Återupptagande av sessionen Talmannen Jag förklarar Europaparlamentets session återupptagen efter avbrottet fredagen den 8 september 2000. Justering av protokollet från föregående sammanträde Tajani Fru talman! I Italien inträffade tyvärr ytterligare en våldshändelse igår: en kristendomslärare med hebreiskt ursprung attackerades och misshandlades av en grupp skinheads i Verona. Jag anser att detta slags händelser omedelbart skall fördömas, även av detta parlament, för det är otänkbart att acceptera att antisemitismen och rasismen sticker upp sina fula trynen i vår union igen. På ett gruppövergripande plan anser jag alltså att denna församling bör ge en signal, ett tecken på solidaritet med denne lärare som attackerades enbart för att han har hebreiskt ursprung. Jag tackar er, fru talman, och hela parlamentet i förväg för den solidaritet ni vill visa. (Applåder) Talmannen Tack, herr Tajani. Vi skall fundera på det bästa sättet att överlämna denna fullständigt berättigade protest. Paciotti Fru talman! Jag begärde ordet för att ta upp samma fråga. Jag skulle vara tacksam om ni ville göra er till tolk för den oro detta parlament känner, för ett bestämt fördömande av denna handling och för solidaritet med den unge katolske lärare som drabbades så hårt på grund av sin hebreiska bakgrund. Talmannen Det gör jag gärna, fru Paciotti. Speroni Fru talman! Även jag skulle vilja ansluta mig till Tajani och alla de andra för att beklaga det rasistiska överfallet på en kristendomslärare med hebreiskt ursprung som har ägt rum i mitt land, närmare bestämt i Verona. Det är ofattbara händelser som inte bara skall beklagas utan även straffas hårt. Angelilli Fru talman! Också jag skulle vilja instämma i Tajanis uttalande, som har rönt uppslutning från flera håll och från olika partier. Som företrädare för Nationella alliansen instämmer jag därför med största solidaritet i ett stenhårt fördömande av händelser som får oss att skämmas över att vara européer. Jag anser att detta parlaments medvetenhet, som delas av alla från höger till vänster, kan bidra till att bekämpa dylika oanständiga tilldragelser och se till att de aldrig mer inträffar. Morgan Jag vill ta upp en ordningsfråga som gäller att kvestorerna har utfärdat en rekommendation om att parlamentsledamöter som befinner sig i Bryssel under " de vita veckorna" nästa år skall erhålla dagstraktamente. Fru talman! Då jag förstår att detta mycket snart kommer upp på er dagordning vill jag uppmana er och presidiets ledamöter att mycket noga tänka igenom detta beslut, eftersom " vita veckor" är en mycket god idé. Det finns ett skriande behov av att parlamentsledamöterna kommunicerar med väljarna på ett mycket mer effektivt sätt. Att så är fallet framgår av att valdeltagandet var så lågt i Europavalet, och om vi låter ledamöterna skriva upp sig under de " vita veckorna" undergräver vi själva idén med dessa veckor. Vi ger EU-skeptikerna vatten på deras kvarn, när de tror att vi pressar upp våra egna utgifter, och vi framstår som hycklare i ett läge när vi uppmanar kommissionen att bättra sig. Fru talman! Jag uppmanar er och presidiets ledamöter att mycket noga överväga denna fråga och avvisa kvestorernas begäran. (Applåder) Talmannen Fru Morgan! Detta förslag från kvestorerna har ännu inte nått mig. Därför är det heller inte upptaget på presidiets föredragningslista. Så snart jag mottagit det skall presidiet naturligtvis granska det med största noggrannhet. Berès Fru talman! Jag skulle vilja påkalla mina kollegers uppmärksamhet, och uppmana dem till den allra största vaksamhet, beträffande en demonstration som i dag utgår från Bryssel och är på väg till Paris. Den arrangeras av scientologerna som påstår sig genomföra ett maraton mot den religiösa intolerans som förekommer i Frankrike. Det förefaller att vara en mycket farlig demonstration då mitt land är det där kampen mot sekter tagit betydande poäng, något jag tror att Europa behöver fortsätta att inspireras av, dvs. värderingar som konfessionsfrihet, tolerans, och då menar jag verklig tolerans, inte den som tillämpas av sekterna. (Applåder) Talmannen Tack, fru Berès, för denna information och detta klargörande. Balfe Eftersom frågan har tagits upp offentligt kanske skälet till kvestorernas rekommendation kan föras till protokollet? Vi menar att termen " vita veckor" var olycklig. Under dessa veckor äger inga sammanträden rum, men kommissionen, rådet och alla övriga tjänstemän i detta parlament, inklusive de politiska grupperna, arbetar hårt. Om vi skall åka till Nice för att kräva utökade befogenheter för parlamentet är det knappast en bra start för oss att skicka iväg hela parlamentet i fyra veckor, bort från den plats där de valdes för att utföra sitt uppdrag. Följaktligen anser vi att de ledamöter - och de är många - som författar betänkanden, sitter som utskottsordförande, leder grupper och har giltiga skäl att vara här, skall kunna redovisa dessa skäl och komma och utföra sitt arbete på den plats där de har valts att utföra det. (Applåder) Talmannen Herr Balfe! Jag tror inte att det finns någon anledning att inleda en debatt om frågan här. Såsom jag sade till fru Morgan kommer presidiet så snart jag officiellt mottagit förslaget från kvestorerna att med största uppmärksamhet granska förslaget och alla dess konsekvenser. Thyssen Fru talman! Strax skall vi lyssna till ett meddelande från kommissionen om oljekrisen och det gläder mig att komissionären är här. Vi vet alla att hon inte kan stanna här så länge och att hon måste åka till rådet (transport) i Luxemburg i kväll. Det får dock inte avhålla oss från en grundlig, djupgående diskussion om den här problematiken, alltså en längre diskussion än den knappa timme som anslagits för det ändamålet på föredragningslistan. Fru talman, jag och flera kolleger med mig beklagar att vi måste hasta oss igenom det här på så kort tid. Det rör sig här om ett problem som fått hela Europa i uppror de senaste dagarna och som kanske kommer att göra det de närmaste dagarna också. Det är verkligen alldeles för litet tid som avsatts för det här och å väldigt många kollegers vägnar tyckte jag att jag var tvungen att offentligt uttrycka mitt missnöje med det. Talmannen Naturligtvis, fru Thyssen. Jag beklagar det också. Oomen-Ruijten Fru talman! Jag vill återkomma till problematiken kring de " vita veckorna" . Det är inte utgifterna jag menar utan något som jag inte tycker är riktigt klokt är att en vit vecka placerats in precis före sportlovet som äger rum i några medlemsstater, eller också den karnevalsvecka då man