadspriserna, som ledde till en kraftig överkompensation för sektorn. I rapporten fäster man även uppmärksamheten på det faktum, och parlamentet antecknar detta, att i storleksordningen 40 procent av de 14 miljarder euro som används i spannmålssektorn går till 3 procent av lantbrukarna, medan 54 procent av lantbrukarna får dela på ungefär 5 procent av stödet. Detta fäster i sin tur uppmärksamheten på hela syftet med politiken och på frågan om huruvida vi bör se över den för att göra den mer förenlig med regional- och socialpolitiken eller inte. Det var huvudpunkterna. Vi bör också säga, när det gäller spannmålssektorn eller mejerisektorn, att vi har noterat att kommissionen har åtagit sig att genomföra en genomgripande översyn av politiken och att den redan har satt i gång med det arbetet. Vi ser fram emot att det skall slutföras. Jag vill tacka kommissionen för dess samarbete och för det faktum att den redan har vidtagit åtgärder för några av de svagheter som har identifierats i de olika rapporterna. Staes . (NL) Herr talman! Från och med det ögonblick då fredsavtalen i Dayton slöts i slutet av december 1995, har Europeiska unionen i mycket hög grad bidragit till freden. Många resurser har anslagits för återuppbyggnad, för anordnandet av val, bidrag till de mänskliga rättigheterna och så vidare. Vi finansierade också den höge representantens kansli till 53 procent. Den särskilda rapport från revisionsrätten som vi behandlar här är den tredje i raden. Tidigare var det rapporter om situationen i Mostar och en annan rapport handlade om återuppbyggnaden i f.d. Jugoslavien. Jag tror att de här särskilda rapporterna tillsammans med den här rapporten alltid sett till att vi i Europaparlamentet blivit direkt konfronterade med fakta och att vi också har försökt att följa upp de rapporterna på ett bra sätt. Jag tror också att det här arbetssättet vid revisionsrätten tillsammans med parlamentets uppföljning, via budgetkontrollutskottet, gjort att vi kunnat göra framsteg på det här området. Kolleger! Budgetkontroll kan inte bara ske från ett kontor i Bryssel eller ett kontor i Strasbourg. Jag tror att man ibland måste ge sig ut på fältet, besök på platsen är nödvändigt, man måste lära känna människorna, man måste veta hur de måste arbeta där borta, under vilka omständigheter. Andra kolleger har i samband med tidigare rapporter fått chansen att åka till Bosnien och Hercegovina. De lärde sig mycket av det och även jag har varit där, mellan den 16 och 19 oktober förra året. Det är mycket viktigt, det upprepar jag och betonar jag. Under de där fyra dagarna i Sarajevo lärde jag mig egentligen mer än jag skulle ha gjort av tusentals sidor lektyr. Jag skulle alltså vilja uppmana talmanskonferensen att ta hänsyn till det när de senare skall besluta om att låta föredragandena få den erfarenheten eller inte. Vilken var kritiken, kolleger? Kritiken gällde för det första kommissionen. För litet medel, för litet personal, en för central styrning från Bryssel. Jag tror att den kritiken från revisionsrätten har följts upp av Europeiska kommissionen. Det måste jag ge kommissionen goda betyg för. Saker har förbättrats, mer personal har satts in. Personalen vid delegationen i Sarajevo är bättre organiserad, är högt kvalificerad, är starkt motiverad, det vill jag betona här. Kritiken från revisionsrätten, parlamentets uppföljning har inneburit att det har skett. Dessutom har kommissionen under påtryckningar från revisionsrätten fört en decentraliseringspolitik och det har gjort att personalen vid delegationen i Sarajevo, men även vid andra delegationer, får mer slagkraft, att chefen för delegationen på ett kraftigare sätt kan möta behoven på plats och bland annat kunnat se till att alla betalningsunderskott nu har inhämtats. Goda betyg för kommissionen i det avseendet alltså. En annan kritik gällde den höge representantens kansli och hur Europeiska unionen arbetar med det kansliet. Man beskyller Europeiska kommissionen för att den inte haft tillräcklig tillsyn. Revisionsrättens rapport och parlamentets åtgärder har gjort att det nu råder en annan mentalitet i den höge representantens kansli. Det är mycket riktigt så att det sedan mars 1999 finns en ny finansdirektör som utarbetat ett helt bokverk med regler som skall följas. I början av den höge representantens period förekom det tydligen en hel del slöseri. Den mannens insatser, kommissionens insatser, insatserna från kansliet i sin helhet har gjort att budgeten för den höge representantens kansli på tre år har minskats med nästan fem miljoner euro. Det tycker jag ändå är ett mycket positivt resultat. En av de viktigaste kritikpunkterna mot den höge representanten