Återupptagande av sessionen Talmannen Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet onsdagen den 12 september 2001. Justering av protokollen från föregående sammanträden Talmannen Protokollen från sammanträdena torsdagen den 6 och onsdagen den 12 september 2001 har delats ut. Finns det några synpunkter på dessa protokoll? Swoboda Fru talman! Jag vet att vi har viktigare saker för oss i dag, men jag vill trots detta göra er uppmärksamma på att jag den 6 september invände mot föregående dags protokoll och även bad om att man skulle uppdra åt utskottet med ansvar för frågor rörande arbetsordningen en omröstning som senare ändrades, för att allmänt klargöra dessa frågor, inte bara detta specifika fall. Före lunch kom jag åter med en invändning och hänvisade till detta, men jag har hittills inte fått något svar, och jag anser ändå att en ledamot har rätt att få ett svar. Jag frågar er för det första: Anser ni också att en ledamot har rätt att få ett svar när han gör invändningar? För det andra: När kan jag räkna med ett sådant svar? Talmannen Ja, Swoboda, det stämmer. En ledamot har självklart rätt att få svar på sina synpunkter, och jag lovar er att rätta till detta. Jarzembowski Fru talman! Naturligtvis har min ärade kollega Swoboda rätt att få ett korrekt svar. Jag vill bara be era enheter att lämna ett korrekt svar på grundval av den debatt som vi förde vid lunchtid. Jag vill säga det försiktigt: Jag hade en känsla av att Swoboda den dagen försökte att genom en ändring av protokollen vända på kammarens omröstningsresultat. Därför ber jag att man låter den debatt, som vi förde vid lunchtid, utgöra grunden när era enheter lämnar ett svar till kollegan Swoboda; var vänlig att ge mig en kopia av det. Jag är helt säker på att era enheter rätt har förstått kammarens mening! Talmannen Herr Jarzembowski! Vi kommer att undersöka saken mycket noggrant. (Protokollen justerades.) Parentation Talmannen Kära kolleger! Den 4 april i år tog vi emot kommendant Massoud här i parlamentet. Några dagar före de hemska attentaten i New York och Washington blev han gement mördad av de motståndare han bekämpade. Jag hade bjudit in honom för att han bar på förhoppningarna hos den överväldigande majoriteten av det afghanska folket, om att återfinna en framtid i fred och frihet. Han varnade oss för samröret mellan den talibanska regimen och den internationella terrorismen och kämpade med all kraft mot dem som missbrukade islam genom att förhåna människans mest elementära rättigheter. Han sände oss ett mycket kraftfullt budskap när han bad oss att omedelbart hjälpa honom att skapa fred. Jag beklagar att de västerländska statsråden då inte hade förmåga att lyssna till detta budskap och ge bättre hjälp till denne modige man. Många av er träffade honom. Han gjorde intryck på oss med sina intellektuella och mänskliga kvaliteter. Jag skulle vilja inbjuda er att hedra honom med en tyst minut. (Kammaren höll en tyst minut.) Meddelande från talmannen Talmannen Kära kolleger! Jag vill uppmärksamma er på ett meddelande som jag skulle vilja framföra angående säkerhetsfrågorna i Europaparlamentet. Som ni vet har de hemska terrorattentaten i Förenta staterna skapat helt berättigade oroskänslor inom Europaparlamentet. Sunday Telegraph har till och med redogjort för mycket allvarliga hot som skall ha riktats mot oss, men som skall ha omintetgjorts. Jag vill bekräfta att Europaparlamentet aldrig har haft kännedom om dessa påstådda hot. I förrgår tog sig prefekten i Bas-Rhin tid att ringa mig personligen för att kategoriskt dementera dessa hot. Som ni vet har denna kategoriska dementi från de franska myndigheterna bekräftats i en officiell kommuniké. Jag skulle vilja tillägga att inte heller brittiska tjänsteenheter har sagt sig känna till dessa uppgifter. Mitt förslag är att jag sänder en skrivelse till direktören för Sunday Telegraph för att protestera mot att tidningen sprider falsk information av så pass allvarlig art. (Applåder) Jag kan ändå försäkra er att frågan om säkerheten vid Europaparlamentet är en fråga som ständigt upptar ledamöterna i presidiet: de vice talmännen, kvestorerna, talmannen och generalsekretariatet. Vi har vidtagit ett antal åtgärder för att öka säkerheten, framför allt i december månad förra året, vid jul, då det gick rykten som berörde katedralen i Strasbourg. Eftersom den inte ligger så långt bort vidtog vi då självklart en rad åtgärder. Jag och generalsekreteraren tog genast kontakt med varandra den 11 september, och vidtog fler åtgärder för att ytterligare stärka kontrollen av personer och bagage vid entréerna till Europaparlamentets tre arbetsplatser. Jag kan tillägga att vi naturligtvis står i ständig kontakt med övriga EU-institutioner å ena sidan och å andra sidan med regeringarna i Europaparlamentets värdländer. Presidiet kommer slutligen att sammanträda i kväll för att granska en rad nya åtgärder som föreslagits av generalsekreteraren i syfte att göra dessa säkerhetsåtgärder allmänt spridda - och jag menar verkligen allmänt spridda. Jag räknar med att alla förstår att dessa nödvändiga åtgärder behöver ett positivt mottagande. Jag vill i förväg tacka er för det. Välkomsthälsning Talmannen Det är med stor glädje jag å parlamentets vägnar välkomnar ordföranden i Västafrikanska ekonomiska och monetära unionen (UEMOA), Moussa Touré, som har tagit plats på åhörarläktaren. (Applåder) UEMOA, vars struktur har hämtat stor inspiration från Europeiska unionens struktur, spelar en nyckelroll för organisationen av det regionala samarbetet i Västafrika. Därför vill vi förstärka banden mellan denna organisation och Europeiska unionen. Det är innebörden av Moussa Tourés besök. Jag hälsar honom mycket varmt välkommen. Kamp mot terrorism Talmannen Jag välkomnar fru Neyts-Uyttebroeck, minister med ansvar för Europafrågor och rådets tjänstgörande ordförande. Jag välkomnar även kommissionär Vitorino. Nästa punkt på föredragningslistan är rådets och kommissionens uttalanden inför Europeiska rådets extra informella möte fredagen den 21 september om åtgärder att vidta i kampen mot terrorism. Jag ger er genast ordet, fru minister. Neyts-Uyttebroeck . (FR) Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar ledamöter! Europa, dess medborgare och institutioner, är än i dag djupt chockade över den terrorattack som Förenta staterna utsattes för tisdagen den 11 september. Ordförandeskapet och rådet fördömde genast i de allra hårdaste ordalag dem som utförde, organiserade och gav order om dessa barbariska handlingar. Attentaten mot det amerikanska folket är ett direkt angrepp på de värderingar som amerikanerna och européerna delar och som våra samhällen vilar på, även om vi inte har monopol på dem: demokrati, tolerans, respekt för mänskliga