i några medlemsstater har ledigt på måndagen och tisdagen. Om man nu skall ha en vit vecka så är det bättre att placera den i samma vecka som karnevalen och inte veckan före. Fru talman, jag vill be presidiet att titta på den saken igen. Schröder, Ilka Fru talman! En kollega har ju just gjort oss uppmärksamma på en antisemitisk incident. Från Tyskland, där det under sommaren ägt rum en stor debatt om rasism, vill jag nu rapportera om vilka tungt vägande händelser som har ägt rum sedan parlamentets senaste sammanträde, för att öka uppmärksamheten kring detta. Tre exempel: Den 2 september slogs i München en 50-årig kypare av kinesisk härkomst ned och kallades för ett utländskt svin. Den 13 september hittades en hemlös person död. Två skinheads har erkänt att de hade slagit ned honom. Han avled sedan av dessa sparkar och slag. För det tredje: Den 4 september slog högerradikala element ned en person vars föräldrar kommer från Tunisien. Det hände i Kassel. Jag vill påpeka att vi också annars här brukar sörja avlidna människor, och jag vill be om att vi också gör det i fråga om människor som vi inte känner, och just i fråga om dem som dödats av politiska, särskilt rasistiska motiv. Jag vill öka kammarens uppmärksamhet på detta, just därför att vi hade en debatt om det i Tyskland. (Applåder) Talmannen Tack, fru Schröder. Detta är fakta som i högsta grad är beklagliga och värda att fördöma och de bör göra oss mycket vaksamma. Föredragningslista Talmannen Följande ändringar i föredragningslistan har föreslagits: Beträffande torsdagen : Sammanträdet börjar med uttalandena från rådet och kommissionen om terrorismen i Spanien. När det gäller den gemensamma diskussionen om rasism vill jag informera er om att Gruppen Europeiska enade vänstern/Nordisk grön vänster också har lämnat in en muntlig fråga till kommissionen om de våldshandlingar som begåtts av extremhögern i Tyskland. Till följd av debatten om terrorismen föreslår jag att betänkandet av Titley om uppförandekoden för " Vapenexport" , som för närvarande finns upptaget som sista punkt, skjuts upp till ett senare sammanträde. Med tanke på omfattningen av förmiddagens debatter kommer omröstningen att flyttas - observera det - till kl. 11.30. Den blir alltså inte kl. 11.00 utan kl. 11.30. När det gäller omröstningen slutligen har två andrabehandlingsrekommendationer från utskottet för regionalpolitik, transport och turism om transport av farligt gods på väg (A5-0234/2000 - Koch) och järnväg (A5-0229/2000 - Hatzidakis) lagts till enligt förfarandet utan debatt. Tidsfristen för att lämna in ändringsförslag eller förslag om förkastande har fastställts till i eftermiddag kl. 16.00. Omröstningen om betänkandet från Glase (A5-0220/2000) för utskottet för socialfrågor och sysselsättning om odeklarerat arbete sköts upp vid sammanträdesperioden i Strasbourg. Det kommer alltså att gå till omröstning i morgon. Finns det några invändningar eller protester mot dessa olika förslag ? Alavanos Fru talman! Ni sade att vi skulle börja kl. 11.30 i morgon. Detta är en mycket otrevlig överraskning eftersom många av oss har bokat plats på flygplan som vi knappt hinner med på vår fasta omröstningstid. Det är ett stort problem, det är mycket svårt för oss att hitta platser på andra flygplan, både på kvällstid och även nästa dag. Med hänvisning till detta vill jag be er att vi antingen behåller den fasta omröstningstiden eller i annat fall att ni informerar oss i tid. Jag vill be er att vi behåller den fasta omröstningstiden, d.v.s. kl. 11.00. McMillan-Scott Ett alternativt förslag är att vi börjar en halvtimme tidigare, kl. 8.30, och går till omröstning kl. 11.00. Talmannen Ja, det stämmer. Vi behöver kanske inte rösta om alla instämmer i detta förslag som skulle bestå i att börja i morgon kl. 8.30 och behålla omröstningen kl. 11.00. (Parlamentet biföll begäran.) Gollnisch Fru talman! Ni bad de parlamentsledamöter som så önskade att lämna kommentarer om föredragningslistan. Jag vill därför säga att jag inte hade några invändningar mot att de brott och förbrytelser som begåtts av ursprungliga européer mot utlänningar tas upp i vårt parlament. Om jag skall tro behörigt utskott i mitt eget land uppgår de till ett trettiotal per år av nära fyra miljoner brott och förbrytelser, varav en miljon begås av utlänningar mot infödda personer. Jag föreslår att de två frågorna ställs mot varandra. Jag tycker att det skulle vara en fråga om rättvisa. Rasismen är tyvärr ett fenomen som finns i hela världen och det är också lämpligt att även granska rasistiska kriminella och brottsliga handlingar av utländskt ursprung som begås mot européer. Talmannen Ja, jag tror att det är det bästa. Sylla Fru talman! Jag tror inte bara att det är viktigt att vi bibehåller debatten om kampen mot rasismen som föreslagits för i morgon. Ett antal av våra kolleger är i dag dessutom medvetna om att inget land i Europa undgår den ökande främlingsfientligheten och populismen. Kära kolleger! Jag skulle önska att vi under debatten i morgon, på grundval av det som många av våra kolleger sagt i dag, kunde komma överens om åtminstone ett ändringsförslag, nämligen att ingen här i parlamentet skall hålla rasistiska tal. Om vi lyckas undvika att ingen till att börja med här i parlamentet ägnar sig åt rasistiska tal, kommer våra ord och handlingar att få mycket större tyngd utanför parlamentet. Jag tror att det är det bästa svaret till Gollnisch. Åtgärder att vidtas till följd av oljekrisen och prishöjningen på bensin Talmannen Nästa punkt på föredragningslistan är uttalande från kommissionen om åtgärder att vidta till följd av oljekrisen och höjningen av oljepriset. De Palacio . (ES) Fru talman, mina damer och herrar! Jag uppskattar att ni har gett mig chansen att hålla ett anförande på parlamentets sammanträde efter det två timmar långa anförande jag höll i går inför utskottet för industrifrågor, utrikeshandel, forskning och energi. Dagens situation har påverkats av de senaste arton månadernas höjning av oljepriserna, något som har fått stora konsekvenser för de europeiska medborgarna. Det är uppenbart att de som mest lider av denna höjning är de minst gynnade samhällsgrupperna och även vissa konkreta sektorer som är särskilt drabbade. Ett fat råolja värderades i början av 1999 till cirka 10 dollar, men sanningen är den att det i dag ligger på cirka 33 eller 35 dollar. Det är rekordnivå sedan Golfkriget, en nivå som de flesta experter endast trodde var möjlig vid geopolitiska kriser. Orsakerna bakom höjningen är uppenbar: begränsningar av produktionen