var också punkt 17 om den före detta finansdirektörens sammanblandning av intressen. Parlamentet begär, åtminstone i resolutionen som den ser ut nu, ingående förklaringar angående det. Jag måste meddela er att jag under tiden fått en skrivelse från den höge representanten och även från kommissionen och att de viktigaste kritikpunkterna därmed har besvarats. Därför föreslår jag att mitt ändringsförslag, i vilket hänsyn tas till det, godkänns. Kritik framfördes också med avseende på de mänskliga rättigheterna. Jag måste säga att kommissionen för de mänskliga rättigheterna uträttar ett mycket förtjänstfullt arbete i Sarajevo och i Bosnien och Hercegovina i allmänhet. Jag tycker att vi måste ställa mer medel till dessa personers förfogande, men när det gäller mänskliga rättigheter väntar vi fortfarande på svar från kommissionen med avseende på punkterna 29 och 35. En sista viktig punkt är fortfarande mediesektorn. När det gäller mediesektorn framförs mycket stark kritik mot kommissionen. Inom mediesektorn skall material som inte var bidragsberättigat ha subsidierats för två miljoner euro. Jag väntar fortfarande på en detaljerad rapport från kommissionen. Det står i resolutionen och jag hoppas därför också att jag snarast möjligt kan få ett svar på det. Dell'Alba . (FR) Herr talman, fru kommissionär, kära kolleger! Mitt betänkande omfattar i själva verket fyra olika rapporter. Jag vill i det avseendet hedra kommissionär Schreyer för hans närvaro. Jag hoppas att de särskilt ansvariga för förvaltningen av strukturfonderna såväl i kommissionen som i medlemsstaterna genom honom kommer att få kännedom om budskapet i vårt betänkande och i våra slutsatser, eftersom som det i förekommande fall handlar om strukturfonder som allmänt och direkt, som vi vet, förvaltas av medlemsstaterna. Det avser således följande fyra olika rapporter: en rapport om additionalitetsprincipen för stöden, en rapport om utvecklingen av industriområden, en tredje rapport från revisionsrätten om sysselsättningsfrämjande stödåtgärder riktade till ungdomar via Europeiska socialfonden och EUGFJ:s utvecklingssektion samt en rapport om Internationella fonden för Irland och Peace-programmet i Nordirland. När det gäller den sistnämnda rapporten, tackar jag särskilt utskottet för regionalpolitik, transport och turism för dess bidrag till mitt arbete. Vi omarbetade i budgetkontrollutskottet samtliga ändringsförslag som det ingivit. Dessa fyra olika ämnen ger emellertid anledning till likartade kommentarer, som kan vara av tre typer. I första hand, avser den främsta kritik som kan ges till kommissionen de administrativa förfaranden som revisionsrätten, liksom vi, anser vara för långa och komplicerade och som ibland hindrar projektens genomförande. Man måste också säga att samma kritik gäller för medlemsstaterna. Kontrollerna under projektens gång ute på fältet eller från Bryssel är alltid otillräckliga. Man hävdar alltid en brist på medel och personal - andra har sagt det om andra frågor - trots revisionsrättens regelbundna påpekanden i det avseendet. Kommissionen håller på att djupgående reformera sin struktur och begär extra medel. Jag hoppas att parlamentet, som alltid har trott på myten om noll ökning av tjänstemän samtidigt som uppgifterna har ökat, kommer att godkänna kommissionens förslag och mål för att också stärka dess kontroller och roll. Detta orsakar naturligtvis en överlappning av finansieringarna, eftersom finansieringarna inte kontrolleras tillräckligt väl, och därmed ett dåligt utnyttjande av de europeiska anslagen. Den sista kritik som kan göras avser de sena betalningarna, en återkommande fråga som kommissionen inte verkar ha lyckats lösa eller stoppa. I andra hand, är en viktig kritik, som jag skulle vilja att vi kunde betona i våra kontakter med medlemsländerna, det dåliga utnyttjandet av anslagen, ofta på grund av bristande samarbete mellan medlemsstaterna och kommissionen samt bristande vilja från medlemsstaternas sida att framhålla fondernas värde. De framträder ofta såsom donationer och såsom fonder som kan ersätta de nationella fonderna. Medlemsstaterna fäster under vissa förhållanden liten vikt vid additionalitetsprincipen, som innebär att det handlar om en samfinansiering som skall kompletteras med en nationell finansiering. De anser att fonderna omfattar nära 100 procent av finansieringen, vilket givetvis inte är förenligt med tanken bakom strukturfonderna och deras utnyttjande. Medlemsstaterna får inte glömma att dessa fonder är allmänna och rör samtliga europeiska medborgare. De borde därför utnyttja dem med ännu bättre urskillning än de nationella fonderna. För att dämpa denna snedvridning antogs