Libertatea informaţiei în Italia (dezbatere) Preşedintele Următorul punct de pe ordinea de zi este declaraţia Comisiei privind libertatea de informare în Italia. Viviane Reding membră a Comisiei. - Dle Preşedinte, libertatea de exprimare şi libertatea de informare reprezintă un fundament al unei societăţi libere, democratice şi pluraliste. Aceasta este convingerea mea fermă ca fost jurnalist şi este şi convingerea fermă a Uniunii Europene. Din această cauză, toate instituţiile UE - Parlamentul, Consiliul şi Comisia - au semnat Carta drepturilor fundamentale a UE, al cărei articol 11 prevede că: "Orice persoană are dreptul la libertatea de exprimare. Acest drept cuprinde libertatea de opinie şi libertatea de a primi sau de a transmite informaţii sau idei fără amestecul autorităţilor publice şi fără a ţine seama de frontiere. Libertatea şi pluralismul mijloacelor de informare în masă sunt respectate.” Aş dori să reamintesc faptul că la articolul 51 alineatul (1) din Carta UE se prevede, de asemenea, unde şi când se aplică aceste drepturi fundamentale. Citez din nou: "Dispoziţiile prezentei carte se adresează instituţiilor, organelor, oficiilor şi agenţiilor Uniunii, cu respectarea principiului subsidiarităţii, precum şi statelor membre”, dar "numai în cazul în care acestea pun în aplicare dreptul Uniunii”. În cadrul sferei de competenţă a UE, pe care trebuie să o respectăm, Comisia Europeană a apărat întotdeauna libertatea mijloacelor de informare în masă, libertatea de exprimare, libertatea de informare şi libertatea presei, atât în interiorul UE, cât şi în relaţiile noastre externe cu ţări terţe. Reamintesc, în special, rolul important jucat de Directiva UE "Televiziune fără frontiere” care, începând cu 1989, a garantat faptul că cetăţenii din toate statele membre UE sunt liberi să recepţioneze, fără restricţii, programe de televiziune din alte ţări ale UE; o directivă a UE care a contribuit, în mod substanţial, la asigurarea liberei circulaţii a informaţiei dincolo de frontiere şi a unui peisaj mediatic mai pluralist în toate statele membre. În acest context, aş dori să mulţumesc Parlamentului European pentru ajutorul acordat Comisiei în vederea obţinerii unei versiuni modernizate a acestei directive care extinde libertatea de informare dincolo de frontiere, de la difuzarea programelor de televiziune, la alte servicii audiovizuale şi, în special, la cele transmise prin intermediul internetului. Această directivă trebuie să fie pusă în aplicare de către toate statele membre ale UE până la sfârşitul anului şi va avea contribuţii importante în vederea asigurării unui peisaj pluralist şi în ceea ce priveşte mediul online. Permiteţi-mi să reamintesc, de asemenea, alte trei elemente foarte importante din această directivă. În primul rând, promovarea producţiilor TV independente. Există o normă în directivă care prevede că staţiile de emisie trebuie să rezerve cel puţin 10% din timpul lor de emisie sau 10% din bugetul lor de programe pentru opere europene create de producători independenţi de staţiile de emisie. În al doilea rând, directiva prevede în versiunea sa modernizată dreptul jurnaliştilor şi al agenţiilor de ştiri de a avea acces la scurte extrase pe teritoriul UE în vederea realizării de reportaje scurte. În al treilea rând, şi acest lucru este de o importanţă covârşitoare, în noua directivă există o referire la necesitatea de a avea organisme independente de reglementare media la nivel naţional. Aceasta este o referire care a fost propusă de Comisie şi care a putut fi în cele din urmă adoptată datorită sprijinului puternic din partea Parlamentului European. Prin urmare, în ceea ce priveşte sectorul radiodifuziunii, directiva "Televiziune fără frontiere” modernizată poate fi văzută ca o cartă a libertăţii de informare transfrontalieră în UE.- Permiteţi-mi acum să amintesc alt aspect important care intră în domeniul de competenţă al UE în care această instituţie poate să acţioneze şi a acţionat în sprijinul pluralismului mijloacelor de informare în masă. Este vorba de politica de gestionare a spectrului de frecvenţe radio. Ştiţi cu toţii că nu poate exista radiodifuziune fără acces la spectrul de frecvenţe radio, iar scopul politicii UE este de a garanta faptul că toţi actorii de pe piaţă beneficiază de acces nediscriminatoriu la spectrul de frecvenţe radio. Autorităţile naţionale nu au, prin urmare, dreptul să îngheţe, prin intermediul alocării spectrului de frecvenţe, situaţia competitivă de pe piaţa mijloacelor de informare în masă în beneficiul operatorilor deja activi pe piaţa respectivă. Curtea Europeană de Justiţie a confirmat, de altfel, acest principiu important, care decurge direct din libertatea de a furniza servicii, în hotărârea sa Centro Europa. Comisia a salutat hotărârea respectivă, considerând-o ca o contribuţie la concurenţa loială şi ca o bază importantă pentru consolidarea pluralismului mijloacelor de informare în masă. Pe această bază, Comisia a acţionat în mod repetat împotriva statelor membre în care sistemul de gestionare a spectrului de frecvenţă părea să fie în contradicţie cu acest principiu. De exemplu, aş dori să reamintesc procedurile privind încălcarea dreptului comunitar din 2006 referitoare la alocarea spectrului de frecvenţe radio din Italia, pe care le-am iniţiat împreună cu colega mea, Neelie Kroes. Sub presiunea acestei proceduri, autorităţile italiene îşi modifică acum abordarea. Rezultatul acesteia va fi o deschidere substanţială a pieţei şi un câştig pentru pluralismul mijloacelor de informare în masă. Politicile de gestionare a spectrului de frecvenţe reprezintă un exemplu clar de domeniu în care UE poate acţiona în cadrul sferei sale de competenţe pentru a consolida concurenţa pentru resursele de care depind radiodifuzorii, şi, prin urmare, pentru a întări pluralismul mijloacelor de informare în masă. În ceea ce priveşte presa scrisă, competenţele UE sunt în mod semnificativ mai limitate. Presa scrisă este unul din acele prime exemple de competenţe naţionale, sau chiar regionale, şi situaţia ei reflectă foarte des tradiţiile culturale variate din diferitele noastre state membre. Prin urmare, nu există legislaţie UE specifică privind presa scrisă, nici nu poate exista o astfel de legislaţie în temeiul tratatelor în vigoare. Cu toate acestea, în instituţiile UE şi, în special, în Comisia Europeană am urmărit întotdeauna evoluţiile din presa scrisă de pe teritoriul UE. Îmi amintesc că, în calitatea mea de comisar al UE pentru mass-media, am avut numeroase întâlniri cu redactorii şefi din întreaga Europă pentru a discuta probleme curente