från Opec-ländernas sida som sammanfaller med en internationell ekonomisk återhämtning och därmed en ökad efterfrågan. Effekterna av höjningen är särskilt utbredda i Europeiska unionen och i synnerhet i euroområdet på grund av eurons paritet med dollarn. Det går inte att bortse från höjningens konsekvenser för den europeiska ekonomiska utvecklingen. Rent konkret uppskattar vi att den för närvarande utgör 1 procent av den nuvarande inflationen och en minskning på cirka 0,3 procent vad vår tillväxt beträffar; vissa yrkeskategorier - jordbrukare, fiskare och transportörer - befinner sig ofta i en riktigt besvärlig situation. Både producent- och konsumentländerna har emellertid ett gemensamt intresse, och det är prisernas stabilitet, deras förutsägbarhet. Det som vi alla är angelägna om är att priserna stabiliseras på en marknad med fri konkurrens och inte som nu enligt en monopolistisk plan för avkastning på en marknad som inte är särskilt genomblickbar. Å andra sidan uppgår Europeiska unionens beroende för närvarande till cirka 50 procent. Men i brist på nya åtgärder kommer det att ha stigit till 70 procent ungefär när vi närmar oss år 2020. I det konkreta fallet med oljan uppgår vårt beroende av länder utanför unionen till mellan 85 procent och 90 procent. Det leder naturligtvis till en debatt om ökningen av vårt beroende på energiområdet av länder utanför unionen och därmed om vår sårbarhet i detta avseende. Vi måste ta befälet över vårt eget ansvar och vårt eget öde. Även om Europeiska unionens konkurrenskraft på energiområdet är begränsad kan vi inte sitta med armarna i kors och betrakta situationen och vänta på att den förvärras, utan vi måste finna en lösning. Det innebär att garanterandet av en tillräcklig nivå av oberoende och i synnerhet säkerhet för Europeiska unionens energiförsörjning bör vara en politisk prioritering och även ingå i gemenskapens politik. Det är nu lite mer än ett år sedan jag första gången tog kontakt med parlamentet som framtida energiansvarig, och då poängterade jag att det enligt kommissionen fanns två avgörande faktorer som måste beaktas de närmaste åren. Å ena sidan att strategiskt främja en dialog om energipolitiken i olika internationella forum och i synnerhet med de främsta producent- och konsumentländerna, å andra sidan att anpassa våra prioriteringar så att vi bättre kan möta förändringarna i samband med sådana ogynnsamma situationer på energiområdet som den nuvarande. Kommissionens avsikt är att uppfylla dessa grundläggande mål och vi arbetar sedan flera månader tillbaka mot dessa. Kommissionen kommer inom kort att avsluta en grönbok om energiförsörjningssäkerhet och Kyoto-avtalen, det vill säga villkoren för utsläpp inom energisektorn, en grönbok som kommer att antas innan årets slut. Den kommer, hoppas jag, att bli utgångspunkten för en omfattande dialog, en omfattande debatt med de berörda parterna för att granska de olika energikällornas roll och plats de närmaste tjugo eller trettio åren. Dessutom bör vi uppmuntra till en dialog på internationell nivå på kortare sikt, stärka dialogen med producentländerna för att övertyga dem om vårt gemensamma intresse av en prisstabilitet - en fråga som de själva har tagit upp - genom att föreslå en prisintervall som mål. Å andra sidan måste det geopolitiska sammanhang vi rör oss i beaktas, i synnerhet fredsprocessen i Mellanöstern och den komplicerade politiska situationen i hela området. Europeiska unionen måste rikta ett tydligt och verkningsfullt budskap till alla OPEC-länder och poängtera det nödvändiga i att lämpliga åtgärder vidtas för att uppfylla det mål de själva har ställt upp, det vill säga oljeprisernas tillbakagång till ett lämpligt intervall. Vi kan säga att vi är den största nettoimportören av olja och den näst största konsumenten i världen. Europeiska unionen har därför resurser och anledning nog att göra sig hörd, men det är möjligt att de politiska resurserna inte är tillräckliga. Bortsett från dialogen med Opec-länderna får vi inte glömma att vi bör upprätthålla och stärka våra strategiska förbindelser med Ryssland, och det kan vara värt att fundera över de nödvändiga resurserna för att modernisera villkoren för produktion och distribution i det land som, det bör vi tänka på, är den tredje största oljeproducenten i världen och, om vi talar om gas intar landet utan tvekan en ledande ställning. Europeiska unionen bör hålla en samlad front och förena sina stämmor. Medlemsstaternas spridda initiativ kommer alltid att vara ofullständiga och dessutom mindre fruktsamma än om vi lyckas tala med gemensam stämma. Vad den skattemässiga aspekten beträffar, en fråga som har diskuterats mycket på senare tid, har kommissionen förståelse för oron inom de yrkessektorer som drabbats hårdast av den plötsliga höjningen av oljepriserna. I det avseendet uppmuntrar vi medlemsstaterna att inleda och fortsätta driva en samhällsdialog med alla intresserade för att finna lösningar som är lämpliga och överensstämmer med gemenskapsrätten. En av de lärdomar vi kan dra av de blockader som har paralyserat de ekonomiska aktiviteterna i olika stater är behovet av att höja nivån av samordning mellan medlemsstaterna, och då givetvis med stöd av kommissionen. Till följd av detta kommer jag, fru talman och mina damer och herrar, så som redan tillkännagivits, lämna sammanträdet om ett par minuter för att åka till Luxemburg, där transportministrarna skall hålla ett extra rådsmöte. Medlemsstaterna bör av såväl ekonomiska som miljömässiga skäl inte ge efter för trycket och ändra sin globala oljepolitik på medellång sikt. En lägre beskattning, eller ett stöd, som föreslås på längre sikt skulle helt enkelt vara detsamma som en överföring av skatteintäkterna till Opec-länderna och endast innebära att ett inadekvat meddelande sändes till dessa. Det är emellertid troligt att den mycket allvarliga situation som råder på kort sikt kräver anammande av stödåtgärder från de ansvariga myndigheternas sida. Faktum är att det redan finns några färdiga avtal. Jag vill ändå påpeka att dessa åtgärder måste vara av övergående karaktär och under alla omständigheter stämma överens med konkurrensbestämmelserna och inte strida mot de interna bestämmelserna på den inre marknaden. Det är nödvändigt att eftersträva ett sammanlöpande sätt att betrakta beskattningen av bränslet och undvika den kakafoni som uppstår till följd av ageranden och uttalanden i unionens olika stater. Vad tjänar det exempelvis till att tala om ekologisk skatt på europeisk nivå om vi inte snabbt kan föra de särskilda