rättigheter, rättsstatens principer. Rådet (allmänna frågor) uttryckte redan vid det brådskande mötet onsdagen den 12 september sin djupa solidaritet med det amerikanska folket. Vi hävdade att inga ansträngningar kommer att sparas när det gäller att identifiera, ställa inför rätta och bestraffa upphovsmännen. För att uppnå detta måste unionen använda och förstärka ett antal operativa instrument som hör till den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken samt politiken för rättsliga och inrikes frågor. Eftersom terrorismen är internationell måste svaret vara globalt. Fru talman! På initiativ av rådet (allmänna frågor) sammanträdde rådet (transport) den 14 september. Rådet gjorde en förteckning över akuta åtgärder som varje medlemsstat vidtagit för att garantera säkerheten i flygtrafiken. Dessutom upprättades en särskild arbetsgrupp som består av medlemsstaterna och kommissionen och som har till uppgift att förstärka samarbetet och samordningen mellan medlemsstaterna så att säkerhetsåtgärderna, inbegripet rättsliga åtgärder, skall kunna tillämpas på ett enhetligt och ändamålsenligt sätt. Vid rådet (transport) den 15 oktober i år skall en första rapport redovisas i ämnet. Transportministrarna har slutligen beslutat utarbeta gemensamma förslag när det gäller förebyggande åtgärder. De här förslagen kommer sedan, å unionens vägnar, att försvaras vid den allmänna konferensen med civila luftfartsorganisationer den 25 september i år. Ministerrådet (rättsliga och inrikes frågor) skall sammanträda den 20 september. Vid det rådet kommer systemet för utbyte av information att undersökas samt även vilken funktion institutioner som Europol respektive Eurojust har på det området. Rådet skall sedan studera de två förslagen till rambeslut som kommissionen lagt fram. Det första förslaget gäller medlemsstaternas straffrättsliga system som bör anpassas bättre till varandra, så att en gemensam definition kan göras av begreppet "terroristisk gärning" och så att gemensamma straffåtgärder kan utarbetas. Det andra förslaget gäller införandet av en europeisk häktningsorder. Rådet kommer också att fundera över de medel som används vid brottsutredningar. Det skall ordnas en jämvikt mellan skyddet av personliga uppgifter och de straffrättsliga myndigheternas behov i utredningsfrågor. Slutligen kommer justitie- och inrikesministrarna att undersöka ett antal åtgärder för att förstärka det transatlantiska samarbetet i rättsliga frågor och med avseende på polis-, underrättelse- och invandringsfrågor. (FR) Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! Kampen mot terrorism kräver att vi använder många olika instrument som gör det möjligt att kontrollera de finansiella flödena, identifiera misstänkta, göra flygtransporter säkrare och kontrollera handeln med vapen, bland många andra saker. Europeiska unionen är bäst lämpad för att ta itu med kampen mot terrorism på ett övergripande sätt. Kampen mot internationell terrorism är emellertid ett tidskrävande företag. Unionen måste engagera sig mer i hantering av regionala spänningar och konflikter för att kunna släcka de bränder som ger näring åt internationell terrorism, vilket stats- och regeringscheferna har deklarerat. Att utsatta länder och instabila regioner integreras i en fredlig och rättsenlig värld är en kraftig förstärkning av kampen mot terroristgisslet. Unionen kan öka sin effektivitet genom att utveckla sin gemensamma utrikes- och säkerhetspolitik och så snabbt som möjligt göra den gemensamma säkerhets- och försvarspolitiken operativ. Unionen bör utnyttja den europeiska säkerhets- och försvarspolitiken som ett förebyggande instrument, inte som ett medel för vedergällning. För att bli verkligt effektiv måste kampen mot terrorism gå hand i hand med en förstärkning av vår politik gentemot länder och regioner i världen där terrorismen verkar finna sina källor. Vi måste förstärka och fördjupa den politiska dialogen och använda alla instrument som står till vårt förfogande för att bekämpa, kuva och till sist utplåna den internationella terrorismen. Mina damer och herrar! Unionen är en global makt i vardande. Detta ger oss ett ökat ansvar som vi måste ta på oss tillsammans. De tragiska händelserna den 11 september kommer också att få oss att utveckla våra förbindelser med Förenta staterna, så att de bli mer långtgående än det redan nu etablerade samarbetet. Den transatlantiska dialogen gör att vi kan utbyta information och analyser angående terrorhotet ur alla aspekter. Den belgiske utrikesministern Louis Michel kommer i kväll att bege sig till Washington för att diskutera den transatlantiska dialogen med utrikesminister Powell. Han kommer att redogöra för detta samtal vid Europeiska rådets extramöte fredagen den 21 september. Syftet med att sammankalla detta extramöte i Europeiska rådet är att se över alla de politiska, diplomatiska, ekonomiska, rättsliga och finansiella medel som unionen förfogar över för att bekämpa terrorism. Detta möte ger också tillfälle att diskutera unionens diplomatiska roll för att stabilisera regionala konflikter. För att bli effektiv måste kampen mot terrorism stödjas på ansträngningarna i alla länder som delar våra värderingar om frihet, tolerans och demokrati. Därför har ordförandeskapet sett till att tredjeländer kan delta i Europeiska unionens insatser. Alla kandidatländer har utan undantag slutit upp bakom uttalandena från rådet (allmänna frågor) och stats- och regeringscheferna. Genom medlemsstaternas ambassader utomlands har man också inbjudit tredjeländer att bekräfta sitt åtagande att föra en ständig kamp mot terrorism. Fru talman, herr kommissionär, mina damer och herrar! På så sätt kan unionen bidra till att det byggs en fredlig och rättsenlig värld för alla folk. (Applåder) Vitorino . (FR) Fru talman, mina damer och herrar ledamöter! Kommissionen förbereder aktivt Europeiska rådets möte nästa fredag, då EU-trojkans möte i Amerikas förenta stater i morgon kommer att vara en viktig punkt. Min kollega Chris Patten kunde därför inte delta i denna debatt, där han framför allt ville tala om yttre förbindelser och kampen mot terrorism. Jag vill å kommissionens vägnar betona att vi stöder principen att unionen måste göra ytterligare ansträngningar för att tala med en enda röst i kampen mot terrorism, och att vi behöver en europeisk dagordning som erkänner att Förenta nationerna måste ha en central roll i kampen mot terrorism på världsomspännande nivå. Därför välkomnar vi det belgiska ordförandeskapets initiativ att sammankalla ett extra informellt möte i rådet nästa fredag, och det är en stor glädje för oss att delta i Europaparlamentets debatt i dag. Vi måste ge uttryck för hela unionens solidaritet med det amerikanska folket och de amerikanska