legate de libertatea şi pluralismul mijloacelor de comunicare în masă. În iunie 2009, acestea au condus la adoptarea Cartei europene privind libertatea presei, redactată de jurnalişti din întreaga Europă. Am sprijinit pe deplin această cartă atunci când mi-a fost prezentat rezultatul final al acestei activităţi. Carta privind libertatea presei, iniţiată de comunitatea jurnaliştilor europeni, reprezintă o reafirmare importantă a valorilor principale consacrate în texte legale fundamentale, cum ar fi Carta drepturilor fundamentale a UE. Este vorba, de asemenea, despre o atenţionare pentru toţi factorii de decizie politică în sfera lor de competenţă în sensul că, pentru a avea libertate reală a presei, autorităţile publice au într-adevăr un rol de jucat: acestea trebuie să fie pregătite să protejeze libertatea de exprimare şi să încurajeze dezvoltarea acesteia. Carta constituie, prin urmare, un important pas înainte care consolidează aceste valori şi drepturi fundamentale, permiţând jurnaliştilor să le invoce împotriva guvernelor sau a autorităţilor publice politice ori de câte ori simt că libertatea activităţii lor este ameninţată în mod nejustificat. Onorabilii membri vor vedea că instituţiile UE şi, mai ales, Comisia manifestă un puternic angajament politic faţă de drepturile fundamentale şi faţă de libertatea de informare, de exprimare şi a mijloacelor de informare în masă. Ne utilizăm competenţele pentru a susţine aceste drepturi şi libertăţi în activitatea noastră, pe baza tratatelor, şi vom continua să facem acest lucru. Totuşi, permiteţi-mi să ating şi un alt aspect important, şi anume faptul că drepturile fundamentale care se aplică politicilor UE nu fac ca UE să fie competentă pentru toate aspectele legate de drepturile fundamentale într-un stat membru sau altul. Nu trebuie să uităm faptul că statele membre au constituţii, multe din ele cu tradiţii îndelungate, şi că în toate statele membre există tribunale, instanţe de recurs şi curţi constituţionale care garantează respectarea şi punerea în aplicare a drepturilor fundamentale atunci când autorităţile naţionale acţionează. Am avut un astfel de exemplu chiar ieri, în Italia. Acesta este rezultatul faptului că avem o diviziune a muncii, întrucât Europa nu este un superstat, ci este alcătuită din 27 de state membre suverane şi ea va continua să funcţioneze astfel şi în temeiul noului Tratat de la Lisabona. Prin urmare, v-aş ruga să nu folosiţi instituţiile UE pentru a rezolva probleme care ar trebui, conform tratatelor noastre, să fie rezolvate la nivel naţional. Nu ar trebui să pretindem un rol pe care nu îl avem, şi nu îl vom avea nici în temeiul Tratatului de la Lisabona. Să ne concentrăm aici pe punerea eficientă în aplicare a normelor, principiilor, drepturilor şi libertăţilor în domeniile în care UE este competentă. Aceasta poate să conducă la progrese foarte importante, şi am menţionat câteva exemple concrete în discursul meu. Permiteţi-mi să mai adaug un exemplu de situaţie în care am putea acţiona. Paul Rübig, un membru al acestui Parlament, a propus recent într-un amendament la proiectul de buget un nou program UE denumit Erasmus pentru jurnalişti. Un astfel de program le-ar fi permis jurnaliştilor, în perioadele dificile pentru presa scrisă, să coopereze pentru o perioadă de timp limitată cu personalul editorial din alte state membre. Acesta ar permite, de asemenea, jurnaliştilor să descopere situaţia politică, economică şi socială din alte state membre şi să scrie despre aceasta. Ar permite jurnaliştilor să compare situaţia din întreaga Europă şi să o prezinte cititorilor, inclusiv situaţia privind libertatea presei. De aceea, încurajez Parlamentul European să aprecieze în mod foarte favorabil aceste propuneri, care vor beneficia cu siguranţă de sprijinul comisarului UE pentru mass-media. Joseph Daul Dle Preşedinte, dlor preşedinţi, doamnelor şi domnilor, dacă am cerut să iau cuvântul în numele Grupului Partidului Popular European (Creştin Democrat) în această dezbatere cu privire la libertatea presei în Italia, este în primul şi în primul rând pentru a denunţa folosirea nefericită a Parlamentului European pentru a dezbate probleme naţionale. Un alt motiv este pentru a denunţa un atac nedrept şi necinstit asupra guvernului unui stat membru european în care principiul statului de drept este aplicat la fel de riguros precum în restul Europei. În ceea ce priveşte primul aspect, mă voi referi la preşedintele Republicii Italiene, pe care l-am citat deja ieri şi care şi-a exprimat opinia săptămâna trecută: "Parlamentul European” - citez - "nu poate fi o placă de rezonanţă pentru conflictele şi controversele politice care se petrec în mod curent în statele membre şi în parlamentele naţionale ale acestora.” Îl citez în continuare pe preşedintele Republicii Italiene: "De asemenea, Parlamentul European nu poate fi un fel de instanţă de recurs care hotărăşte în privinţa deciziilor parlamentelor naţionale sau a comportamentului guvernelor naţionale.” Nu vreau să îl jignesc pe preşedintele Napolitano, care este un prieten, atunci când spun că acesta nu urmează aceeaşi linie politică precum prim-ministrul Berlusconi, eu însumi sau grupul pe care îl reprezint. (Exclamaţie a dlui Schulz) Vă rog să-mi respectaţi libertatea de exprimare, dle Schulz! În această dimineaţă aş dori să se arate respect atât faţă de libertatea de exprimare, cât şi faţă de libertatea presei! (Întrerupere a dlui Schulz) Ştim cine sunt cei care provoacă probleme. Nu mă deranjează. Nu sunt stânjenit. Dle Preşedinte. Tot ceea ce vă cer este să mă lăsaţi să vorbesc. Acesta nu este un mod de a purta o dezbatere. Totuşi, aceste cuvinte exprimă, în termeni clari, respectul care ar trebui manifestat faţă de instituţiile noastre democratice, indiferent dacă acestea sunt naţionale sau europene. De fapt, dezbaterea pe care o purtăm în această dimineaţă nu are absolut nimic de-a face cu motivul pentru care există Parlamentul European. Chiar aşa, despre ce este vorba? Li se interzice politicienilor italieni să organizeze o dezbatere cu privire la libertatea presei sau la orice alt subiect în parlamentul lor naţional? Nu cred. Li se interzice cetăţenilor italieni să îşi exprime dezaprobarea faţă de o anumită lege? Nu. Sunt instanţele italiene împiedicate să aplice legea? Nu, după cum am putut vedea cu claritate. Este Curtea Europeană de Justiţie incapabilă să sancţioneze o lege italiană care contravine tratatelor europene? Nu. Răspunsul la toate aceste întrebări este, în mod clar, nu. În aceste împrejurări, dezbaterea care a fost organizată în acest Parlament