Rukovodstvo
Rukovodstvo je uticaj i proces uticaja na ljude, na način da oni spremno i poletno teže ka ostvarenju skupnih ciljeva. Vođenjem se nastoji postići da zaposlenici rade pouzdano i gorljivo.

Najvažniji činilac rukovodstva jeste sam vođa koji se postavlja na čelo kako bi podstaknuo druge da ostvare postavljene ciljeve.

Osnovno načelo rukovodstva 
S obzirom da ljudi nastoje slediti one koji im, prema njihovom mišljenju, nude sredstva za zadovoljenje njihovih vlastitih ciljeva, to znači da što više menadžeri razumiju ono što motivira podređene i kako ta motivacija djeluje, te što više u proizvođenju svojih akcija koriste to razumevanje, to će, verojatno, biti uspešniji kao vođe.

Veštine rukovodstva 
sposobnost uspešnog i odgovornog korištenja moći (bez zloupotrebe)
sposobnost razumijevanja da ljudska bića imaju različite motive
sposobnost inspiriranja
sposobnost podsticanja motivacije.

Stilovi rukovodstva 

Svaki menadžer mora imati svoj stil vođstva i sam odlučuje na koji će način voditi organizaciju. Izbor stila vođstva zavisi od:
karakteristika vođe
sila koje dolaze od podređenih
sila koje definišu situaciju.

Situacijski (kontingencijski) pristup rukovodstvu 
Uspešnost vođstva se temelji na faktorima šire radne zajednice i stoga je teško reći koji stil vođstva je najbolji. Stil vođstva zavisi od konkretne situacije.

Dva su se naučnika najviše bavila ovim pristupom, Fred Fiedler(en) i Robert House(en).

Fiedlerov situacijski pristup 
Fiedler smatra da ljudi postaju vođe ne samo zbog osobnih karakteristika već i zbog različitih situacijskih činioca, te interakcije između vođe i članova skupine. On predlaže dva stila vođstva :
stil koji je orijentiran na zadatak
stil koji je orijentiran na dobre međuljudske odnose.

Fiedler je identifikovao tri kritične dimenzije koje mogu pomoći pri odabiru najuspješnijeg stila vođstva. To su:
pozicija moći
stupanj do kojega moć pozicije omogućuje vođi pridobivanje članova skupine na slaganje s njegovim smjerom → organizacijski autoritet.
struktura zadatka
stupanj do kojeg zadatak može biti jasno definiran.
stupanj do kojeg se ljudi mogu smatrati odgovornima za taj zadatak.
odnosi vođe i članova skupine
najvažnija dimenzija jer se odnosi na stupanj do kojega članovi skupine simpatiziraju, veruju mu i spremni su ga slediti.

Teorija puta do cilja 
House smatra da je osnovna funkcija vođe da pojasni i postavi ciljeve, te da pomogne podređenima da pronađu najbolji put za dosezanje ciljeva i uklanjanje prepreka na tom putu. Bit ove teorije je da vođa utiče na put između ponašanja i ciljeva. To se može postići:
definisanjem pozicija i uloga
uklanjanjem prepreka postignuću
pridobivanjem pomoći članova skupine u postavljanju ciljeva
podsticanjem skupne kohezije
smanjivanjem stresa i vanjske kontrole.

Ova teorija takođe nije dala odgovor koji stil vodstva je najbolji. Definiše četiri stila vodstva :
podržavajuće vodstvo
razmatra potrebe zaposlenih i stvara ugodnu organizacijsku klimu.
participativno vodstvo
podređeni mogu utjecati na odluke nadređenih (rezultira povećanom motivacijom).
instrumentalno vodstvo
daje podređenima smernice i šta se od njih očekuje.
vodstvo orijentirano na postignuće
postavljanje izazovnih ciljeva, traženje poboljšanih rezultata i poverenje da će podređeni ostvariti visoke ciljeve.

 Izvori 

 Literatura 

 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 Christian Bourion: A Management System Exempt from Power: Learning to Manage with Consideration for Others. 2006,  (Le management sans pouvoir. 2001, ).
 Knut Bleicher: Das Konzept Integriertes Management. 7. Auflage. Frankfurt/New York 2004, .
 Stuart R. Levine, Michael A. Crom, Dale Carnegie: The leader in you: how to win friends, influence people, and succeed in a changing world. Simon & Schuster, New York 1993, .
 Oswald Neuberger: Führen und führen lassen. Völlig neubearb. 6. Auflage. UTB, Stuttgart 2002, .
 Daniel F. Pinnow: Führen - Worauf es wirklich ankommt. 5. Auflage. Gabler, Wiesbaden 2005, .
 Horst-Joachim Rahn: Erfolgreiche Teamführung. 6. völlig überarb. Auflage. Hamburg 2010, .
 Ders.: Personalführung kompakt. Ein systemorientierter Ansatz. Oldenbourg, München 2008, .
 Hans-Joachim Reeb, Siegfried-Michael Moerchel (Hrsg.): Menschenführung. Praktisches Handbuch für Vorgesetzte in der Bundeswehr. Walhalla, Regensburg u.a. 1992, .
 Max Graf zu Solms: Führerbestellung. (Bau und Gliederung der Menschengruppen. Teil II) Leipzig 1932.
 Peter Steinkellner: Systemische Intervention in der Mitarbeiterführung. Carl-Auer-Verlag, Heidelberg 2005, .
 Jürgen Weibler: Personalführung. Vahlen, München 2001, .
 Rolf Wunderer: Führung und Zusammenarbeit.'' 5. Auflage. München/Neuwied, .

Menadžment