myndigheterna. Men för att unionen skall kunna påverka riktlinjerna i kampen mot terrorism måste den tala med en enda röst. Terrorism är inte ett nytt fenomen. Däremot är hoten nya, och de verktyg som terroristerna använder sig av är nya och mer avancerade. De tragiska händelserna i Amerikas förenta stater visar på ett smärtsamt sätt det aktuella i två förslag som kommissionen antog i dag. Dessa förslag hänger nära samman och är för övrigt ett svar på en begäran som framfördes i parlamentet vid plenarsammanträdet i september i Strasbourg. Jag vill klargöra att våra förslag inte är ett svar på det som hände i Amerikas förenta stater. De utgör ett svar på det faktum att vi i våra medlemsstater har problem med terrorism som vi måste ägna oss åt. Kommissionen har sedan mer än ett år tillbaka arbetat på dessa förslag i nära samarbete med Europaparlamentet, och vill understryka att dessa förslag är ett bidrag till ett effektivare samarbete inom Europa i kampen mot terrorism, och därmed till ett internationellt samarbete i denna kamp. Terrorism utgör ett av de största hoten mot demokrati, ett fritt utövande av de mänskliga rättigheterna och fri ekonomisk och social utveckling. Det måste betonas att terrordåden har ökat i antal under de senaste åren, både inom unionen och i världen. Terrorismens frammarsch kännetecknas av en djupgående förändring av terrorbrottens karaktär. De faktiska eller möjliga effekterna av väpnade attacker blir alltmer förödande och dödliga. Vårt samhälles ökade beroende av den tekniska utvecklingen skapar nya former av terrorism. Terrorism är allt oftare resultatet av nätverk som verkar på internationell nivå och den har mycket nära förbindelser med andra typer av organiserad brottslighet som är baserad i flera länder; terrorister utnyttjar de rättsluckor som uppstår med den geografiska begränsningen för befogenheten att driva utredningar och får ibland betydande finansiellt och logistiskt stöd. Därför krävs det mer än någonsin åtgärder för att bekämpa detta gissel. Fördraget om Europeiska unionen anger uttryckligen att ett område med frihet, säkerhet och rättvisa skall innefatta gradvisa beslut om åtgärder som fastställer regler avseende brottsrekvisit och påföljder på området terrorism. Europaparlamentet antog nyligen en resolution som markerar beslutsamheten hos de europeiska medborgarnas företrädare om att kampen mot terrorism skall föras med kraft och effektivitet. Kommissionens svar innefattar i det här skedet två delar: För det första föreslår vi en gemensam definition av terrorhandlingar och fastställande av påföljder som medför att allvaret i den här typen av handlingar avspeglas i alla medlemsstater. Terrorister drar fördel av varje skillnad i rättslig behandling mellan stater, särskilt när brottet inte omfattas av den nationella lagstiftningen i någon stat. Det skall medges att situationen skiljer sig kraftigt från en medlemsstat till en annan. I de flesta av våra medlemsstater finns det ingen särskild bestämmelse om terrorism, och där bestraffas terrordåd såsom allmänrättsliga förbrytelser. I sex medlemsstater finns däremot särskilda rättsliga lagar eller instrument som rör terrorism, där termerna "terrorism" och "terrorist" uttryckligen förekommer. Kommissionens förslag till rambeslut om terrorism syftar till en harmonisering i det avseendet. Förslaget innefattar en lista över brott, allt från mord till andra slags handlingar som kan vara lika förödande, om än mer försåtliga, och som betecknas som terrorhandlingar då de begås avsiktligt av individer eller grupper mot ett eller flera länder, deras institutioner och befolkningar, i syfte att hota eller allvarligt skada ett lands politiska, ekonomiska eller sociala strukturer eller att förstöra dem. Enligt de föreskrivna bestämmelserna skall sådana handlingar bestraffas med synnerligen hårda frihetsberövande straff, från två till 20 års fängelse beroende på vilket brott som begåtts. För det andra lägger kommissionen fram ett förslag av övergripande karaktär, som är ganska långtgående, det medger jag. Förslaget går ut på att de traditionella förfarandena för utlämning skall ersättas av ett system för överlämning till rättsliga myndigheter med ett europeiskt häktningsmandat som grund. Detta förslag, som för övrigt kompletterar förslaget om terrorism, även om tillämpningsområdet är mycket vidare, vilar på principen om ömsesidigt erkännande av rättsliga avgöranden. Vid Europeiska rådets möte i Tammerfors framfördes önskan om att denna princip skall utgöra hörnstenen för det europeiska rättsliga samarbetet. Grundidén är följande: när en rättslig myndighet i en medlemsstat begär utlämning av en person - vare sig detta grundar sig på en definitiv dom eller på att personen i fråga är föremål för rättsliga åtgärder - skall detta beslut erkännas och verkställas på hela unionens territorium. Syftet är att förenkla och i största möjliga mån påskynda förfarandena. En tidsfrist på tre månader kommer att fastställas och vägran att utlämna skall endast gälla i ett begränsat antal möjliga fall. Framför allt skall risken för dubbelbestraffning avlägsnas. Undantaget till fördel för ett lands egna medborgare bör inte heller bibehållas. Det mest relevanta kriteriet i unionen är inte medborgarskap, utan den berörda personens hemvist. Förslaget syftar således till att i största möjliga utsträckning underlätta verkställande av straff i det land där personen häktas, då det är mest sannolikt att personen kan återintegreras socialt i detta land. Fru talman, mina damer och herrar! Som ni vet kommer jag att få tillfälle att redogöra för dessa förslag för ministrarna vid rådets extra möte, som det belgiska ordförandeskapet har sammankallat för att diskutera unionens bidrag till kampen mot terrorhotet. Intresset av detta möte är att ge oss möjlighet att ställa principiella frågor till ministrarna på ett politiskt plan, och att försöka besvara dem. Detta berör våra förslag till lagstiftning, men också en hel rad åtgärder som bör vidtas för att förstärka våra operativa insatser och för att förbättra och effektivisera vårt samarbete med våra partner. Ni vet att kommissionen inte har några operativa befogenheter. Däremot anser vi att unionen bör vidta ett antal åtgärder på intern nivå, bland annat bör man se till att Europol blir ett operativt instrument i kampen mot olika former av brottslighet, inklusive terrorism. För det ändamålet måste Amsterdamfördragets bestämmelser om Europol genomföras. Dessa bestämmelser föreskriver att Europol skall delta i gemensamma utredningsgrupper och att det skall vara möjligt att uppmana medlemsstaterna att inleda undersökningar, vilket dessutom kräver en omfattande revidering av innehållet i Europolkonventionen, även frågorna om rättslig