nu este altceva decât un meschin aranjament politic şi partizan pentru a tracasa un oponent politic. Indiferent de ce ar putea să susţină unii dintre colegii noştri deputaţi, Republica Italiană funcţionează aşa cum ar trebui în Europa, în mod democratic şi în conformitate cu statul de drept. A susţine contrariul înseamnă a ignora realitatea lucrurilor; nimeni nu este păcălit de aceasta. Rolul Parlamentului European, doamnelor şi domnilor, nu este de a deveni o cameră pentru reglarea conturilor între rivali politici naţionali. Acest Parlament nu este locul potrivit pentru a încerca să subminăm credibilitatea unui guvern care, aş adăuga, este răspunzător din punct de vedere politic faţă de cetăţenii săi. Din această cauză avem alegeri. Vă mulţumesc pentru atenţia acordată. David-Maria Sassoli Dle Preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, fiecare dintre noi este influenţat de circumstanţele în care trăim şi, de asemenea, fiecăruia dintre dumneavoastră i s-a spus înainte de a veni aici, la Bruxelles: "amintiţi-vă că aveţi o mare responsabilitate, că avem o mare responsabilitate”, aceea de ne face ţara mai bună. Ştim că ţara noastră va fi mai bună dacă Europa este mai puternică şi este capabilă să răspundă cu un simţ al dreptăţii aşteptărilor cetăţenilor săi. Suntem în mod evident conştienţi că acest lucru este posibil dacă acţionăm împreună; dacă suntem capabili să punem laolaltă resursele noastre cele mai preţioase, constituţiile noastre, acel set de valori şi norme juridice, de drepturi, care sunt adevăratele calităţi ale Europei. Atât de multe dispute afectează ţara mea, dar aş dori imediat să reasigur pe toată lumea că vorbim despre o mare ţară democratică, care are o Constituţie măreaţă. Ieri a fost o zi foarte importantă pentru noi, italienii, întrucât Curtea Constituţională, în faţa confuziei şi a cererilor de impunitate, a reafirmat un principiu simplu şi onorat în timp - cel conform căruia toţi cetăţenii sunt egali în faţa legii. Totuşi, ştim că până şi ţările mari pot înregistra derapaje, pot amesteca proprietatea publică şi interesele private. Cu toate acestea, nu putem permite statelor membre să devină slabe. Dreptul la informare independentă, fără presiuni sau condiţii din partea autorităţilor guvernamentale, trebuie să fie garantat şi acesta reprezintă un bun public, un bun pentru fiecare persoană, în orice ţară. Acest bun trebuie să fie protejat fără ezitare de către Uniune. Trebuie să reuşim să oferim norme comune, să stabilim limite dincolo de care informarea nu mai este considerată ca fiind independentă. Este nevoie urgentă ca Uniunea să intervină, să adopte o directivă care să stabilească orientări privind pluralismul şi protecţia unui bun care trebuie să fie disponibil tuturor. Dnă Reding, nu uitaţi că suntem un Parlament, nu un muzeu în care lucrurile sunt lăsate să se descompună. Mário David (PT) În urmă cu trei sau patru săptămâni în Portugalia, Prisa - o companie spaniolă care este un cunoscut susţinător al partidului socialist şi acţionar majoritar al canalului de televiziune TVI - a dispus anularea programului de seară Jornal Nacional de Sexta-Feira. Dle Sassoli, aş dori să vă întreb dacă Grupul Alianţei Progresiste a Socialiştilor si Democraţilor din Parlamentul European are aceeaşi intenţie de a studia ce se întâmplă în alte ţări, sau dacă intenţiile sale nu valorează mai mult decât o şicană politică la care asistăm aici, în dimineaţa aceasta. David-Maria Sassoli Vă mulţumesc pentru întrebare, pentru că îmi oferă posibilitatea să mă explic. Nu am avut această ocazie în timpul care mi-a fost alocat. (Preşedintele i-a rugat pe deputaţi să îi permită vorbitorului să continue). După cum spuneam, mă bucur că mi-aţi adresat întrebarea pentru că aceasta îmi oferă ocazia de a spune că directiva pe care o solicităm Comisiei trebuie să fie pentru toate statele membre. Aceasta nu este o problemă italiană: este o problemă europeană. Aş vrea să spun, de asemenea, că dorim ca întrebarea pe care urmează să o trimitem la Strasbourg să fie rectificată. Dorim ca aceasta să cuprindă dezbaterea privind pluralismul în Italia şi în Europa. Vă mulţumesc foarte mult pentru întrebarea dumneavoastră. Preşedintele Stimaţi colegi, dacă va exista o astfel de discuţie în parlament, nu voi acorda permisiunea de a adresa întrebări prin intermediul procedurii "cartonaşului albastru”. Aceasta este decizia mea. Îmi pare rău, însă trebuie să fim mult mai calmi cu privire la întreaga problemă, altfel regula va fi "fără cartonaşe albastre”. Nu vreau ca şedinţa să fie perturbată. Vă rog să vă comportaţi în mod corespunzător. Guy Verhofstadt Dle Preşedinte, preşedintele Republicii Italiene, Giorgio Napolitano, are dreptate să afirme că Parlamentul European nu este locul pentru soluţionarea disputelor dintre partidele politice din statele membre, sau pentru contestarea deciziilor adoptate de parlamentele naţionale. Problema în Italia - şi cred că dl Napolitano, preşedintele Republicii, are dreptate - trebuie soluţionată în primul rând în Italia. Totuşi - şi aceasta este problema, dle Daul - nimeni nu poate nega faptul că există o problemă în Europa şi în Italia. Problema pe care o am în legătură cu discursul dumneavoastră este că negaţi existenţa unei probleme. (Aplauze) Dl Napolitano are dreptate. Cred că şi dumneavoastră aveţi dreptate când subliniaţi ce a spus dl Napolitano, dar nu cred că este o idee bună să afirmi aici, în acest Parlament, că nu există o problemă. De ce spun acest lucru? Spun acest lucru pentru că Freedom House a publicat recent un studiu în care ţările lumii sunt împărţite în trei categorii ale libertăţii presei: libere, parţial libere şi lipsite de libertate. Ar trebui subliniat faptul că - şi cred că aceasta este o problemă uriaşă - trei ţări, nu doar una singură, nu doar Italia, ci şi România şi Bulgaria, au fost incluse în categoria "parţial libere”. Suntem cu atât mai îngrijoraţi, cu adevărat îngrijoraţi, din cauză că una din ţările fondatoare ale Uniunii Europene se numără printre acestea. Având în vedere că noi am creat această Uniune Europeană pentru a susţine, odată pentru totdeauna, valorile noastre comune, democraţia, pacea şi libertatea, este datoria noastră să intervenim. Cum? Cred că trebuie să solicităm Comisiei, pe baza tratatelor noastre - şi, repet, aceasta este o solicitare care a fost făcută deja - să propună o directivă pentru apărarea pluralismului mijloacelor de informare în masă. Acest lucru trebuie să se întâmple şi este o competenţă care trebuie pusă în aplicare împreună cu Parlamentul European, conform tratatelor. Această directivă