nya föreskrifter i juni 1999 och jag hoppas att de kommer att kunna bidra till ett framåtskridande. Vi ber kommissionen att utnyttja alla medel som står till dess förfogande när den upptäcker snedvridningar, såsom betalningsinställelser, och om motiven är befogade kommer vi, på vår sida, att stå bakom kommissionen för att stödja den i det avseendet. Jag tycker slutligen att kommissionen själv borde hålla ett mer vaksamt öga på kriterierna för stödberättigande innan den låter medlen frigöras. Det skulle förhindra finansiering av orimliga och värdelösa projekt som man ofta ser i medlemsstaterna. Det var de kommentarer jag ville göra. Tack, herr talman, för de extra sekunder som ni gav mig. Queiró Herr talman, kära kolleger! Den omständigheten att Europeiska unionen ger betydande resurser till återuppbyggnaden och till stöd för genomförandet av demokrati i Bosnien och Hercegovina rättfärdigar helt den uppmärksamhet vi nu ägnar resolutionsförslaget om revisionsrättens särskilda rapport 2/2000. Vår första iakttagelse bero på det faktum att revisionsrätten först i början av år 2000 kunde avsluta och godkänna sin rapport om gemenskapens bistånd mellan 1996 och 1998 alltså mellan två och fyra år tidigare. Den uppenbara konsekvensen av denna försening, som jag beklagar, är att många av våra anmärkningar förlorat i aktualitet, eftersom det under tiden har skett viktiga förändringar i Bosnien och Hercegovina på det rättsliga området och i den politiska verkligheten. Detta betyder inte att dessa anmärkningar inte skall beaktas i framtiden, särskilt i Kosovo, för att undvika sådana problem i liknande insatser från unionens sida. Sanningen är att denna typ av kontroller är avgörande för inventeringen och för att lösa befintliga problem. Problemen ligger på två nivåer: dels den direkta finansieringen och dels samfinansieringen tillsammans med andra bidragsgivare. I det första fallet framträder det bristande stödet till åtgärder för försvaret av de mänskliga rättigheterna, stödet till det civila samhället och informationsmedel. Efter att man upptäckte de olämpliga centraliserade förfarandena, på grund av de brådskande insatserna där kommissionen ställdes inför fullbordat faktum som man var tvungen att finansiera, är det som tur är många situationer som har rättats till. När det gäller samfinansieringen, bör överförandet från första finansieringspelaren till den höge representantens kansli framhållas positivt. Detta innebar att man vid dess genomförande var tvungen att respektera budgetförordningens bestämmelser. Detsamma bör för övrigt ske, enligt vår mening, när det gäller finansieringen av övervakningen av valförfarandena och därigenom samarbetsramen med OSSE. Detta var, herr talman, de iakttagelser vi och utskottet för utrikes-, säkerhets- och försvarsfrågor, anser bör tas upp i Staes betänkande - vilket jag gratulerar till -, med hänsyn till storleken på anslagsbeloppet för denna typ av stöd, de bristande resurserna och det uppenbara behovet av att de används på ett strängt och öppet sätt. Collins Herr talman! Jag vill börja med att välkomna Dell'Albas betänkande och erkännandet i detta att Internationella fonden för Irland och fonden för fred och försoning är nyskapande medel för att befästa fredsprocessen. Den svåra miljö i vilken fonderna har varit tvungna att verka, deras roll som verktyg för att stimulera ekonomin och öka sysselsättningen, infallsvinkeln att prioritera missgynnade områden samt den unika rollen som banbrytare för gemensam förvaltning och leverans av gränsöverskridande program har alla fått det erkännande som de förtjänar. Jag förstår att Internationella fonden för Irland har lämnat ett omfattande svar på de frågor som tas upp i revisionsrättens rapport, och ledamöterna kan få tillgång till detta. Svaret inbegriper ett antal särskilda åtgärder som fonden vidtar för att angripa saker som tas upp i rapporten. Det är viktigt att betona en nyckelpunkt angående Internationella fonden för Irland: det är inte ett program inom ramen för Europeiska unionen. Fonden är faktiskt en internationell organisation med en egen direktion, egna regler, egna revisionsförfarande och så vidare. Dessutom är Europeiska unionen bara en av fem givare som är inblandade i dess finansiering. Europeiska unionens årliga bidrag utgör 35 procent av totalsumman. Internationella fonden för Irland inrättades 1986 av den brittiska och den irländska regeringen med målet att främja ekonomiska och sociala framsteg och uppmuntra kontakt, dialog och försoning mellan unionisterna och nationalisterna runtom i Irland. Bidragsgivare till fonden är Förenta staterna, Europeiska unionen, Kanada, Nya Zeeland och Australien. Sedan