och demokratisk kontroll. Redan nu krävs det ett stort engagemang från medlemsstaternas sida för att upprätta ett faktiskt och effektivt samarbete mellan deras underrättelsetjänster och på så sätt visa att det finns ett ömsesidigt förtroende dem emellan. Detta är dessutom nödvändigt för att avsevärt förbättra villkoren för hur medlemsstaternas polis- och underrättelsetjänster överlämnar upplysningar till Europol som är nödvändiga för att dessa uppgifter skall kunna fullgöras. Den allra viktigaste av dessa uppgifter är enligt min mening att förebygga terrordåd. För unionen är det dessutom viktigt att förstärka det internationella samarbetet, och då kommer man att behöva vidta alla nödvändiga åtgärder i fråga om rättshjälp, utlämning, polisiärt och rättsligt samarbete, i syfte att förbättra kapaciteten att förutse och kämpa mot terrorism på internationell nivå. Fru talman, mina damer och herrar ledamöter! Dessa är ett antal idéer som utarbetats av kommissionen och som föreslås till Europaparlamentet och Europeiska rådet. I denna svåra stund, då jag är säker på att medlemsstaternas medborgare ser på framtiden med ovisshet och en känsla av osäkerhet, tror jag att det bästa politiska budskap vi kan ge är att vi nu har ett unikt tillfälle att visa dem det europeiska äventyrets sanna mervärde, som kan garantera dem en framtid med frihet, säkerhet och rättvisa. (Applåder) Poettering Fru talman, fru rådsordförande Neyts-Uyttebroeck, kommissionär Vitorino, kära kolleger! Europeiska folkpartiets grupp (Kristdemokrater) och Europademokrater är mycket positiv till att det på initiativ från det belgiska ordförandeskapet i rådet kommer att äga rum ett extra toppmöte med stats- och regeringscheferna nästa fredag, och ni, fru talman, kommer ju där också att tala för Europaparlamentet. Vi kan i Europaparlamentet verkligen vara stolta över att vi förra plenarveckan slutbehandlade Watsons betänkande, som visar vägen för vår gemensamma kamp mot terrorismen. Toppmötet nästa fredag här i Bryssel bör i flera avseenden vara en signal. Det bör än en gång vara en signal till våra amerikanska vänner om att de djävulska attentaten i Washington och New York inte bara var en attack mot Förenta staterna, utan mot hela den civiliserade världen, en attack mot var och en av oss! Det var attacker mot våra ideal om demokrati, människorätt och fred. Det som sades här förra veckan vid ett imponerande sammanträde gäller också i dag. Vid talmanskonferensen under förmiddagen bad jag den höge representanten Javier Solana - som ju nu tillsammans med rådets ordförande Michel och Chris Patten är på väg till Washington - att han vid samråden med den amerikanske utrikesministern Powell skall säga att vi, européernas fritt valda parlament i Europeiska unionen, omedelbart efter dessa fruktansvärda händelser gett uttryck för vår solidaritet. Men vi säger också i Washington att vi förväntar oss att man där inte bara tillkännager beslut, som våra europeiska ansvariga personer uteslutande informeras om, utan att det skall äga rum verkliga samtal och samråd, så att det nödvändiga agerandet sedan blir ett gemensamt agerande, som européer och amerikaner är gemensamt ansvariga för. Fru talman! Jag har stor respekt för Javier Solana. Men i framtiden måste vi se till att vi också här i Europaparlamentet kan diskutera med Europeiska unionens höge representant. Jag tror att detta kan förbättras. (Applåder) Vid toppmötet på fredag måste det också ges en signal till Mellanöstern. Vi uppmanar Israel och Palestina att nu tala med varandra. Det är nu inte den tidpunkt när man bör förvägra samtal och lämna återbud till dem, utan det är dags för dialog och åtgärder som skapar förtroende, så att vi uppnår fred där. (Applåder) Följande måste sägas: Den som nu vägrar att föra en dialog, han undandrar sig vår sympati och solidaritet. Vi behöver en utveckling mot fred och åtgärder som skapar förtroende, just i dessa dagar i Mellanöstern! (Applåder) Vi behöver en signal till den arabiska och islamiska världen. Vår grupp beslutade under förmiddagen vid ett möte med presidiet att rekommendera, fru talman, att Europaparlamentet så snart som möjligt träffar parlamentsledamöter från den arabiska och islamiska världen inom ramen för Medelhavsforumet, alltså de stater som vi är knutna till i Barcelonaprocessen och Medelhavsdialogen. Låt oss nu ge denna signal, så att de förstår att vi vill ha partnerskap och vänskap. Låt mig ta upp ytterligare en aspekt, och jag tror att den måste utgöra det egentliga operativa innehållet i toppmötet här i Bryssel på fredag. Herr Vitorino, vi tackar er för att ni i dag har lagt fram dessa förslag. Vi måste verkligen göra Europol till ett instrument för att bekämpa brottslighet, och vi uppmanar våra medlemsstater att också ge Europol nödvändig information, vilket hittills inte varit fallet. Som vi vet, har det hittills bara skett i någorlunda tillräcklig utsträckning från ett medlemslands sida, de andra medlemsstaterna har hittills vägrat. Vi är absolut positiva till att man inför en europeisk häktningsorder, och det är dags att agera. Om det nu skulle vara någon som nu vill bromsa att européerna blir starkare, någon som inte är för ett europeiskt samarbete i Europols namn, så förvägrar han i själva verket inte bara européerna sin solidaritet, utan även våra amerikanska vänner, eftersom vi också måste vara eniga i bekämpningen av terrorismen, om vi vill stå vid våra amerikanska partners och vänners sida! (Applåder) Därför har vår grupp lämnat in ett ändringsförslag till budgeten för år 2002. Vi vill ställa nödvändiga medel till förfogande för Europol, så att Europol verkligen kan agera operativt. Ordens tid är nu förbi! Vi måste handla som européer. Men vi måste samtidigt också handla på ett sansat sätt, och framför allt måste vi, där vi kan, bemästra konflikter på ett fredligt sätt. Ett militärt agerande får aldrig utgöra vedergällning, utan måste alltid leda till mer säkerhet. Låt oss handla på ett sansat sätt, men konsekvent, och framför allt: Låt oss ge vårt bidrag till en fredlig samexistens för folken på denna jord! (Applåder) Barón Crespo Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär, ärade kolleger! Förra veckan uttryckte vi våra djupaste kondoleanser till offren för dessa attacker från Amerika, Europa och hela världen och vi uttryckte vår solidaritet med Förenta staterna. Nu måste vi med sorg i hjärtat men med fast attityd formulera ett svar mot den globala terrorismen, en reaktion mot denna blandning av fanatism och avancerad teknik som utgör ett hot mot vår civilisation, mot det öppna, demokratiska och mångkulturella samhället. Jag anser att vi måste sända ett mycket klart budskap till våra medborgare: terrorismen kan skada, den kan döda, men