ar trebui să garanteze faptul că normele noastre constituţionale privind libertatea presei sunt respectate pe deplin şi în mod armonios în toate statele Uniunii Europene şi, desigur, în toate ţările în discuţie. Trebuie să vă spun de asemenea, dle Preşedinte şi voi încheia aici, că am fost foarte dezamăgită de discursul Comisiei. Statele membre pot face orice doresc atâta timp cât acest lucru este compatibil cu constituţiile lor naţionale. Aceasta este ceea ce am auzit de la Comisie. Nu sunt deloc de acord. Protestez. Există valori, există libertăţi care trebuie apărate în acest Parlament dincolo de interesele naţionale, dincolo de constituţiile naţionale. (Aplauze) Există valori şi principii care fac într-adevăr ca Uniunea Europeană să fie ceea ce este. Prin urmare, solicit Comisiei să îşi revizuiască poziţia şi să propună o directivă cu privire la problema concentrării mijloacelor de informare în masă, cât mai curând posibil, şi să facă acest lucru pentru toate statele Uniunii Europene. Cristiana Muscardini (IT) Dle Preşedinte, doar pentru a urmări declaraţiile făcute de dl Sassoli - care a afirmat în acest Parlament că textul pe care îl vom vota la Strasbourg va fi amendat - cred că este inutil să dezbatem un text pe care chiar iniţiatorii au declarat deja că îl vor modifica. Preşedintele Dnă Muscardini, aceasta nu este cu adevărat o solicitare procedurală, astfel încât v-aş ruga să respectaţi Regulamentul de procedură. Doamnelor şi domnilor, nu voi mai da cuvântul tuturor celor care ridică un cartonaş albastru. Am dreptul să fac acest lucru şi trebuie să continuăm dezbaterea noastră. Judith Sargentini din partea Grupului Verts/ALE. - Dle Preşedinte, oamenii ar putea crede că voi vorbi în italiană şi ar putea dori să facă din această dezbatere una italiană, dar eu sunt olandeză. Sunt o membră olandeză a acestui Parlament şi sunt foarte frustrată de ideea că discutăm aici de parcă această problemă ar fi o dezbatere internă italiană. Problema nu este modul în care merg treburile în Italia - presiunea asupra jurnaliştilor, auto-cenzura pe care jurnaliştii încep să o aplice în Italia. Problema este că acest lucru este o ruşine pentru Europa. Cum le vom spune noilor state membre, statelor membre candidate, că trebuie să aibă mijloace de informare în masă pluraliste, că fiecare voce trebuie să fie auzită în ţara ei, că ar trebui să existe o dezbatere între toate culorile şi toate partidele politice, dacă nu dorim să spunem Italiei că trebuie să se trezească, că este greşit să oblige jurnaliştii să îşi schimbe atitudinea, că este greşit ca o singură persoană să conducă atât televiziunea comercială, cât şi pe cea publică. Dl Verhofstadt a cerut acest lucru şi îl voi cere şi eu. Dnă Reding, aţi afirmat că Europa face tot posibilul, drepturile fundamentale sunt fundamentale, dar nu atunci când este vorba de un stat membru care este deja un stat membru. Acest lucru nu poate fi adevărat. Acesta este unul din criteriile de la Copenhaga. Toată lumea trebuie să respecte criteriile de la Copenhaga. (Aplauze) Pentru a ne asigura că aceasta nu este o dezbatere italiană, solicit şi eu o directivă privind concentrarea mijloacelor de informare în masă. Parlamentul European a solicitat acest lucru de două ori: când o va înainta Comisia? Această dezbatere aprinsă pe care o purtăm este una pe care Grupul PPE a încercat chiar să o elimine de pe ordinea de zi, argumentând că aceasta nu ar fi europeană. Această dezbatere aprinsă ne arată că se întâmplă ceva. Oamenii ţipă, oamenii sunt sensibili la acest lucru - ceea ce este bine, pentru că libertatea de exprimare, o presă pluralistă, sunt lucruri esenţiale pentru democraţia noastră. În Italia, 80% din populaţie primeşte zilnic informaţii de la televiziune. Dacă acea televiziune nu transmite toate vocile, atunci oamenii nu au şansa de a lua propriile decizii. Acest lucru este fundamental pentru democraţie. (Aplauze) Suntem cu toţii oameni educaţi. Am învăţat cu toţii să operăm cu adevăruri variate şi să extragem din ele propriul nostru adevăr, iar oamenii din Italia au dreptul să procedeze astfel. Oamenii din Bulgaria, oamenii din Olanda, au dreptul să procedeze astfel şi eu susţin acest drept. Poate sunt olandeză, poate nu sunt italiană, dar îmi pasă de cetăţenii din întreaga Europă. A încerca să scoateţi această dezbatere de pe ordinea de zi, a încerca să spuneţi că nu e problema noastră, este un lucru de care ar trebui să vă fie ruşine. Modul în care evoluează situaţia în Italia face ca această ţară să fie foarte vulnerabilă în privinţa democraţiei ei. Să facem ca ceva să meargă. Concentrarea mijloacelor de informare în masă, vă rugăm, dnă Reding. (Aplauze) Ryszard Czarnecki Dle Preşedinte, dnă comisar, nu doar Italia este o ţară mare şi minunată. Reprezentanţii a 27 de ţări minunate stau în Parlamentul European - dacă pot doar să adaug la ceea ce a spus dl Sassoli. Cred că este oarecum paradoxal faptul că eu, un activist al opoziţiei anticomuniste, care nu a presupus niciodată că ar putea fi de acord cu oricine îşi are originile în tabăra respectivă, va trebui să fiu de acord cu preşedintele Italiei, care ne avertizează în privinţa transferului disputelor interne în forumul Parlamentului European. Vorbesc despre standarde duble. Există anumite probleme care trezesc interesul anumitor grupuri politice din Parlamentul nostru. Aceste grupuri forţează discutarea problemelor respective în forumul Parlamentului nostru, în timp ce alte probleme sunt ascunse sub preş. Poate au existat situaţii similare şi în alte ţări. Recent, în Polonia, un ministru în exerciţiu a făcut tot posibilul, utilizând toate instrumentele disponibile, pentru a-l menţine în funcţie pe preşedintele televiziunii de stat. În cele din urmă nu a avut succes însă, la data respectivă, nu am auzit ca vreunul din grupurile politice să fi solicitat vreo dezbatere în legătură cu acest subiect. Situaţii asemănătoare au existat şi în alte ţări. Prin urmare, dacă nu vrem să ne acuze nimeni de aceste standarde duble, ar trebui să îi tratăm pe toţi în mod egal. În cazul în care există o problemă, ar trebui să o discutăm întotdeauna la momentul respectiv. Dacă nu facem acest lucru, înseamnă că există un anumit context politic în legătură cu aceasta, un fel de manevră politică. Dl Verhofstadt a anunţat aici propuneri de a impune de sus în jos, cum ar veni, anumite soluţii formale, legale şi legislative anumitor state membre. Cred că acest lucru nu înseamnă altceva decât introducerea unei integrări excesive, cuprinzătoare a Europei, pe uşa din dos, cum ar veni şi ocolind voinţa cetăţenilor. Acest