Niklanje
Niklanje je tehnika u kojoj se  predmet  od  nekog  drugog metala  prevlači tankim slojem nikla elektrolitskim putem (obično željeznih, čeličnih ili bakrenih). Sloj može  biti  čisto  dekorativan ili nanešen u  svrhu korozione zaštite. Kod nanošenja  debljeg  sloja može se  koristiti za obnovu  istrošenih metalnih  dijelova  strojeva.  Danas sve  veću važnost ima i takozvano kemijsko odnosno reduktivno niklanje. Niklanje se provodi elektrokemijskim ili kemijskim putem. Elektrokemijsko niklanje galvanotehnički je postupak (elektroplatiranje), a provodi se u slabo kiselim otopinama niklova sulfata (galvanotehnika), dok je kemijsko niklanje (postupak Kanigen) izlučivanje nikla na metalnu podlogu kemijskom redukcijom. Niklanjem se dobivaju tvrde, ravnomjerne i neporozne prevlake otporne na koroziju u vlažnoj atmosferi, vodi i lužnatim otopinama, a razmjerno stabilne u solnoj i sumpornoj kiselini.

Elektroplatiranje niklom 

Moć nikla da zaštiti od korozije tehnički važne metale, dobra mehanička svojstva i lijep izgled njegovih galvanskih slojeva, te to što se, već prema uvjetima, dade lako, brzo i jednolično elektrokristalizirati u različitim oblicima i nakon toga obrađivati, postižu time različite učinke, čine galvaniziranje niklom najvažnijim područjem galvanotehnike, posebno elektroplatiranja. Elektroplatiranje niklom vrlo je važno za gradnju aparata i uređaja kemijske i prehrambene industrije. Time se ne samo zaštićuje aparatura, nego i kemikalije i hrana od zagađivanjima metalima. Osim toga, za tehniku je važno elektroplatiranje niklom radi popravka istrošenih ili izlizanih dijelova strojeva i uređaja slojevima točno određene debljine. To se može izvesti ili elektroplatiranjem niklom ili još i jednim galvanskim slojem kroma (kromiranje). Već prema vrsti kupke, pri tome se mogu dobiti nikalni galvanski slojevi s tvrdoćom po Vickersu od 4,25 do 6,5 ∙103 MPa, a naknadnom toplinskom obradom i do 8 ∙ 103 MPa.

Ipak se najčešće niklom elektroplatira radi ukrašavanja (dekoracije). Pri tome se, da bi se poboljšala nedovoljna postojanost sjaja njegovih galvanskih slojeva, obično također elektroplatira još i jednim sloja kroma, jer se on, iako manje plemenit, pod utjecajem atmosfere brzo nagriza (pasivira) apsorpcijom kisikom ili nastajanjem krom(III) oksida, a da se time ne smanji sposobnost refleksije svjetla. Općenito su galvanski slojevi nikla s manjim sjajem čišći i zbog toga plemenitiji od sjajnih, pa im je zaštitna moć veća. Zbog toga se u posljednje vrijeme sve više elektroplatira niklom po takozvanom dupleks postupku. Pri tome se najprije izraci zaštićuju jednim polusjajnim galvanskim slojem nikla, a traženi izgled postiže im se zatim još jednim slojem, koji ima visoki sjaj. 

Za elektroplatiranje niklom još uvijek se najviše upotrebljavaju takozvane Wattsove kupke (po O. P. Wattsu), s elektrolitom od niklovog sulfata i niklovog klorida, s bornom kiselinom kao puferom. U novije vrijeme raste značenje i sulfamatnih, nikalkobaltnih i fluorboratnih elektrolita, a za zakiseljenje upotrebljava se i fosforna kiselina.

Pregled
Kako je  već rečeno kod  niklanja  na  neki drugi  metal ili nevodič nanosimo sloj nikla. Predmeti koje  niklamo moraju  biti potpuno čisti - znači  bez  ikakvih ostatka  masnoće,nečistoće ili oksida  na  njima. Spomenute  se nečistoće  mogu ukloniti  mehanički,kemijski,elektrokemijski ili ultrazvukom. Pripremljeni se objekti  uranjaju u kupku u kojoj su otpljene  niklene  soli,kao anoda obično služi ploča od lijevanog nikla.Ioni nikla se iz otopine talože na  katodu,odnosno predmet.

Povijest
 1843 nijemac Boetger dobiva  prvu elektrolitsku niklenu  prevlaku,no industrijska  primjena  počinje tek nakon 1869.
 1845  otkiće reduktivnog niklanja.Praktična  uporaba  tek nakon 1945.
 O.P. Watts razvija svoj i danas  korišten elektrolit 1916.
 Do približno 1930 autodijelovi su prevlačeni prvo slojem bakra pa slojem nikla. 
 Nakon toga  počinje se zbog  činjenice da  nikl s  vremenom potamni koristiti višeslojno prevlačenje slojem bakar/nikl/krom.

Vrste  otopina

Watts otopina
Watts otopina daje i sjajne i polusjajne  prevlake. Dok se sjajne  prevlake koriste u dekorativne i antikorozivne svrhe  polusjajne  prevlake imaju isključivo tehničke  svrhe.

Sastav kupke

Specifikacije rada 
 Temperatura: 40-65°C
 Jakost struje na katodi: 2-10 A/dm2
 PH: 3.0-4.5

Dodaci za sjaj  
 Sjajila prvog reda - paratoluene sulfonamid, benzen sulfokiselina -  0.75-23 g/l. .
 Sjajila drugog reda - alil sulfonska kiselina , formaldehid kloral hidrat - 0.0045-0.15 g/lit.

Nikl sulfamat
Ova se kupka koristi isključivo u  tehničke  svrhe.Mogu se nanositi i debeli slojevi,Može se koristiti i kao   podloga za  kromiranje.

Sastav kupke

Specifikacije
 Temperatura: 40-60°C
 Jakost struje na katodi: 2-25 A/dm2
 PH: 3.5-4.5

Kloridna kupka
Također omogućiju debele  prevlake,mana im je velika unutarnja napregnutost prevlake.

Tvrdi nikl
Koriste se kad trebamo prevlake  velike  čvrstoće i tvrdoće.

Crni nikl
Daje  tamnu nereflektivnu prevlaku.Antikorozijska zaštita  beznačajna,isključivo dekorativna prevlaka.

Dodatna literatura
Schlesinger,M.; Paunovic,M.(Ed.): Modern Electroplating,Hoboken 2014.

Vanjske poveznice
 Nickel plating and electroforming 
En:Nickel electroplating

Izvori

Prevlaka metala