hittills har det aldrig inträffat att en demokrati har besegrats av terrorismen och detta är vår största styrka. Därför måste vi arbeta tillsammans: parlamentet utarbetade Watson-betänkandet, kommissionen har påskyndat sitt arbete och denna vecka sammankallades ett extraordinarie rådsmöte. Jag måste understryka det faktum att rådets ordförande, den belgiske utrikesministern, Michel, den höge representanten för GUSP, Solana, och kommissionens viceordförande Patten har deltagit i debatter i parlamentet om denna händelse både i går och i dag. Jag anser att vi måste välkomna den beredvillighet de har visat, som bidrar till ökad öppenhet och kommunikation. Från socialisternas håll måste vår reaktion utgå från ett grundläggande faktum: det handlar om ett globalt svar som bör grundas på resolution 1368 från Förenta nationernas säkerhetsråd, där det fastställs att vi skall arbeta tillsammans för att föra organisatörerna, beskyddarna och upphovsmännen till attackerna samt deras medbrottslingar inför rättvisan. Detta är grundvalen i den världsomspännande sammanslutning som vi är i färd med att bygga upp tillsammans med Förenta staterna, kandidatländerna, Ryssland och alla de stater i hela världen som värnar om de allmängiltiga värderingar som vi alla delar. Jag vill tillägga ytterligare en punkt: det är nödvändigt att påskynda ratificeringen av Internationella brottsdomstolen, så att vi får ett globalt instrument för rättvisa på det här området. Vi måste även arbeta beslutsamt och ihärdigt och rama in vårt agerande i en mångdimensionell politik och koppla ihop den med det vi gör i Förenta nationerna. Detta förklarar Natos beslut att aktivera artikel 5. Vi måste säga att varken ett motiv som fattigdom eller orättvisa rättfärdigar en sådan grymhet. Inga konflikter, vare sig det är mellan väst och öst, mellan islam och kristendom eller mellan traditioner och modernitet är skäl nog att tro att man kan komma framåt här i världen genom att döda oskyldiga människor. (Applåder) Jag anser att Europaparlamentet, det vill säga vi som tar plats här i kammaren, vi som kommer från olika folk och har olika åsikter, ideologier och religioner, är ett uttryck för hur vi européer har funnit ett sätt att bemöta fanatismen och intoleransen. Vad kan vi göra för att utarbeta vår politik? Det har redan kommit en rad bidrag, kommissionen har tidigarelagt vissa åtgärder, det finns även andra åtgärder som kommissionen och rådet kan sätta igång snabbare, som till exempel att påskynda genomförandet av slutsatserna från toppmötet i Tammerfors och tillämpningen av Amsterdamfördraget, att påskynda ratificeringen av de internationella överenskommelserna om bekämpning av terrorismen - vilket även medlemsstaterna har befogenhet att göra - och särskilt avtalet om att dra in finansiering av terrorism. Det får inte vara så, vilket verkar vara fallet, att terroristorganisationer finansieras genom spekulationer på börsen. Dessutom måste underrättelseorganisationerna samarbeta i större utsträckning och det är även nödvändigt att förstärka Europol. Slutligen, fru talman, - och detta måste understrykas - vi måste med utgångspunkt i den information som Solana har lämnat denna förmiddag, sätta fart på och fortsätta med vår politik för att hitta en öppning och en möjlighet till fred i Mellanöstern på grundval av Mitchellrapporten. Vi får inte tro att förtroendeåtgärder är en kompensation, sådana åtgärder måste i stället utgöra en integrerad del i denna process. Vi måste göra detta tillsammans med Förenta staterna. Det budskap vi måste sända dem är att de inte får stödja sig på inbillade ursäkter, utan att de delar ansvaret att uppnå en värld med fred, rättvisa, frihet och säkerhet med oss. (Applåder) Watson Fru talman! Attentaten förra veckan på oskyldiga medborgare i New York och Washington chockade och upprörde den civiliserade befolkningen världen över. Dessa attentat visar på de svårigheter som varje stat står inför, särskilt demokratier, när det gäller att försvara sina medborgare mot terrorister. Dessa illdåd, och det därpå följande sökandet efter de skyldiga belyser också svagheterna i vårt försvar av civilbefolkningen och framhäver starkt det plågsamt långsamma fortskridandet för EU-samarbetet när det gäller rättsliga och inrikes frågor, som så djärvt basunerades ut i Amsterdam och i Tammerfors. Medan amerikanerna strävar efter att arrestera de människor på europeisk mark som kan vara skyldiga, måste de skaka på huvudet i misstro inför den mångfald av bilaterala utlämningsavtal som de måste tillämpa. Jag välkomnar kommissionär Vitorinos uttalande. I de förslag han har lagt fram i dag införlivas de huvudsakliga rekommendationerna i det betänkande som vi antog den 5 september, som Poettering hade vänligheten att hänvisa till. De förtjänar ett omgående övervägande och snar handling från ministrarna för rättsliga och inrikes frågor vid deras möte i morgon. Om de antas av rådet kommer de att utgöra ett stort steg framåt när det gäller att skapa en gemensam politik i fråga om antiterrorism inom EU. Jag utmanar varje minister som kanske kommer att motsätta sig dessa förslag i avskildhet i rådets kammare, att offentligt förklara för medborgarna i deras eget land, eller i Europa, varför de hindrar effektiva gemensamma åtgärder inom detta område. (Applåder) Hur välkomna och viktiga kommissionens förslag än är, är de tydligt otillräckliga. De förser världen med svar som den såg ut före förra tisdagen. De tar upp terroristbrott inom unionen, men gör ingenting för att förbättra samarbetet med länderna utanför EU. De misslyckas med att lösa behörighetskonflikter mellan rättsliga myndigheter. De låter samarbete och den avgörande frågan om polisfrågor vara beroende av ett nationellt veto, som kommissionär Vitorino sade. Om EU menar allvar med att bekämpa terrorismen, måste vi snabba upp de operativa instrumenten för gemensam handling. Vi måste göra det möjligt för Europol att effektivt samarbeta med tredje land. Vi måste ge Eurojust en extern dimension. Vi måste också agera med beslutsamhet för att bekämpa penningtvätt i den förlikning som för närvarande pågår, och vi måste utveckla gemensamma politiska linjer för insamling och delgivning av kriminella underrättelser, som Neyts påpekade. Åtgärder behövs också när det gäller utrikes- och säkerhetspolitiken: ett mer omfattande samarbete inom FN, G8, och Europarådet, som uppmanar medlemsstaterna att underteckna FN:s konvention om bekämpande av finansiering av terrorism, exportkontroller av känsliga varor och snävare associeringsavtal med tredjeländer. Men vi måste skydda oss mot att den andra och tredje pelaren görs otydlig, vilket rådet antydde i sitt uttalande förra veckan, och också skydda oss mot en rubbning av den känsliga