skatterna och momsen inom unionen närmare varandra? I det sammanhanget måste jag säga till ledamöterna att en minskning av de särskilda skatterna till förmån för vägtransporter endast kan betraktas som en kortsiktig åtgärd, under några månader, och den får under inga omständigheter förlängas, eftersom det skulle strida direkt mot målet med ett främjande av alternativa transportmedel, till exempel järnvägen, det skulle strida mot våra mål från Kyoto och utan tvekan antas strida mot det som hittills varit huvudlinjerna i Europeiska unionens transportpolitik. Kommissionen är djupt oroad över de allvarliga brott mot den fria rörligheten som har ägt rum vid flera tillfällen på senare tid. Vi anser, och det vill jag påpeka än en gång, att ingen samhällskategori får ta hela samhället som gisslan. Men jag nämnde stödet och jag vill säga att vi måste bryta och upphöra med antikonkurrensmässiga rutiner och att sådana rutiner uppenbarligen tillämpas inom bränslesektorn. Vad tjänar sådana markanta prisskillnader inom Europeiska unionen till - före skatt - på oljederivat som vi för närvarande har, när det ibland räcker med att korsa gränsen? Kommissionen har för avsikt att framhärda i de kontakter som upprättats med medlemsländerna för att upptäcka eventuella rutiner som strider mot konkurrensbestämmelserna. Alla avtal mellan företag eller utnyttjande av en dominerande ställning bör bestraffas hårt. På samma sätt måste konkurrensen mellan intermodala sektorer undersökas i strävan efter lösningar på europeisk nivå. Men vi får inte lura oss själva, mina damer och herrar, för vi talar om kortsiktiga åtgärder som kan lindra den nuvarande krisen men som absolut inte upphäver det ovedersägliga faktum att vår ekonomi är känslig för fluktuationer på energiområdet. Visserligen är den mindre känslig än för 25 år sedan, men hur som helst känslig. Den dagliga oljeförbrukningen inom Europeiska unionen uppgår till 12 miljoner fat och bör ligga på drygt 13 miljoner år 2020. Det är möjligt att priset per fat under normala ekonomiska förhållanden inte på länge kommer att ligga på mindre än 20 dollar - och naturligtvis inte som det var för 18 månader sedan, det vill säga på 10 dollar. Vi måste ta itu med vårt beroende och denna situation med hjälp av två huvudåtgärder: en spridning av våra energikällor samt energibesparingar. När vi talar om en spridning av våra källor krävs en långsiktig debatt. Den framtida grönboken om energiförsörjning kommer att bidra till denna. Jag vill tydligt poängtera att de förnybara energikällorna, om vi talar om en spridning av källorna, utgör ett tydligt och avgörande bidrag inför framtiden, men för närvarande kan vi inte avstå från någon energiform. Hanteringen av efterfrågan och energibesparingar är den andra huvudåtgärden som vi på lång sikt måste koncentrera oss på. Vad oljan beträffar är vi i dag 50 procent effektivare än vi var för 25 år sedan, men jag är medveten om att transportsektorn på det området fortfarande måste bemöda sig extra. Mer än 90 procent av oljekonsumtionens ökning i unionen fram till 2020 kommer huvudsakligen att slukas av transportsektorn. Därav behovet av en grönbok om transportpolitik med strävan efter en översyn av transportmedlen, ett stärkande av de transeuropeiska näten, ett undanröjande av punkter för trafikstockningar, en stimulering av järnvägen, flodtransporter och sjötransporter på korta sträckor, ett främjande av effektiva och mindre förorenande stadstransporter, genom en rationalisering av den klassiska bilens användning och stärkandet av innovativa projekt för forskning om rent bränsle och ett ökande av förarnas förståelse och kunskap. Det är nödvändigt att åtgärder vidtas i uppbyggnaden av och besparingar inom denna sektor, som är ett av områdena med störst energiförbrukning, för att inte tala om stimulansen av konkurrensen inom gassektorn och gasens uppkomst som en konkurrent och ett alternativ till oljan. Sammanfattningsvis, fru talman, ärade ledamöter, är det uppenbart att vi endast kan övervinna den nuvarande krisen med hjälp av samstämmiga strategier som är väl samordnade och mångsidiga. Tyvärr förfogar vi inte över något universalmedel för att lösa situationen på kort sikt, men lyckligtvis har den nuvarande krisen visat oss det enda sättet att övervinna den: genom att främja konkurrensen på våra marknader, bekräfta vår gemensamma närvaro på internationell nivå, samordna våra insatser, anpassa våra prioriteringar till de nya energimålen och agera gemensamt på skatteområdet. I den svåra situation som råder förväntar sig medborgarna att vi omvandlar dessa målsättningar till en påtaglig verklighet, genom att inte bara tänka kortsiktigt utan även på medellång och lång sikt. (Applåder) Suominen Fru talman, bästa kommissionär de Palacio! Jag tackar kommissionens ledamöter för detta ställningstagande som visade på realism. Man borde bara fråga sig om man alltid måste råka i kris innan man börjar tala om nya, goda strategier. Inget vore nu lättare än att kräva att alla unionens medlemsstater sänkte beskattningen av oljeprodukter rejält ända tills råoljepriset förhoppningsvis återgår till ca 22 - 25 dollar per fat. Lika enkelt skulle det nu vara för medlemsstaterna och deras finansministrar att meddela att det inte finns någon orsak att röra skatterna överhuvudtaget. På kort sikt är orsaken till detta svårigheten att ersätta skatteintäkterna och på lång sikt skatternas dämpande inverkan på konsumtionen, med vilken vi strävar efter att påverka miljösituationen i framtiden. Något måste ändå göras. Människorna har fått nog och särskilt vissa yrkesgruppers omedelbara utkomst är, såsom kommissionären påpekade, svårt äventyrad, bara för att nämna yrkesfiskarna, jordbrukarna och yrkesåkarna. På längre sikt sätter prisnivån på oljeenergi allt mera fart på inflationen och hotar hela EU-området med ekonomiskt bakslag. Unionens medlemsstater måste nu hitta ett gemensamt sätt att agera såväl på kort som på lång sikt. De enskilda ländernas enskilda åtgärder under trycket av protesterna försvårar endast situationen och snedvrider konkurrensförhållandena. Ansvaret för åtgärderna ligger helt klart hos de nationella regeringarna. Åtgärder på kortare sikt är svårare. Självfallet är det viktigt att intensifiera förhandlingarna med Opec-länderna om att ytterligare öka oljeproduktionen, om det överhuvudtaget är möjligt, för att på så sätt underlätta situationen genom ökad tillgång. Några snabba resultat är kanske ändå svåra att uppnå. Därvid behövs det mycket exakta selektiva åtgärder, till exempel när