lucru ar fi, de fapt, contrar voinţei opiniei publice, astfel cum a fost aceasta exprimată în procesele electorale organizate pentru a alege guvernele. Uniunea Europeană este încă o comunitate bazată pe naţiuni, pe state naţionale. Să evităm, totuşi, o astfel de scurtătură prin care, cum ar veni, contrar voinţei statelor naţionale, stabilim o anumită legislaţie pentru acestea. Dle Preşedinte, în cele din urmă cred că aceasta este o problemă internă, italiană. Ar putea fi în acelaşi timp o problemă dificilă, dar italienii ar trebui să o rezolve ei înşişi. Parlamentul European nu este locul în care să fie rezolvate aceste probleme. Patrick Le Hyaric Dle Preşedinte, dnă comisar, doamnelor şi domnilor, libertatea presei şi de informare este un drept fundamental şi inalienabil, pentru că este parte a dezvoltării umane. În plus, aceasta este, după cum aţi menţionat dnă Reding, recunoscută de articolul 10 privind pluralismul din Convenţia pentru apărarea drepturilor omului şi a libertăţilor fundamentale şi de articolul 51 privind libertatea de exprimare din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene. Parlamentul nostru consideră, atât pe baza acestei legi europene cât şi a recomandărilor Adunării Parlamentare a Consiliului Europei şi a OSCE, privind libertatea mijloacelor de informare în masă, că preşedintele Consiliului de miniştri al Italiei, şeful a ceea ce a fost, la urma urmei, un membru fondator al Comunităţii Europene, încalcă principiile libertăţii şi pluralismului presei în mai multe moduri. Acesta a transformat bunuri publice comune, cum ar fi informarea şi cultura în surse de profit prin construirea unui imperiu mediatic alcătuit din câteva televiziuni şi posturi de radio, edituri, agenţii de publicitate, companii de asigurări şi bănci. În plus, preşedintele Consiliului italian are un cuvânt de spus cu privire la persoana numită în sectorul public al mijloacelor de informare în masă. Acest monopol virtual asupra informării şi finanţarea sa îi permite acestuia să domine, să controleze şi să conducă nu doar majoritatea presei scrise şi audiovizuale, ci şi conţinutul acesteia, exclusiv în avantajul său propriu. Un astfel de sistem de poliţie a gândirii este incompatibil cu dezbaterea democratică fundamentală, singura care poate garanta că există un pluralism real al presei şi al mijloacelor de informare în masă. Să mai adăugăm faptul că, întrucât acelaşi individ şi familia sa deţin atât puterea politică cât şi puterea mediatică, ne confruntăm cu un conflict evident de interese, care este incompatibil cu o democraţie majoră, o democraţie care este modernă şi vibrantă, datorită cetăţenilor săi activi. În plus, dl Berlusconi vrea să limiteze publicarea informaţiilor juridice, îi dă în judecată şi îi ameninţă pe jurnaliştii care îl critică şi dă în judecată ziare italiene, precum La Repubblica, L'Unità, chiar şi cotidianul Avvenire, publicat de episcopii italieni. Ziarele europene, inclusiv revista franceză Le Nouvel Observateur sunt şi ele ameninţate. În cele din urmă, presa scrisă independentă este paralizată din punct de vedere financiar în două moduri: prin decretul "Tremonti” din 6 august 2008, care reduce ajutorul public pentru ziarele independente şi prin reduceri ale bugetului pentru publicitate. Poliţia gândirii a lui Berlusconi are în vedere acum şi Curtea Constituţională, magistraţii, Federaţia jurnaliştilor independenţi şi chiar acel parlament pe care dl Berlusconi îl discreditează. În aceste împrejurări, dacă, din toate părţile acestui Parlament, dorim să acţionăm pentru a apăra ceea ce numim valori democratice ale Uniunii Europene, atunci trebuie să adresăm un avertisment solemn şi, dnă comisar, trebuie să aplicăm legislaţia europeană aşa cum aţi formulat-o şi să spunem, alături de miile de intelectuali, creatori şi jurnalişti italieni, că libertatea de informare şi libertatea de a fi informat trebuie să fie respectate necondiţionat în Italia, la ca în întreaga Uniune Europeană. Din acest motiv, propun Parlamentului nostru înfiinţarea unui observator european al pluralismului mijloacelor de informare în masă şi al presei. Acest observator ar monitoriza respectarea principiului separării puterilor între puterea politică şi puterea mediatică în întreaga Uniune, punerea în aplicare a unui prag maxim al concentrării în privinţa mijloacelor de informare în masă, respectarea dreptului de a informa al jurnaliştilor şi respectarea dreptului de a publica al ziarelor independente. Acesta ar face legătura între Parlamentul nostru şi parlamentele naţionale, editori şi producători, asociaţiile jurnaliştilor, cititori şi telespectatori. Acest observator ar putea pregăti un proiect de directivă care să militeze împotriva concentrării şi în favoarea pluralismului. Aceasta ar fi o cale, dle Preşedinte, de a menţine democraţia vie în Europa noastră. Francesco Enrico Speroni Dle Preşedinte, Uniunea Europeană este un spaţiu al libertăţii şi democraţiei: Italia nu constituie o excepţie, chiar în privinţa informării. În cazul în care nu ar fi suficient să ia în considerare nenumăratele publicaţii vândute în chioşcurile de ziare, sau să vadă numărul foarte mare al canalelor de televiziune disponibile, inclusiv canalele locale, cineva ar trebui să analizeze rapoartele organismelor independente, precum Observatorul din Pavia, care a stabilit că opoziţia deţine 60% din timpul de emisie al programelor de ştiri la televiziunea publică şi 49% din timpul de emisie în reţelele Mediaset. Cineva ar trebui să ia apoi în considerare faptul că, dintr-un număr de 455 de hotărâri pronunţate de Curtea drepturilor omului de la Strasbourg privind libertatea de informare, doar şapte se referă la Italia, comparativ cu 29 pentru Franţa şi 28 pentru Regatul Unit. În ceea ce priveşte afirmaţia conform căreia mijloacele de informare în masă ar fi influenţate de faptul că prim-ministrul italian, exercitându-şi dreptul constituţional în calitate de cetăţean, a iniţiat proceduri legale împotriva unora dintre acestea, este foarte important să recunoaştem în acest context că, în Italia, începând cu hotărârile pronunţate în primă instanţă până la hotărârile finale şi definitive, judecătorii nu cedează cu siguranţă în faţa şefului guvernului. mai degrabă, uneori pare să fie adevărat contrariul. Libertatea de exprimare este garantată în Italia: oricine pretinde altceva ar trebui să aibă curajul nu de a înainta propuneri generale de rezoluţii dintr-o perspectivă strict politică, ci de a iniţia procedura prevăzută de articolul 7 din tratat, care necesită dovezi justificative cu privire la o stare de