jämvikten mellan säkerhetsbehoven och de medborgerliga friheter som våra medborgare åtnjuter. Jag frågar mig om det inte nu är dags att överlämna EU-samarbetets osmidiga och föråldrade andra och tredje pelare till historiens spillror och göra deras innehåll till grundläggande befogenheter för Europeiska unionen. (Applåder) Den nationella suveränitetens fikonlöv tjänar endast till att dölja de nationella staternas maktlöshet. Demokratin står inför överstatliga utmaningar och dessa kräver ett överstatligt svar. Våra politiska linjer kommer att behöva stöd från allmänheten, så vår uppläggning av politiken kommer att behöva en verklig demokratisk tillsyn och kontroll. Jag anser att denna kammare är redo att axla sin roll. Vi måste nu uppmana våra nationella ledare att visa det mod och de visioner som stunden kräver. (Applåder) Lannoye Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Bortsett från de senaste tio dagarnas helt berättigade känslor och budskapen om solidaritet och medkännande, måste vi se på framtiden med lugn. De brottsliga attacker som utfördes mot Förenta staterna den 11 september, vilka har skördat tusentals offer, manar till djupgående reflektioner om vad som bör göras för att ett sådant dåd inte skall upprepas, för att nedmontera brotts- och terroristnätverken och för att undvika en våldsspiral - ett våld som är vardag för ganska många av världens befolkningar. Jag tänker särskilt på den afghanska befolkningen som ni tidigare talade om: detta folk lever inte bara i ett krig som har pågått i flera decennier, utan också under en oförsvarlig politisk regim, talibanernas regim. Å min grupps vägnar gläds jag åt den attityd som har intagits av Solana, vår höge representant för den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken, framför allt i fråga om konflikten mellan israeler och palestinier, och det ställningstagande som rådet och ordförandeskapet intog genom Michel för flera veckor sedan. Michel uppträder på ett mycket intressant sätt för Europeiska unionen och för hela världen. En effektiv politisk insats kräver orubblighet och beslutsamhet. Men det handlar inte om att besvara barbariska handlingar, såsom dådet den 11 september, med militära initiativ som kan leda till att civila, oskyldiga människor, offras. (Applåder) Jag tror att våra företrädare är övertygade om det, och jag tror att gruppordförandenas och övriga ledamöters anföranden har gått i samma riktning. Jag skulle dock önska att Europeiska unionen, genom vår rådsordförande, övertygade de amerikanska myndigheterna och Bush och hans medarbetare på den punkten. Sedan några dagar tillbaka utgjuter de sig i hämndlystna uttalanden, uttalanden som inte upphör att oroa mig, och som även oroar européerna. Den nuvarande situationen talar givetvis för en internationell och multilateral strategi. Vi har behov av världsomspännande instrument för att hantera världsomspännande problem. Den internationella terrorismen är ett världsomspännande problem. En europeisk strategi, en strategi för gemenskapen, är en självklar utgångspunkt, men vi är också en aktiv enhet på internationell nivå, och vi måste agera där vi befinner oss, dvs. på dessa båda nivåer. Jag anser därför att Europeiska unionen med eftertryck bör förorda att kriminella handlingar av det slag som begicks den 11 september skall leda till att upphovsmännen och ordergivarna ställs inför Internationella krigsförbrytartribunalen, som utan tvivel är den instans som är bäst lämpad att utfärda domar för handlingar som är - det har redan påpekats - brott mot mänskligheten. Multilateralism blir alltmer nödvändigt med tanke på att det finns en icke-försumbar risk för att det bildas en koalition mot västvärlden i de muslimska länderna, på inrådan av de mest fanatiska regimerna, särskilt regimen i Afghanistan, som skulle kunna övertyga de andra om vår fientlighet mot dem. Det ligger således i vårt intresse att etablera en så nära dialog som möjligt med de arabiska och muslimska länderna i allmänhet. Det förslag som jag hade nöjet att lägga fram i går vid talmanskonferensen, och alla gruppers ordförande tog till orda efter mig, förefaller positivt. Dessutom har ni aviserat ett initiativ från avdelningarnas sida, för att detta förslag skall kunna genomföras. Det handlar om att organisera ett internationellt euroarabiskt forum, eller euromuslimskt, vilket är ännu bättre, för att skapa möjlighet att föra en dialog om internationella problem, en dialog som med all säkerhet kommer att visa sig konstruktiv för våra framtida förbindelser och för världens framtid. Fru talman! Till sist vill jag tacka kommissionär Vitorino för kommissionens förslag om kampen mot terrorism, men jag tror att man också måste ta itu med problemets rötter. Jag vill under 30 sekunder framhålla ett mycket stort problem. Finansieringen av terroristnätverken är en rot till det onda, och det finns tyvärr redskap på plats som tillåter finansiering av sådana nätverk: banksekretessen och skatteparadisen. Europeiska unionen måste ta initiativ för att eliminera dessa båda förhållanden och därmed hugga av roten till det onda. (Applåder) Wurtz Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Sedan terrorattentaten i New York och Washington är jag och min grupp övertygade om att det aldrig har funnits ett så påtagligt behov av att få se Europeiska unionen visa sin identitet och värdefulla roll i hanteringen av internationella frågor. Under den kommande perioden, kanske under de allra närmaste dagarna, kommer unionen utan tvekan att få tillfälle att ge prov på sin vilja och förmåga att anta framför allt tre utmaningar som dessa tragiska omständigheter har ställt oss inför. Den första av dessa utmaningar är i mina ögon att vi bör besluta oss för att vara Förenta staternas partner, men däremot inte de som står i tacksamhetsskuld. "Allierade men inte anpassade", sade en kollega i gårdagens diskussion i utskottet för utrikesfrågor, mänskliga rättigheter, gemensam säkerhet och försvarspolitik. Detta betyder självklart inte att vi skall avstå från att visa en nödvändig och legitim solidaritet, särskilt i den gemensamma kampen för att eftersöka, döma och straffa dem som gjort sig skyldiga till detta barbari, och mer allmänt för att nedmontera terroristernas nätverk. Däremot betyder det att vi skall våga vara tydliga inför våra amerikanska samtalspartner när det gäller vad vi är beredda att bidra med och vad vi under inga omständigheter kan stödja. I går och i förmiddags framhöll Solana med rätta att vår kamp mot terrorism inte får uppfattas av folket i den arabiska och muslimska världen som ett krig mot deras civilisation, eller till och med som ett korståg, för att återge ett av de mest skrämmande uttryck som president Bush har använt i det här