det gäller beskattningen av dieselbränsle och uppvärmningsolja, i mån av möjlighet, om de genomförs på ett allmänt plan. Orsakerna till krisen går, förutom på utbudssidan, kanske också att finna i förädlingskedjans struktur, oljeenergimarknadernas karaktär, futureförfarandet, samt vissa länders eller områdens lagringspolitik. Det har påståtts att förädlingskedjan redan befinner sig i så få händer att det har uppstått en kartelliknande situation på marknaden. Jag påstår inte själv att detta är fallet, men det finns skäl att fördjupa sig i frågan. En fråga är om unionen kan förhandla om en strategi för nödvändiga oljelager såväl inom sitt eget område som tillsammans med USA, eftersom de minskande lagren i USA och det befintliga behovet av att fylla på dem uppenbarligen höjer spotpriset på olja ytterligare. Rysslands, en stor oljeproducents, omskakade produktionsmaskineri nämndes redan i kommissionärens tal. Är det inte rätt tid nu- frågan måste naturligtvis först och främst riktas till Ryssland, men också till oss - att vidta de åtgärder som lockar till investeringar i Rysslands oljeproduktion? På lång sikt, såsom Saudiarabiens före detta oljeminister shejk Yamani ansåg, leder ett permanent högt oljepris till andra energiformer. Med glimten i ögat sade han att inte heller stenåldern upphörde på grund av att stenarna tog slut. Det viktiga är nu trots allt unionsmedlemmarnas förmåga att reagera på kort sikt. Är det verkligen så att det är omöjligt med en relativt sett likvärdig sänkning av bränsleskatten fram till mitten av nästa år, genom de nationella regeringarnas försorg, inom hela unionen? (Applåder) Barón Crespo Fru talman, mina damer och herrar, fru vice kommissionsordförande! Den här frågan rymmer ett europeiskt problem: vi har ingen europeisk politik på området och det har vice ordföranden medgivit. Dessutom kräver en sådan politik stor uthållighet samt investeringar och resurser, för problemet med energin är att vi bara vänder oss till vår herre när det åskar, det vill säga när läget är normalt, som de Palacio påpekade, har förbrukningen en tendens att öka, och i ett samhälle där det är bilen som styr leder det till tendenser till ett ökat beroende. Jag anser att den förteckning som kommissionären lade fram i linje med det som kommissionen redan föreslagit på medellång och lång sikt måste bevaras, efterföljas och stärkas, genom att dra nytta av utvecklingen av de förnybara energikällorna, minska beroendet av oljan, och till exempel häva uppdelningen av vissa nationella marknader och då tänker jag till exempel på utvecklingen av järnvägen som ett komplement och ett alternativ till utvecklingen av vägtransporter. Men allt detta kommer inte att föra oss ut ur den nuvarande situationen. Det innebär att vi behöver driva en verkningsfull politik, men samtidigt står vi i dag inför en situation som är synnerligen komplicerad med tanke på att det finns en rad yrkeskategorier som befinner sig i ett mycket ogynnsamt läge något som, då olika typer av protester sker på gemenskapsnivå, har lett till blockader och kaos och spridda reaktioner från våra regeringars sida. Jag vill kort nämna att det på senare tid, tack vare en strängare budgetförvaltning, har talats om att lätta på skattetrycket. Folk har då svårt att begripa att det inte gäller oljeprodukterna. Det är en reaktion som vi bör ha förståelse för, samtidigt som vi för våra medborgare måste ange skälen till våra alternativ. Det är sant att kompenserande åtgärder måste vidtas. Det är mycket viktigt att vi lyckas förbättra situationen vad gäller insynen och de antimonopoliserande åtgärderna, som åligger kommissionen, för det är någon som tjänar på det: Opec har höjt priset, men tjänar inte mer än 5 eller 6 dollar per fat. Framför allt bör vi försöka se till att våra regeringar agerar gemensamt så att vi slutligen kan skapa en europeisk energipolitik som motsvarar det gemensamma ekonomiska och sociala rummet. Sterckx Fru talman, fru kommissionär! Ni har mycket tydligt sagt: vi fortsätter att vara sårbara. Energi är inte billigt. Det är en sällsynt vara. Tydligen har vi glömt att ett fat olja kostade tio dollar en gång. Då ställde vi inte de frågor som vi nu ställer, och det var antagligen helt fel av oss. Ni sade också, fru kommissionär, att vi redan sett priserna stiga i arton månader nu och därför undrar jag varför alla dessa lärda europeiska huvuden och dessa mäktiga europeiska huvuden inte slagits ihop tidigare för att från början, då priserna började stiga, fundera över hur det skulle se ut framöver och hur det inte fick se ut och hur vi skulle göra för att inte hamna där vi är nu i dag. Ni sade också, fru kommissionär, att vi måste reagera som en enad front, men vi ser nu att varje land fått den " franska sjukan" . Vi ser att det internt inte finns något som helst sammanhang varken i reaktionerna på de protester som förekommer, och ofta är det protester som jag mycket väl kan förstå, eller vid förvaret av valutan och inte heller externt när det gäller vår hållning gentemot Opec. Vi måste väl ändå konstatera att ett oljepris på 10 dollar per fat är lika abnormalt som 35 dollar och att ni väl vet att ett oljepris på 10 dollar kanske är trevligt för oss men inte hållbart på världsnivå. Det är saker som vi alla tydligen har glömt bort just nu. Det tycker jag att vi inte får göra längre. I ert meddelande från den första veckan i september anger ni de grova dragen. Det är bra drag: transportpolitik, energipolitik, miljöpolitik. Jag hoppas att vi i kväll i Luxemburg kan få in alla mer eller mindre på samma linje för nu måste vi ta oss ur krisen, vi måste se till att nästa kris inte är lika djup och att den inte kommer lika snabbt som vi eventuellt skulle kunna förvänta oss. I varje fall måste det till europeiska initiativ, åtminstone samarbete för att, som ni sade, hjälpa de sämst lottade. Därför tror jag att en sänkning av det allmänna skattetrycket, som mitt parti i Belgien föreslår, är bättre en det särskilda skattetrycket på bränsle. Vi får absolut inte säga till människorna att energin kan bli billigare för det skulle vara ett alldeles felaktigt budskap. Hautala Herr talman! Vi borde inte alls förundra oss över att vi nu igen befinner oss mitt i en oljekris. Detta är den tredje oljekrisen och sedan 1979 har man inte gjort något annat inom energipolitiken än rena försummelser. Man har talat mycket om att övergå till en hållbar energipolitik, men synnerligen lite har gjorts till förmån för detta. Jag välkomnar med glädje de tankar som kommissionären har framfört här i