lucru complet inexistentă. Hans-Peter Martin (DE) Dle Preşedinte, avem nevoie de o revoluţie în democraţie. Dle Preşedinte, aţi mai sta astăzi aici dacă în Europa Occidentală din anii '70 şi '80 condiţiile italiene ar fi pavat calea către Berlusconi-zare? Totuşi, ceea ce descoperim în acelaşi timp, este nu doar că Italia constituie o problemă, ci că are loc o Berlusconi-zare a Europei, iar acest lucru este foarte, foarte periculos. Ca membru al Convenţiei care a redactat Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, am putut urmări cât de dură a fost lupta privind problema cheie a concentrării mijloacelor de informare în masă. Din nefericire, din cauza rezistenţei anumitor forţe, nu am reuşit să facem progrese în acel moment. După aproape 10 ani, plătim preţul. Este o evoluţie foarte periculoasă. Dacă aruncăm o privire doar asupra unei singure ţări în care am lucrat timp de mulţi ani: ce s-a întâmplat cu "tunul de asalt al democraţiei”, cum era denumită cândva revista Spiegel în condiţiile reale ale noii concentrări economice? În plus, de ce în aceste condiţii, în care Europa este într-adevăr solicitată în acest domeniu al libertăţii presei şi al libertăţii de exprimare, care este atât de important, nu am avut progresele pe care atât de mulţi europeni le-au aşteptat şi pentru care, de fapt, mulţi dintre ei au pornit revoluţii? Unde este această directivă? Dnă Reding, de ce vă este frică? Ce forţe acţionează aici? Aceste forţe se numesc Murdoch sau poartă alt nume? Întorcându-ne acum la serviciul de televiziune publică - în Austria, unde 62% din populaţie se informează de la acest serviciu. Deci, cine îl controlează? Aproape integral partidele politice de guvernământ. Când privesc aparatul de conducere din Germania, pot observa că şi acolo se află la cârmă oameni nepotriviţi. Avem nevoie de libertatea presei - şi nu doar în Italia! Mario Mauro (IT) Dle Preşedinte, imaginile televizate ale acestui Parlament gol vor fi cel mai bun judecător al invenţiei şi păcălelii care este această dezbatere. De fapt, în 2004 a avut loc în acest Parlament o dezbatere privind libertatea de informare în Italia. Am aprobat o rezoluţie în care iniţiatorii s-au declarat îngrijoraţi faţă de situaţia din ţara mea. Exista un guvern de centru-dreapta şi exista un prim-ministru: Silvio Berlusconi. Ca urmare a victoriei stângii în 2006, problema a dispărut în mod miraculos. Nu au mai existat dezbateri dramatice în Parlamentul European, nici avertismente internaţionale şi nici strângerile de semnături atât de dragi socialiştilor "gauche caviar”. Brusc, totuşi, după alte alegeri câştigate de dl Berlusconi, pericolul la adresa liberei circulaţii a ideilor a revenit în mod miraculos. Pe scurt, când guvernează centrul-dreapta, presa este în pericol, iar când guvernează centrul-stânga, nu există probleme. Este păcat, totuşi, că procentul acţiunilor civile şi penale introduse în ţara mea împotriva jurnaliştilor de către exponenţii stângii, precum Massimo D'Alema şi Romano Prodi, înregistrează un record absolut. Astfel de susţinători sunt responsabili de până la 68% din aceste acţiuni. În final, mă întreb dacă este posibil ca libertatea presei să fi fost pusă în pericol de o singură acţiune în justiţie a dlui Berlusconi. Acest lucru ar putea fi probabil explicat mai bine decât am reuşit eu, de un interviu cu dl Cohn-Bendit, din care citez cuvânt cu cuvânt: "Este absurd ca dl Berlusconi să fie comparat cu un dictator: nu există nicio închisoare pentru dizidenţi, acesta are sprijinul majorităţii, iar centrul-stânga pur şi simplu a pierdut”. Pur şi simplu a pierdut. Este o ofensă foarte serioasă pentru scumpa noastră Italie să fie supusă unei dezbateri suprarealiste şi burleşti condusă de către o mână de dezinformatori profesionişti. În plus, această jignire va costa scump, pentru că aceştia vor pierde încă o dată sprijinul italienilor, care vor vota într-un număr chiar mai mare decât astăzi pentru dl Berlusconi, nu în ultimul rând pentru că ei au credinţa că dumnealui luptă pentru binele Italiei. Dumneavoastră, pe de altă parte, doamnelor şi domnilor, se pare că aveţi intenţia - cu hotărâre - de a distruge imaginea ţării noastre. Totuşi, răul pe care îl faceţi Europei este probabil mai mare decât răul cauzat Italiei: pentru că ceea ce oferiţi publicului este o caricatură a Europei, în care vă înşelaţi singuri că acordaţi certificate de democraţie nu cu scopul de a sprijini drepturile omului, ci pentru a deforma realitatea într-un stil stalinist, care este astăzi în mod paradoxal caracteristica exponenţilor unui grup care se autointitulează liberal. Negaţi dacă puteţi - doamnelor şi domnilor din partidul lui Antonio Di Pietro - că sunteţi comunişti. Istoria voastră vă urmăreşte şi este istoria celor care nu au renunţat niciodată să folosească minciunile ca metodă de etichetare a adversarilor politici drept periculoşi. Totuşi, adevărata ameninţare la adresa democraţiei este creată de cei care încearcă să ne confişte viitorul, refuzând să accepte rezultatul alegerilor libere şi invocând fantome. Nu vom renunţa la acel viitor; astfel, vom lupta în timpul acestei legislaturi pentru a împiedica distorsionarea proiectului european, în care credem cu pasiune, prin confuzia dintre libertatea de exprimare şi înşelătorie, şi dintre justiţie şi manipularea puterilor. Să ştiţi acest lucru, voi aşa-zişii liberali: nu veţi slăbi determinarea noastră de a contribui la binele comun... (Preşedintele l-a întrerupt pe vorbitor) Martin Schulz (DE)Dle Preşedinte, aş dori să îl întreb ceva pe dl Mauro. Pregătind această dezbatere, am discutat cu dumnealui de câteva ori. A fost ieri în biroul meu şi am avut o relaţie foarte, foarte cooperantă. De aceea simt că pot să-i adresez următoarele întrebări fără un val de emoţii. Vă puteţi imagina că motivul acestei dezbateri complexe în Italia este acela că Italia este, din câte cunosc, singurul stat democratic în care cel mai mare operator media este şi şeful guvernului? S-ar putea ca această combinaţie de interese să fie chiar motivul pentru care avem această dezbatere? (Aplauze) Mario Mauro (IT) Dle Preşedinte, îi sunt foarte recunoscător dlui Schulz. Aş dori să subliniez faptul că, dacă există vreo dezbatere din care nu numai că nu ne-am retrage, ci la care am lua parte cu plăcere, astfel încât să putem discuta şi rolul jucat de dl Murdoch, aceasta este, de exemplu, dezbaterea privind concentrarea mijloacelor de informare în masă în Europa. Şi, în primul rând, desigur, dorim să avem certitudinea că această dezbatere nu este utilizată în mod deliberat pentru a ataca o ţară. În mod