sammanhanget. Redan i går gav den höge representanten för GUSP en rekommendation i samma anda om att vara försiktiga, att inte förödmjuka någon, att undvika oklarheter, att inte skapa splittringar, vilket skulle vara ett stort misstag. Detta ansvarsfulla språkbruk gläder mig. Min grupp önskar att det tar sig uttryck i att unionen kategoriskt vägrar att låta sig dras med i en krigslogik, i en ond cirkel som skulle tillfoga mer blod till det blod som redan har utgjutits och fler oskyldiga offer till de oskyldiga som redan offrats. Den andra utmaningen har en direkt koppling till det jag just har påpekat. Vi måste inte bara undvika den klyfta jag har beskrivit, utan även ompröva och återuppliva förbindelserna mellan Europa och länderna i Medelhavsområdet. Enligt min uppfattning är det inte rätt tidpunkt att tala om frihandelsområden med våra partner i södra och östra Medelhavsområdet, utan snarare om utveckling, politisk dialog, ett närmande mellan våra respektive samhällen och om mänsklig värdighet. Ett av de första konkreta åtaganden som måste till för att vi skall kunna ge prov på ett sådant strategiskt val är en beslutsam insats för att lösa konflikten i Mellanöstern. Jag uppskattar Solanas och alla EU-företrädares insatser i regionen. De är på väg att ge de första effekterna, men vi kan alla se att de är ytterst sköra. Tiden är således inne för att utöva allt vårt inflytande, inte mot utan i partnerskap med Förenta staterna och andra aktörer, framför allt aktörer från regionen i fråga. Den tredje utmaning som vi står inför är att arbeta för ett nytt synsätt på internationell säkerhet. Är inte tragedin den 11 september en fruktansvärd illustration på den misslyckade styrningen av världen sedan Berlinmurens fall? Enbart olösta konflikter! Enbart mäktiga, dolda krafter i arbete! Enbart källor till destabilisering! Svaret på dessa djupt onda förhållanden ligger inte i en förlängning av unilateralismen, utan i ett verkligt globalt samarbete med respekt för andan och ordalydelsen i Förenta nationernas stadga. Svaret får inte endast bestå i militära insatser eller endast säkerhetsåtgärder, utan en långtgående och mångsidig politik för krisförebyggande. Överallt - i Afrika, Medelhavsområdet, Latinamerika, österut på vår kontinent och t.o.m. i själva Förenta staterna - uttrycks förväntningar, ute i samhället och ofta också på statsnivå, på en revidering av de internationella styrelseformerna. Denna vädjan riktar sig för närvarande framför allt till Europa. Det är en möjlighet att gripa tag i. Ur den synvinkeln riskerar de närmaste dagarna att bli en sanningens minut. Pasqua Fru talman, fru rådsordförande, herr kommissionär! Vi har redan haft tillfälle att diskutera problemets grunder, och vi kommer att få fler tillfällen till det. Jag skall således inte ta till orda för att tala om den allmänna filosofin bakom de åtgärder som bör vidtas. Jag skulle bara vilja framhålla ett antal punkter som i det här skedet inte tycks stå helt klara för vissa av våra ansvariga politiker. För det första: det problem vi står inför, det måste vi vara medvetna om, är att identifiera motståndaren. Gör er inga illusioner; det finns en fundamentalistisk islamism som är fast besluten att rikta sina angrepp mot västvärldens demokratier. Vi måste vara medvetna om det. Ni måste också veta att det i alla våra länder finns mer eller mindre slumrande terroristorganisationer som mycket väl kan skrida till handling i morgon. I det sammanhanget skulle jag vilja tillägga följande till de ytterst intressanta synpunkter och reflektioner som framfördes av kommissionären: jag skulle önska att Europeiska unionen upphör att subventionera de stater som ger skydd åt eller hjälper terrorister. Det vore en praktisk åtgärd som vi kan vidta själva, och det ganska snabbt. För det andra är det uppenbart att en insats värdig sitt namn är otänkbar om det samtidigt inte finns ett uppriktigt politiskt samarbete mellan staterna, och det gäller framför allt unionens medlemsstater. Jag har upplevt den period - en inte så avlägsen period som jag inte är säker på verkligen är över - då spelet om var och en för sig stod över allting annat, och då man accepterade vissa organisationer på landets eget territorium, på villkor att de inte utförde några handlingar där, med risk för att de i stället gjorde det i grannlandet. Det som krävs är således en sann solidaritet och att denna solidaritet uttrycks klart och tydligt. För det tredje tror jag att man verkligen måste inse att insatser mot terrorism måste vara förebyggande, om de skall ha något värde. Det gäller således att stärka underrättelsetjänsternas verksamhet. Jag har självklart lyssnat till allt det som nyligen uttalades om behovet av ett effektivt Europol. Jag är mycket positiv till en förstärkning av Europols effektivitet, men det är inte på det sättet som ni kommer att kunna bekämpa terrorismen omedelbart. Det krävs ett verkligt och direkt samarbete mellan underrättelse- och säkerhetstjänsterna och ett uppriktigt informationsutbyte, och staterna måste vara i stånd att fatta nödvändiga beslut - med all respekt för somliga personer: för närvarande är det staterna som ansvarar för säkerheten, inom ramen för sitt samarbete. Jag skall inte utveckla detta ytterligare. Detta är vad jag ville säga i kväll, genom att trycka på följande: jag har lyssnat till en filosofisk debatt. Är attacken mot Förenta staterna en krigshandling eller ett terrordåd? Med tanke på angreppets omfattning är den i mina ögon en krigshandling. Och om vi inte är medvetna om att detta bara är en första handling som riskerar att följas av andra, ja då kommer vår blindhet att stå oss dyrt. de Gaulle Fru talman, mina kära kolleger! De tragiska händelserna den 11 september ifrågasätter inte bara en brottslig organisation som visade sin avsky för väst genom uppseendeväckande attentat. De visar också på en oändlig frustration med den amerikanska politiken i Mellanöstern, en politik som har förts åtminstone sedan 1991. De ärelösa slag som tillfogades Irak för mediokra strategiska ändamål har redan fått Förenta staterna att förlora en del av sitt anseende. Men det är framför allt Förenta staternas systematiska anpassning efter staten Israels expansionistiska politik - en anpassning som amerikanerna har försökt kompensera med ett mer eller mindre officiellt stöd till extremistiska islamistiska organisationer - som har spridit en känsla av mycket djup orättvisa i de arabiska länderna. På det här sättet fördöms nämligen dels den bosättningspolitik som har bedrivits sedan sexdagarskriget och dels den oberättigade amerikanska truppnärvaron i regionen. Antingen upphör staten Israel med sin rasistiska politik och evakuerar de bosättningar som den har uppfört i västra