dag. Trafikministrarna har nu verkligen chansen att göra en direkt u-sväng i energipolitiken mot en hållbar energiekonomi. Andelen landsvägstransporter har ökat från 50 procent år 1980 till 85 procent år 2000. Om vi nu allmänt sänkte bränsleskatterna skulle det i stort sett vara samma sak som att vi sänkte priset på heroin på narkotikamarknaden. Resultatet skulle säkert bli att det fanns ännu fler drogmissbrukare och att krisen ytterligare fördjupades. Sådana misstag bör man inte göra nu. Kärnkraften är inte heller något alternativ i detta läge, eftersom endast tio procent av elen produceras med olja och dessutom utgår allt utvecklingsarbete till exempel vad gäller nya fordon från att framtidens bilar snarare fungerar med väte, men säkert inte med kärnkraft. Vår grupp har i dag givit ett heltäckande programförslag som Europeiska unionens nya energipolitiska program. Vi vill börja genomdrivandet av detta redan i och med budgeten och föreslår en ny budgetpost som skall heta " Nya energikällor" . Vi vill bland annat främja energisparande och en bättre byggnadsteknik i våra hus. Vi vill också att Europeiska unionen skall ha befogenheter att sköta den nya energipolitiken. Vi kräver att energin tas med i EG-fördraget som ett eget kapitel och vi betonar hur viktigt det är att lösgöra sig från enhällighetskravet som gäller skatter. I snart tio år har man försökt få till stånd en gemensam energiskatt inom Europeiska unionen. Kommissionärer har kommit och gått, men detta problem har förblivit olöst. På kort sikt måste man hjälpa de direkta offren av denna oljekris, men det måste göras med stor eftertanke och mycket målinriktat. Wurtz Herr talman, fru vice ordförande i kommissionen! Jag har en känsla av att denna så kallade oljekris är betecknande för flera strukturproblem som unionen och de femton medlemsländerna borde fundera över utan skygglappar eller tabun. Det första av dessa problem gäller vårt förhållande till södern, i detta fall de producerande länderna. Oroade sig Europa i början av förra året för de katastrofala konsekvenserna för ekonomin och befolkningarna i vissa av dem p.g.a. ett fat på under 10 dollar ? Man hörde då talas om en bra nyhet trots att den var lika oroande som den med ett pris per fat på 34 dollar. Vi behöver upprätta ett verkligt långsiktigt partnerskap mellan dem och oss. Och sedan måste vi titta på alla övriga konsekvenser av den nuvarande situationen, spekulationerna, de otillräckliga lagren i Förenta staterna och eurons fall. Det andra problemet som denna kris enligt mig visar på är en bristande konsekvens i våra politiska val inom unionen. Man talar i dag om att prioritera järnvägen framför vägen och slå sig på järnvägs-vägtransport. Det är grundläggande. Det är ett verkligt samhällsval, en handling under ekologiskt ansvar i dess starkaste betydelse. Men sedan hur lång tid gör man inte precis motsatsen, genom att hela tiden låta vägtransporten gå före järnvägen. Europa är så dåligt förberett för denna förändring att man fortfarande måste byta lok mellan Frankrike och Italien, eftersom de båda ländernas strömförsörjning inte är kompatibel. Det tredje sakproblemet som denna kris spektakulärt illustrerar är den mycket stora svårigheten som många europeiska ledare har att bedöma kraven från våra samhällen. De har inte sett eller inte velat se de allvarliga problem som denna ökning av bränslepriset orsakade för människor som är tvungna att använda bilen och värma sitt hus med olja. Våra landsmän accepterar inte denna konjunkturchock och de vänder sig emot staternas saktmod gentemot oljebolagen, trots att dessa uppvisar oerhörda vinster. Pressen kommer att bli allt starkare för att uppnå lättnader i skattesystemet för bränsle och en konsekvent beskattning av företagens vinst. Majoriteten i min grupp anser att de femton medlemsstaterna bör vidta radikala åtgärder på det ekologiska området, genom att verkligen främja järnvägstransporter och samtidigt uppfylla denna berättigade sociala förväntan. Herr talman! De skulle då också göra Europa en tjänst som jag tror att vi har stort behov av. Gollnisch Herr talman! Den överdrivna höjningen av oljepriset har orsaker, men det finns risk för att Europa inte tar hänsyn till det, trots att vi har ett stort ansvar. Det första av dessa skäl är höjningen av produktionspriserna till följd av det oligopol som producenterna noggrant organiserat. Det minskande utbudet förvärrades av den irakiska blockaden som är omoralisk och orättvis och kanske gynnar de amerikanska oljebolagens intressen, men inte Europas. Det andra skälet är eurons värdeminskning och därmed minskningen av samtliga ingående europeiska valutor. Euron stod i 1,18 dollar när den infördes. Den står nu bara i 0,85 dollar. Man hade lovat oss en stark valuta. Man ljög och fakturan ökade i motsvarande omfattning. Det tredje skälet är den överdrivna, eller till och med vansinniga, beskattning som tillämpas av staterna, och de konservativa regeringarna har fortsatt denna socialiserande politik, när de inte har initierat den. Den bibehålls med påtryckningar från de ekologiska grupperna som är fientliga till bilen eftersom bilen innebär individuell frihet. Det är denna beskattning som ökar produktionspriset med en koefficient på 3 eller 5. Anpassning av vår utrikespolitik till Förenta staternas, värdeminskning av euron, beskattning som förvärras av påtryckningar från miljörörelserna : det är de tre orsakerna till ökningen, som vi beklagar, och som våra institutioner har ett mycket stort ansvar för. Esclopé Herr talman, fru kommissionär! De senaste två veckorna har vi upplevt ett verkligt " eurobråk" när det gäller transporter: bensinbrist, vägspärrar, sociala protester, förlamade regeringar. Man skulle verkligen kunna tro att det var 1973, efter den första oljekrisen. Och detta utan att räkna med stegringen av råoljepriset och eurons fria fall, trots utsagorna från de s.k. europeiska experterna. Denna kris, som ändå till stor del var förutsägbar, är lika mycket oljeproducenternas ansvar som regeringens. Ett stort antal olika lösningar har föreslagits eftersom situationerna och orsakerna är olika från en stat till en annan. Dessa lösningar är ofta uppenbara eller rationella, ibland ideologiska, såsom strypta motorer eller miljöskatt, men ingen är något universalmedel - det erinrade ni om - som ensamt kommer att lösa situationen. Låt oss erinra om att relevansen i frågan om bränsle huvudsakligen vilar på valuta och beskattning, och att det samtidigt får återverkningar på regionalpolitiken. För även om denna kris drabbar