evident, trebuie să subliniez faptul că i-am răspuns de bună voie dlui Schulz pentru că îl consider a fi cea mai importantă creaţie politică a lui Silvio Berlusconi. Claude Moraes Dle Preşedinte, după cum Martin Schulz a precizat chiar acum, din perspectiva Grupului Socialist şi Democrat, această dezbatere nu priveşte doar Italia. Nici eu nu sunt un vorbitor de limba italiană. Grupul nostru crede că pluralismul mijloacelor de informare în masă nu este doar o problemă italiană. Toate statele membre sunt implicate şi toate statele membre ale Uniunii Europene ar trebui să garanteze aceste principii ale pluralismului mijloacelor de informare în masă. Acest Parlament i-a solicitat de multă vreme Comisiei să ia măsuri pentru a garanta pluralismul mijloacelor de informare în masă. Comisia s-a angajat să elaboreze o abordare în trei etape pentru a defini indicatorii pluralismului, inclusiv un document de lucru, un studiu independent şi o comunicare. Dna comisar Reding nu a menţionat că două din aceste etape au fost parcurse deja. În cadrul grupului nostru, membrii aşteaptă cu nerăbdare cea de a treia etapă, comunicarea privind pluralismul şi un set de măsuri legislative care să fie în măsură să garanteze acest principiu în Uniune - în întreaga Uniune, nu doar în Italia. Într-adevăr, perspectiva noastră se întemeiază pe faptul că Uniunea Europeană nu a fost doar o uniune economică şi monetară, sau o coaliţie largă de state membre, ci şi o colecţie de valori. Este extrem de important ca în această dezbatere să restabilim acea perspectivă. Unul dintre aceste drepturi - libertatea de informare, definită de Carta UE ca dreptul de a primi şi de a transmite informaţii fără amestecul autorităţilor publice - este vital. Pentru Italia, şi poziţia specială exprimată de David Sassoli care face parte din grupul meu, aceasta constituie o îngrijorare reală; însă îngrijorarea mai amplă faţă de Uniunea Europeană este o provocare pentru grupul nostru: pentru toţi parlamentarii, inclusiv parlamentarii din Italia. Este o situaţie fără precedent în Italia, dar aceasta ar putea fi o situaţie periculoasă pentru întreaga Uniune Europeană, şi aceasta este perspectiva grupului nostru. Sonia Alfano (IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, aş dori mai întâi să mă adresez dnei comisar care a susţinut că nu este atribuţia acestui Parlament să rezolve anumite probleme. Aş dori să subliniez, totuşi, faptul că este atribuţia acestui Parlament să se asigure că tratatul şi constituţiile statelor membre sunt respectate. În urmă cu câteva luni, ministrul italian al justiţiei a declarat că a făcut demersuri pentru închiderea iminentă a unor părţi ale YouTube şi ale Internetului. Aş dori să arăt că doar în China se întâmplă astfel de lucruri. Articolul 21 din constituţia italiană prevede să presa nu poate fi supusă vreunei autorizări sau cenzuri. După cum ceilalţi parlamentari au confirmat deja, Italia este singura ţară în care şeful guvernului are un monopol asupra canalelor de televiziune publice, iar acum şi private şi în care, din nefericire, se află în curs de aprobare o lege care le va interzice, în realitate, jurnaliştilor să mai publice chiar rapoarte judiciare. Aceasta pentru că, dacă aceste rapoarte ar fi publicate, italienii ar afla probabil informaţii cu privire la contribuţia dlui Berlusconi la masacrele din 1992, masacrele Mafiei în care au murit Giovanni Falcone şi Paolo Borsellino. (Preşedintele a solicitat să se respecte regulile) Dle Preşedinte, v-aş ruga să vă asiguraţi că avem linişte în acest Parlament, pentru că nu suntem într-o piaţă. Indrek Tarand Dle Preşedinte, în opinia mea, libertatea presei într-o ţară poate fi asigurată în mod corespunzător doar prin examinarea fiecărui aspect al problemei. Aceasta ar trebui să includă o analiză atentă a pieţelor, inclusiv a pieţelor de publicitate şi a obiceiurilor populaţiei, cum ar fi timpul mediu petrecut în faţa televizorului, distribuirea presei scrise şi nivelurile de alfabetizare etc. Am remarca unele diferenţe spectaculoase în privinţa acestor factori în Italia, comparativ cu multe alte state membre. Atât timp cât aceste diferenţe excepţionale cum ar fi, de exemplu, concentrarea proprietăţii asupra mijloacelor de informare în masă şi puterea partidelor politice asupra mijloacelor de informare în masă, nu sunt discutate în mod deschis, modelul italian va convinge în mod perfid multe persoane. L-aş compara cu un virus - nu suficient de periculos pentru a-l ucide pe purtător, dar care cu siguranţă îl slăbeşte pe acesta şi are potenţialul de a-i infecta pe alţii. Deputaţii europeni prezenţi ar trebui să ştie că în Estonia un partid de centru-stânga a urmat în mod nesăbuit actualul model italian, concentrând toate resursele publice şi private sub comanda partidului şi răspândind mesaje unilaterale în tot oraşul Tallin, capitala ţării. Nu aş avea nimic împotriva unei discuţii europene şi cu privire la acest subiect. De aceea, spre deosebire de Grupul PPE, cred că a venit timpul să discutăm despre libertatea presei şi să adoptăm o rezoluţie. O astfel de rezoluţie nu ar trebui considerată un fel de reglare de conturi între partidele politice dintr-un stat membru sau altul, ci mai degrabă ar trebui privită ca o oportunitate de a promova valorile pe care este construită Uniunea noastră. Potito Salatto (IT) Dle Preşedinte, am ridicat cartonaşul de trei ori până acum, dar nu mi-aţi acordat cuvântul, deşi dlui Schulz i l-aţi acordat. De aceea, voi adresa acum întrebarea mea vorbitorului şi tuturor antevorbitorilor, indiferent de grupul politic din care fac parte: şi-au pus aceştia întrebarea dacă guvernele de centru-stânga au elaborat vreodată o lege care ar putea să împiedice concentrarea mass-media în mâinile prim-ministrului Berlusconi? Indrek Tarand Aceasta este o întrebare interesantă. Necesită cercetare istorică: au făcut guvernele de centru-stânga ceva în acest sens? În discursul meu, am subliniat faptul că partidul de centru-stânga face acelaşi lucru pe care dl Berlusconi îl face în Italia, astfel încât dezbaterea este despre Europa, despre libertatea de exprimare şi despre ameninţările la adresa libertăţii de exprimare provenind din oricare dintre părţi - stânga sau dreapta. Aceasta este părerea mea. Preşedintele Aş dori să îl informez pe dl Salatto că, din păcate, nu pot acorda cuvântul tuturor celor care doresc să adreseze o întrebare prin intermediul procedurii "cartonaşului albastru”. Acest lucru ar prelungi foarte mult dezbaterea. Îmi pare rău. Oreste Rossi (IT) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, în această dimineaţă