fonden instiftades har den bidragit med 597 miljoner euro till 4 600 projekt, vilket har bidragit till att skapa 38 000 arbetstillfällen, vilket i sin tur har lett till ytterligare investeringar på ungefär 1,193 miljarder euro, och detta innebär att de totala investeringarna i projekten uppgår till nästan 1,79 miljarder euro. Den har styrt nästan 90 procent av sina åtaganden till de mest eftersatta områdena, uppmuntrat över 9 000 deltagare i olika befolkningsgruppsöverskridande grupper och uppmuntrat 5 000 deltagare i gränsöverskridande strukturer. Folias Herr talman! Jag vill betona att med kollegan Staes betänkande har ett mycket gott arbete utförts och jag vill även fästa allas uppmärksamhet på det faktum att Balkan är ett säreget område i det europeiska landskapet, inte bara ur geografisk synvinkel utan också när det gäller mentalitet och förhållanden. Jag anser alltså att varje ärende bör utredas grundligt, så att både vår kritik och de åtgärder vi vidtar kan leda till resultat. Det som Staes sade och gjorde, att han alltså begav sig till platsen i fråga för att se vad som händer, är vad det hela handlar om. På avstånd kan vi inte veta, herr talman, mina damer och herrar kolleger, vad som händer i just dessa områden vilka uppvisar flera särdrag. Från ett kontor kan vi inte följa exakt vad som sker. Med brev, fax och e-post kan vi inte förstå detta folks mentalitet. Det som behövs är att vi är nära dem. Och att vi är nära dem inte bara genom att uttrycka ett intresse som givetvis finns ur alla aspekter utan att vi är nära dem även i handling och naturligtvis även geografiskt, men huvudsakligen att vi känner till dessa folks historia och sinnelag. Allt som inträffat när det gäller revisionsorganens och kommissionens anmärkningar visar att fienden till det som är bra alltid är det som är bättre. Och det som är bättre kan alltid bli ännu bättre, vilket vi alla försöker att ha som målsättning. Jag är säker på att det intresse vi visar och den kritiska anda som råder bara kan leda åt rätt håll och låt oss, om ni vill, ta resultaten av vad som tillämpas i praktiken vid detta slags samfinansieringar för att kunna rätta till detta i andra riktningar. Vi har i dag Europeiska byrån för återuppbyggnad med säte i Thessaloniki och i Pristina. Detta har kritiserats mycket. Men vi kan inte betrakta Sarajevo på samma sätt som Pristina, och det bör vi klargöra. Just därför hänvisade jag till olikheter i mentalitet, förhållanden och situationer som vi bör ta hänsyn till. Flera kolleger har sagt - och med all rätt ur en aspekt - att byrån i Thessaloniki borde decentraliseras därifrån till Pristina. Flera av oss motsatte oss tvärt detta och sade att detta kan omöjligt ske. Bevisligen gjorde vi rätt i att behålla byrån i Thessaloniki ty om vi hade flyttat byrån i Thessaloniki till Pristina skulle Jugoslavien i dag inte ha någon möjlighet till finansiering genom organisationen för återuppbyggnad och detta därför att det aldrig skulle ha varit möjligt för någon serb att bege sig till Pristina och göra anspråk på ens en enda euro. Just därför upprepar jag att det är bra med kritik, men att allt vi gör bör anpassas till förhållandena, behoven och särdragen i varje område. Morgan Herr talman! Jag skulle vilja inleda med att tacka revisionsrätten för dess mycket användbara rapport, som denna gång berör en rad frågor. Vi var mycket kritiska när den lade fram sin årsrapport, men jag anser att dessa särskilda rapporter är mycket värdefulla. Det finns helt klart fortfarande en rad områden där kommissionen måste handla för att förbättra situationen. Jag skall rikta in mig på ett svar på rapporten som har skrivits av Dell'Alba om olika aspekter av strukturfonderna. I mitt land är det här utan tvekan ett av de områden där Europeiska unionen kan hävda att dess insatser leder till märkbara resultat, och det finns ett erkännande att strukturfonderna och försöken att öka välståndet och att förbättra sociala förhållanden och sysselsättningssiffror i ett område ger en positiv bild av EU. Men vi kan inte bara stå bredvid och okritiskt applådera. Revisionsrättens rapporter visar tydligt att det finns utrymme för radikala förbättringar, och kommissionen har redan lagt fram en ny strukturfondsförordning för att förbättra situationen, och den kommer uppenbarligen att följa utvecklingen mycket noga, för att se om dessa reformer har varit tillräckligt långtgående. När det gäller additionalitetsprincipen måste vi komma ihåg att de europeiska fonderna inte är avsedda att finansiera utan medfinansiera verksamheter och att de inte får ersätta de nationella myndigheternas offentliga utgifter. Så långt är
{'language': 'sv'}