yrkesfolket drabbar den även de enskilda, särskilt i landsbygdsområden där bilen alltför ofta är det huvudsakliga och återstående kommunikations- och transportmedlet. Denna situation är resultatet av de offentliga myndigheternas successivt minskade intresse som inte kompenserats av de privata tjänsteföretagen, vilka alltför ofta är upptagna av att eftersträva maximal lönsamhet. När det gäller skattesystemet, valutan och lokaliseringspolitiken måste de falla under respektive medlemsstat och enbart dem, enligt den heliga subsidiaritetsprincipen. Sammanfattningsvis vill vi att beskattningen av bränsle skall vara lägre, eftersom den är alltför bestraffande för våra landsmän, enskilda och yrkesfolk, men kompletterande vägar öppnas för våra stater. Unionen måste låta dem vara fria att suveränt välja sin politik med relevans. Detsamma gäller energibesparing, kompletterande förnybar energi, återförande av frakten till järnväg och vatten eller utveckling av kollektiva transportmedel eller brytande av isoleringen för landsbygdsområden. Kronberger Herr talman! Vi har faktiskt den tredje oljekrisen. Men det finns en graverande skillnad jämfört med de båda andra oljekriserna. Det var politiska kriser, som framkallats på konstgjord väg, 1973 och 1979, när shahens regim störtades. Det har redan i 15 års tid funnits entydiga tecken och undersökningar - t.ex. Global 2000, rapporten till Jimmy Carter - som säger att det vid sekelskiftet inträffar en verklig minskning av råvarorna. Det skulle nämligen betyda att den nuvarande tredje oljekrisen kommer att bli en permanent kris. Det har ingenting att göra med att priset möjligen återigen sjunker på kort sikt, men på lång sikt kommer det att stiga permanent. Även i Colin J Campbells undersökning - den som vill ha den kan få den av mig - sägs det att råvarorna under de första åren på 2000-talet kommer att minska, eftersom ju produktionskurvan har överskridit sin höjdpunkt. Därför tror jag att inte ens demonstrationer kommer att få någon effekt, ty man kan inte pressa mer saft ur en citron än den innehåller. Vi kommer att ha olja, men inte till de låga priserna. Det betyder att priset för olja i framtiden kommer att stiga till 40 - 60 USD. Det finns tillräckliga undersökningar om detta. Även om de skulle vara felaktiga, måste vi nu ta hänsyn till dem och analysera dem. Inte heller en skattesänkning skulle förhindra att oljepriserna trots detta fortsätter att stiga. Det är inte heller någon Opec-kris, ty bara 40 procent av den producerade oljan kommer från Opec, och resterande 60 procent kommer från stater utanför Opec. Om det bara var fråga om en kris som framkallats på konstgjord väg, skulle den kunna utjämnas med hjälp av de andra oljeproducenterna. Chichester Herr talman! Låt oss få lite perspektiv på denna fråga. Detta är inte en kris av samma omfattning som sjuttiotalets kris. Det är lika mycket en skattebetalarnas kris som en energikris. Det är oacceptabelt att regeringar skyller protester som rör alltför höga skattenivåer på OPEC, oljebolagen, fredliga demonstranter, andra politiska partier, eller rentav på Europeiska unionen. I Förenade kungariket utgörs tre fjärdedelar av priset på en liter bensin eller dieselolja av skatt och ansvaret för det vilar på regeringen och ingen annan. Energiutbudet är mer elastiskt än efterfrågan. Vi lärde oss detta på sjuttiotalet, då högre priser gjorde att fler oljefält togs i produktion utan att förbrukningen inom transportsektorn för den skull minskade. Hög beskattning ökar intäkterna, men sänker inte förbrukningen. Icke desto mindre går priset upp och skatteprotesterna kommer lägligt, för att påminna oss både om vårt beroende av importerad energi i Europa och om de svårigheter vi står inför när det gäller att uppnå miljömål, exempelvis att minska koldioxidutsläppen. Om skatt på energi skall användas för att bedriva miljöstöd, då måste politiken vara öppen och konsekvent så att vi får den allmänna opinionen med oss. När politiken uppfattas som orättvis och inkonsekvent, som i Förenade kungariket, kommer protesterna att få brett folkligt stöd. Att höja bränsleskatterna så mycket att industrin tappar konkurrenskraft samtidigt som skatten på hushållens energiförbrukning sänks är politiskt vansinne och dålig ekonomi. Låt oss inte tjusas av argumenten om skatteharmonisering, eftersom harmoniserade skatter bara kan gå åt ett håll när socialisterna har makten, och det är uppåt. Det är inte vad Europas skattebetalare och konsumenter vill. Goebbels Herr talman! Den våldsamma ökningen av priset på oljeprodukter illustrerar behovet av att göra euron till en verkligt internationell valuta. Amerikanerna ställs liksom vi inför en explosionsartad höjning av producentpriserna. Eftersom oljan betalas i dollar är effekten av ökningen större för de länder där valutan förlorat mark jämfört med dollarn. Det gäller euron, den danska kronan, det brittiska pundet och många andra valutor. Palacio har just konstaterat att Europa är världens största oljeimportör. Det är inte rimligt att den största importören fortsätter att betala sin import i dollar. Socialisterna ber kommissionen att övertala de europeiska oljeimportörerna att sluta avtal i euro. Ett sådant initiativ har möjlighet att lyckas. Producenterna vet att dollarn kommer att sjunka jämfört med euron. För producenterna skulle avtal i euro kunna bli en försäkring mot en oundviklig svängning i konjunkturen i Förenta staterna. Några ord om penningpolitiken. ECB har just motiverat åtstramningen av styrräntorna med det inflationstryck som orsakas av oljekursens och växelkursens utveckling. Enligt ECB, jag citerar: " kan penningpolitiken inte på kort sikt lösa denna situation" . Den ekonomiska politiken kan inte heller göra något åt att oljan blir dyrare och måste dessutom klara av höjningen av kostnaden för pengarna. ECB säger att den importerade inflationen också är en inflation som måste bekämpas. Herr talman! Jag skall avsluta med att säga att vare sig de ökade kostnaderna för investeringarna eller åtstramningen av köpkraften för våra landsmän kommer att sänka oljepriset. Riskerar inte ECB:s behandling att i stället för att bekämpa inflationsfebern göra den europeiska ekonomin sjuk? Jarzembowski Herr talman! De nuvarande bensin- och dieselpriserna hotar på ett avgörande sätt transportföretagens existens. De kan inte accepteras. Jag tror att vi temporärt måste sänka de olika skattebördorna till en ekonomiskt och socialt uthärdlig nivå. Låt oss komma ihåg att det inte är vi som fastslår skatterna! I Europeiska unionen har vi