am auzit toate reproşurile posibile la adresa prim-ministrului italian, cu excepţia faptului că, mulţumită activităţilor sale antreprenoriale, acesta oferă locuri de muncă pentru zeci de mii de oameni. Îmi cer scuze dacă acesta pare un factor neglijabil în astfel de vremuri. Aceia care susţin că nu există libertate sau pluralism al informaţiei în Italia mint, şi ei ştiu acest lucru. Vă invit, doamnelor şi domnilor - nu doar pe italienii din rândul dumneavoastră, ci şi pe ceilalţi - să studiaţi articolele publicate, în oricare dintre lunile anului 2009, în cele trei ziare naţionale principale: Il Corriere, La Stampa şi La Repubblica. Astfel, veţi putea realiza că, în funcţie de lună, 60-70% din articolele respective sunt atât împotriva guvernului majoritar, cât şi împotriva miniştrilor care alcătuiesc guvernul. Procentul articolelor critice la adresa guvernului şi, în acest caz, a ministrului Maroni, în luna următoare adoptării pachetului legislativ privind securitatea, a crescut la 80%. În ceea ce priveşte televiziunea, vă invit să urmăriţi programele lui Giovanni Floris, Michele Santoro şi Fabio Fazio: numai atunci veţi fi în poziţia de a vota această rezoluţie. Frank Vanhecke (NL) Dle Preşedinte, constat că, din fericire, nu sunt singurul care pune serios la îndoială această iniţiativă mai degrabă absurdă, al cărei scop aparent este acela de a cataloga Italia ca fiind o ţară în care libertatea de informare este serios ameninţată. Evident, socialiştii au destul de multe probleme generate de faptul că există cel puţin un stat membru al UE în care stânga corectă din punct de vedere politic nu controlează încă toate ziarele şi toată mass-media. Italia lui Berlusconi - şi îmi aleg cu grijă cuvintele, deoarece nu am legături cu acest om - este un model de libertate, de libertate de exprimare şi de diversitate a presei, comparativ cu multe alte ţări europene. Colegul nostru deputat, dl Verhofstadt, care tocmai a lansat un atac nemilos, în acest Parlament, la adresa dlui Berlusconi, este faimos, sau mai degrabă infam în propria sa ţară - ţara mea - pentru ameninţările sale şi pentru intervenţia personală atunci când jurnaliştii i-au criticat guvernul; şi acest lucru a avut loc de curând. Dumnealui este probabil ultima persoană care ar trebui să vorbească despre aceasta. Ceea ce mi-ar fi plăcut să văd din partea Comisiei ar fi fost o iniţiativă de a restabili libertatea de exprimare şi de informare în toate statele membre ale UE, oriunde acestea sunt ameninţate în mod real de legislaţia opresivă, adesea sub pretextul presupusei combateri a rasismului. Sau ce aţi spune despre o iniţiativă a Comisiei atunci când, de exemplu - aşa cum s-a întâmplat recent - un politician olandez nu poate obţine nici măcar permisiunea de a intra pe teritoriul unui alt stat membru, Regatul Unit. Aş putea menţiona, de asemenea, exemplul foarte recent al propriei mele ţări, unde partidul meu, Vlaams Belang, al doilea partid ca mărime din Flandra, este discriminat de televiziunea publică susţinută financiar de banii contribuabililor; discriminare care, de curând, a fost descrisă de către cea mai înaltă instanţă belgiană, Consiliul de Stat, ca fiind o denaturare electorală. Este adevărat că există multe probleme legate de libertatea de informare în Europa, însă acestea nu se petrec, în niciun caz, toate în Italia lui Berlusconi; este adevărat tocmai contrariul. Manfred Weber (DE) Dle Preşedinte, doamnelor şi domnilor, în lumina discursului convingător al dlui Mauro, până şi dl Schulz a acceptat brusc că ar fi un lucru bun să vorbim acum despre Europa ca despre un întreg. Din păcate, titlul dezbaterii de astăzi este Italia. Înţeleg perfect de ce mulţi dintre dumneavoastră nu sunt interesaţi să vorbească despre Europa ca întreg. Dacă, de exemplu, m-aş uita la interesele mediatice ale social-democraţilor din Germania, aş observa că aceştia deţin 90% din ziarul Frankfurter Rundschau şi că Partidul Social Democrat German (SPD) deţine 57% din ziarul Neue Westfälische şi este acţionar la grupul media WAZ. Cea mai importantă sursă de venit pentru SPD sunt astăzi profiturile sale din media. Prin urmare, înţeleg perfect de ce mulţi dintre dumneavoastră nu aveţi niciun interes să vorbiţi despre proprietate în alte cazuri şi în schimb tot ceea ce doriţi este să vorbiţi despre Italia. Această dezbatere devine inutilă din cauza situaţiei din Italia şi a declaraţiilor pozitive pe care le auzim. Nu sunt italian, după cum vă puteţi da seama din felul în care vorbesc, însă cel mai convingător argument care îmi vine în minte este întrebarea legată de ceea ce s-a întâmplat între 2006 şi 2008, când Italia avea un guvern de stânga şi, bineînţeles, la acea vreme - aşa cum a subliniat dl Mauro - totul era bine şi frumos. Nu au existat propuneri legislative din partea guvernului de atunci pentru a pune în sfârşit capăt concentrării mijloacelor de informare în masă, deşi acesta avea puterea necesară. Astăzi, când în Italia există din nou o majoritate clară în favoarea partidelor conservatoare, brusc au apărut din nou probleme. Această dezbatere nu trebuie să cedeze în faţa lipsei de onestitate. Atât timp cât socialiştii, membrii de stânga din acest Parlament, nu mai au argumente pentru a ne pune într-o situaţie proastă, pot continua cu cea mai mare plăcere această dezbatere! Juan Fernando López Aguilar (ES) Dle Preşedinte, dnă Reding, această dezbatere poate avea doar un singur scop: să transmită un mesaj politic puternic în favoarea libertăţii de exprimare şi a controlului calităţii sale, care este pluralismul informaţiei. De asemenea, este important ca mesajul să fie transmis în toată Europa şi, prin urmare, la nivel european. Sunt de acord cu cei care au subliniat faptul că libertatea de exprimare şi pluralismul informaţiei reprezintă baze fundamentale ale proiectului european şi că acestea nu sunt niciodată definitiv cucerite sau confirmate. Dimpotrivă: acestea sunt permanent ameninţate, iar ameninţările nu vin doar din partea mediului politic, adică din partea autoritarismului sau populismului, ori din abandonarea sau negarea libertăţii şi pluralismului în scopuri politice, ci şi de pe piaţă, din partea concentrărilor, perturbărilor şi abuzurilor pieţei. Prin urmare, consider că această dezbatere nu constituie problema unei singure ţări, ci ea are o dimensiune europeană, deoarece un proces de transformare a democraţiei are loc la nivel european. În timp ce democraţia era reprezentativă când a fost introdus votul universal, făcând ca toate persoanele să fie egale - o persoană, un vot - pe piaţa comunicaţiilor nu
{'language': 'ro'}