Jordanien, eller också kommer den arabiska världen att svara på en legitim uppmaning, de kommer att resa sig och destabilisera ledarna på den arabiska halvön. Varför ge staten Israel en sådan betydelse, ett land vars högst överdimensionerade militära kapacitet endast existerar på grund av Förenta staternas vilja? För Frankrike och Europa får det inte bli tal om att delta i ett nytt korståg mot den arabiska världen, vare sig det sker i militära former eller i form av europeiska utlämningar eller häktningsorder. Frankrike är inte medlem av Nato. Nato berörs inte av Afghanistan. Frankrikes strategiska intressen ligger i stället i att bestämt stå på den arabiska världens sida i kampen mot rasismen i staten Israels politik. Blokland Herr talman! Det som hänt i New York och Washington är förskräckligt. Vi har medkänsla och medlidande med Förenta staterna. Först nu börjar vi verkligen förstå precis vad som hänt. Vi måste inom Europeiska unionen vidareutveckla en politik för terroristbekämpning i enighet tillsammans med Förenta staterna. Det är vi skyldiga till offren och deras anhöriga. Därför vill jag gratulera kommissionär Vitorino till den snabbhet med vilken förslagen nu läggs fram. Den här kampen är ingen kamp mot islam eller anhängare av islam. Det är en kamp mot dem som vill uppnå sina mål genom terror, vilka så kallade motiv de än försöker åberopa. Vi bör dock uppmana alla stater och regeringar att otvetydigt stödja den här politiken. Den här kampen handlar om det mänskliga livets okränkbarhet som det djupaste värdet i vår demokrati. Herr talman! Jag hoppas att vi kan följa den här linjen i enighet. Souchet Fru talman, mina kära kolleger! Om vi vill, vilket vi säger oss vilja, effektivt bidra till utformningen av en global politik för bekämpning av internationell terrorism, då vore det tveklöst mest effektivt att rikta en högtidlig vädjan till rådet om att alla texter som rör personers fria rörlighet skall behandlas med hänsyn till säkerhet, snarare än med hänsyn till ett systematiskt avskaffande av kontroller. Men denna förändrade inriktning bör inte endast gälla kommande bestämmelser. Den bör också få oss att systematiskt revidera de texter som redan har antagits, mot bakgrund av det numera prioriterade kravet på säkerhet och skydd för våra befolkningar. Rådet måste snabbt ta itu med denna revidering, för att reformera och om nödvändigt upphäva alla bestämmelser som på grund av att de är eftergivna kan utnyttjas av terroristnätverk som vill installera sig och utvecklas i våra länder. Det kan handla om bestämmelser om gemenskapstransitering, gränskontroller, familjeåterförening och flyktingstatusens tillämpning. Vi kan inte både blunda för att det kommer folk till våra territorier som lever i rättvisans utkanter och sedan beklaga oss över att terroristnätverk frodas i den jordmån vi själva har skapat. Redan i morgon får vi tillfälle att låta våra handlingar överensstämma med våra uttalanden. På föredragningslistan står nämligen två betänkanden där man förespråkar raka motsatsen till kravet på säkerhet och antiterroristkamp, något som vi gör anspråk på att vilja prioritera. Vi kan omöjligen rösta för betänkandet av Watson i morgon. Detta betänkande, som saknar motivering, utvidgar bestämmelserna om tillämpningen av asylrätten till att bli allomfattande, så till den grad att man helt förvränger denna grundläggande rätt och på ett helt oansvarigt sätt undandrar medlemsstaternas myndigheter deras möjligheter till kontroll. Jag vill för övrigt hedra den ursprunglige föredragandens mod, vår kollega Schmitt, som vägrade låta sitt namn förknippas med den typen av avarter. Är det av samma skäl verkligen lämpligt att anta Coelho-betänkandet där man i punkt 2 begär att Förenade kungariket och Irland så snart som möjligt skall avskaffa alla sina gränskontroller? Framstår inte detta krav som något senkommet? Mina kära kolleger! Vi har möjlighet att vara ansvarsfulla och effektiva, till exempel genom att rikta en vädjan till rådet om att se över hela vår lagstiftning i förhållande till säkerhetskravet. Då skulle vi åtminstone inte behöva bli helt schizofrena i framtiden. Galeote Quecedo Herr talman! Som det har understrukits tidigare har vi europeiska medborgare i direktsändning bestört bevittnat ett brott mot mänskligheten, ett försök att göra slut på vår frihet och demokrati, som ordföranden för min grupp sade. För det första måste vi dela det amerikanska folkets smärta. Låt mig säga att vi spanjorer väl förstår det lidande offren utstår. Man måste emellertid reagera med beslutsamhet direkt efter en sådan här händelse för att försvara vår frihet och skipa rättvisa för offren och på så sätt visa terroristerna och deras medbrottslingar att de har misslyckats med sitt mål. Som i andra epoker i vår historia är det absolut grundläggande att bekräfta de demokratiska värderingarna och på så sätt komma bort från den totalitära väg som terrorismen leder till. Europaparlamentet har visat ett entydigt engagemang i bekämpningen av terrorismen och Watson-betänkandet är ett tydligt exempel på detta. Nu är det dock särskilt viktigt att vi fortsätter ge politisk drivkraft och bränsle till de konkreta initiativ som Europeiska kommissionen lägger fram inför kammaren. Ordföranden för min grupp har lagt fram vissa budgetinitiativ för att förstärka Europols roll. Jag hoppas att utskottet för medborgerliga fri- och rättigheter samt rättsliga och inrikes frågor - och detta är en vädjan till utskottets ordförande - från sitt håll förbereder en dagordning för att vara i stånd att lägga fram ett förslag för omröstning i plenum redan i år, vilket gör det möjligt för de belgiska och spanska ordförandeskapen att avsluta detta arbete under de närmaste månaderna. De europeiska institutionerna har ett ansvar som inte går att skjuta upp: att påskynda åtgärder som förser rättvisan med gemenskapsinstrument som gör bekämpningen av terrorismen och den organiserade brottsligheten mer effektiv. Europeiska kommissionen, och särskilt kommissionär Vitorino, kan vara säkra på att räkna med parlamentets stöd för att säkerställa ett ökat samarbete och åtgärder när det gäller att förfölja brottslingarna, eftersom detta är den rätta vägen för att besegra terrorn. Terrón i Cusí Herr talman! Det stämmer att parlamentet antog Watson-betänkandet den 5 september, vilket innehåller en rad minimiåtgärder som är oumbärliga för att ta itu med frågan om terrorismen. Som det har nämnts här ansåg vi att frågorna om en gemensam definition på terrorism för alla medlemsstater, ett mandat för efterspaning och gripande - som vi har kallat det - på det europeiska området och avskaffandet av det formella utlämningsförfarandet var absolut nödvändiga när parlamentet begärde dessa
{'language': 'sv'}