fastslagit minimiskattesatser för fordonsskatt och skatt på mineralolja. Det är medlemsländerna som har ett spelutrymme. De har utnyttjat det uppåt. Nu, i denna kris med dessa höga oljepriser, måste medlemsstaterna sänka och samordna dem. Det går inte an att den ena regeringen med rätt eller orätt ger efter, men att den andra inte gör det, och att det förekommer snedvridningar av konkurrensen för företagen från land A gentemot dem från land B. De får samma pris på samma marknad, men de har olika kostnader. En sådan situation är inte godtagbar för transportväsendet! Fru vice ordförande, åk till Luxemburg och säg till transportministrarna att vi för det första behöver ett samordnat agerande. För det andra behöver vi sänka kostnaderna för transportväsendet. För det tredje vill vi inte ha några tomma löften från transportministrarna, som efter 14 dagar åter inkasseras av finansministrarna. Det som de 15 medlemsstaterna i kväll eller under de närmaste dagarna beslutar, måste också gälla! Det måste genomföras. Ministrarnas dubbla agerande - somliga beklagar transportväsendet, och de andra vägrar att sänka eller förändra skatterna - kan inte accepteras! (Applåder från höger) McNally Herr talman! Vi har gått i sömnen i flera årtionden. Brittiska konservativa gör det fortfarande men det är dags att vakna. Vi har två alternativ. Ett alternativ är dåligt, och det är att anlägga ett kortsiktigt perspektiv, sänka skatterna och frånsäga oss vårt regeringsansvar. Vi kan inte undvika det andra alternativet och den verkliga frågan som är: hur skall vi använda en begränsad resurs när efterfrågan ökar och vi har gjort miljömässiga åtaganden? Det rationella valet är att stoppa slöseriet med bensin och dieselolja och ändra beteendet hos allmänhet och verksamma inom transportsektorn. Låt oss sänka hastighetsgränserna och se till att de respekteras. Vi måste minska vårt beroende av importerade oljeprodukter. Vi måste använda alternativa bränslen - biodiesel, bränsleceller, gas- och eldrivna bilar. Låt oss efter halva tiden styra femte ramprogrammet mot mycket mer forskning kring och utveckling av dessa alternativ. Låt oss utöka budgetanslagen och ändra beslutet om program som Save och Altener. Vi behöver ingen ny budgetrubrik. Det finns redan budgetrubriker. Låt oss satsa mer pengar på dem. Låt oss förhandla - men göra det på gemenskapsnivå - eftersom stabilitet inte enbart är av intresse för de oljeimporterande länderna, utan även för de oljeexporterande länderna. Jag vill önska kommissionären lycka till i Luxemburg. Roth-Behrendt Herr talman! Ja, ni har rätt, fru Palacio - ja till dialog. Ja, vi måste öka produktionsvolymen, ja, vi är emot karteller och monopol. Allt detta stämmer. Men lösningen på problemet är inte det som här helt vitsigt har kommit från min vänstra sida, sänkandet av skatterna etc. Därmed uppnår de alls ingenting. Opec och producentländerna kommer genast att följa efter in i denna lucka. De utövar politiska och ekonomiska påtryckningar på oss. Vad skall vi då bemöta det med? (Tillrop från Jarzembowski) Har vi minskat vår förbrukning? Nej. Jarzembowski, som just har talat - han kan skrika högt, och det kan för övrigt jag också - säger att transporterna måste förflyttas. Vi har fler transporter på vägarna än vi hade för tio år sedan. Låt oss äntligen ändra på det! Låt oss flytta över transporterna. Låt oss genomföra en förflyttning av transporterna till järnvägarna och vattnen. Låt oss göra oss mindre beroende. Låt oss exempelvis åstadkomma en gemensam energipolitik. Ni, fru Palacio, och vi bör kräva att en gemensam energipolitik tas med i fördraget. Den finns fortfarande inte med. Alltså, vem har då hittills förhindrat det? Låt oss exempelvis koppla bort gaspriserna från oljepriserna, fru Palacio. Det kan ni göra tillsammans med kommissionen. Varför är gaspriserna sammankopplade med oljepriserna? Det finns ingen anledning till det. Ni är de första som kan göra det! Vi kan alla göra det. Det finns en mängd som vi kan göra, som medlemsstaterna hittills inte har gjort. Vi kan utnyttja dessa möjligheter. Jag är tyvärr alltför snabb för tolkarna, jag ber om ursäkt för det. Det vi för ögonblicket måste göra är att inte komma ihop oss, vänster och höger, mitten och upptill eller nertill. Opec-staterna står vid sidan om, småler hult och kommer att höja priserna. (Tillrop från Jarzembowski) Vi måste vara ense, även i rådet (transport) - och ni, herr Jarzembowski, skrik litet mindre högt och gör äntligen något i ert utskott för regionalpolitik, transport och turism. De Palacio . (ES) Herr talman! Jag vill tacka alla de ledamöter som har deltagit i debatten och poängtera att det finns en stark överensstämmelse i hur vi griper oss an denna fråga. 10 dollar för ett fat olja var ett extremt lågt pris som dessutom fick negativa konsekvenser för vår ekonomi, även om det kan vara svårare att förklara. Å andra sidan är 35 dollar fatet ett pris vi inte kan tåla. Därför bör vi omedelbart försöka se till att Opec ökar sin produktion för att minska pressen på priserna, så att " det objektiva intervallet" verkligen får gälla och för att skapa stabilitet på marknaderna. Vi får inte än en gång - som den socialistiska gruppens talesman sade för en stund sedan - glömma bort problemet och bara tänka på vår herre när det åskar, utan vi måste hålla fast vid åtgärderna under längre tid. I generaldirektoratet för energi har vi sedan november månad arbetat på en strategi på medellång sikt på energiområdet, och därför kommer vi att kunna lägga fram ett kvalitetsdokument inom de närmaste veckorna, hoppas jag. Vi söker en vision på medellång sikt som kombineras med en ny undersökning av unionens transportpolitik, för energifaktorn har utan tvekan mycket att göra med transporten. En stor del av vår energi är i stor utsträckning avsedd för just den konkreta sektorn. Det förutsätter en samordning av energipolitiken. Jag skulle vilja att vi försökte föra upp den på gemenskapsnivå, men vi bör åtminstone samordna energipolitiken i unionens stater. Det är också nödvändigt att fortsätta driva transportpolitiken och vi bör undvika att, till följd av en kris som den nuvarande, drastiskt förändra den transportpolitik och energipolitik som vi har utformat de senaste åren. Det måste finnas en minimal samstämmighet. Därför kan vi inte använda oss av metoden med en skattesänkning som en lösning på oljeprisernas höjning som beror på omständigheterna. Kanske skulle något land, under mycket begränsade former, kunna tillgripa en sådan metod, i synnerhet eftersom
{'language': 'sv'}