Relativna rečenica
Relativna rečenica, znanstvena monografija Snježane Kordić koju su 1995. objavili zagrebački izdavači Matica hrvatska i Hrvatsko filološko društvo u svojoj seriji Znanstvene biblioteke, knjiga 25.<ref>Knjiga je indeksirana u sljedećim (štampanim) tercijarnim izvorima: MLA International Bibliography 3, 1995, 87 | Linguistic Bibliography for the Year 1995, 982 | Katalog Matice hrvatske: izdanja u suradnji, 1995 | Die Welt der Slaven 41/2, 1996, 406 | Zeitschrift für Slawistik 41/4, 1996, 495 | Radovi Zavoda za slavensku filologiju 30-31, 1996, 134 | Studies in Language 21/3, 1997, 712 | Langues Modernes 2, 1997, 83 | Slavic and East European Journal 41/3, 1997, 537 | Linguistics and Language Behavior Abstracts 31/5, 1997, 2677 | New Contens Slavistics 18/3, 1997, 131 | Slavic Review 57/1, 1998, 242 | Zagrebačka slavistička škola 27, 1998, 45 | Studia z Filologii Polskiej i Słowiańskiej 34, 1998, 442 | Jazykoznanie: Novaja literatura po social'nym i gumanitarnym naukam: bibliografičeskij ukazatel''' 6, 1998, 21; 8, 1999, 22 | Južnoslovenski filolog 54, 1998, 296; 55, 1999, 204-205 | Internationale Bibliographie der Rezensionen geistes- und sozialwissenschaftlicher Literatur 29/2, 1998/99, 1003 | Forum for Modern Language Studies 35/4, 1999, 453</ref>

Knjiga je dobila u znanstvenim časopisima širom svijeta više pozitivnih prikaza nego bilo koja druga lingvistička knjiga dotad objavljena u Hrvatskoj. Takav neuobičajeni odjek u svjetskoj akademskoj zajednici naveo je njemačkog izdavača Lincom Europa da ju potom objavi u njemačkom prijevodu.

U knjizi autorica analizira jednu čestu i kompleksnu sintaktičku konstrukciju u srpskohrvatskom jeziku – relativnu ili odnosnu rečenicu. Za istraživanje je prikupila reprezentativan korpus suvremenog jezika s više tisuća primjera relativnih rečenica i konsultirala je ogromnu lingvističku literaturu od oko petsto bibliografskih jedinica na brojnim jezicima. U knjizi se često povlače paralele s odgovarajućim rečenicama u raznim drugim jezicima, tako da ova dosad najiscrpnija studija o srpskohrvatskim relativnim rečenicama ima vrijednost i za usporednu lingvistiku.

 Poglavlja u knjizi 
 Određenje relativne rečenice 
Na početku analize relativnih rečenica, za koje Kordić podsjeća da su najstariji tip zavisnih rečenica, u ovoj knjizi izdvojena su i opisana svojstva vezana za relativnu rečenicu kakva se najčešće ostvaruje u različitim jezicima, uključujući i srpskohrvatski, pa se stoga ta svojstva mogu smatrati svojstvima tipičnog, najučestalijeg predstavnika relativne rečenice: zavisna je rečenica; atribut je (adjektivnog tipa); to podrazumijeva da nadređena rečenica sadrži riječ, antecedent, na koju se relativna rečenica odnosi; antecedent je najčešće imenica; relativna rečenica sadrži relativizator, vezničko sredstvo; . najučestaliji relativizator je relativna zamjenica; relativna zamjenica ima sintaktičku funkciju u relativnoj rečenici i iskazuje ju odgovarajućim morfološkim oblikom; u relativnoj rečenici sačuvana je za antecedent sintaktičko-semantička i pragmatička funkcija; antecedent i relativizator su u kontaktnom položaju, i to tako da je antecedent ispred relativizatora, koji se nalazi na početku relativne rečenice; iz toga proizlazi da je relativna rečenica iza riječi na koju se odnosi, postponirana je.
	Premda su navedena svojstva izražena u najučestalijem tipu relativne rečenice, ona nisu ujedno i svojstva svih relativnih rečenica. Rečenica se može ostvariti kao relativna i bez nekog od nabrojanih svojstava. Koja svojstva moraju uvijek biti prisutna zavisi od jezika do jezika. U srpskohrvatskom jeziku to su svojstva da je zavisna rečenica, da ima relativizator i da je u njoj sačuvana za antecedent sintaktičko-semantička i pragmatička funkcija. Ovakvim gledanjem na relativne rečenice koriste se spoznaje tipološkog pristupa. Po njemu se i netipičniji predstavnici ne isključuju iz opisa jer se kategorije promatraju kao kontinuiteti sa svojim fokalnim predstavnicima.

 Relativizator koji 
Analiza nekoliko tisuća relativnih rečenica iz funkcionalno raslojenog korpusa suvremenog standardnog srpskohrvatskog jezika pokazala je da se u njemu daleko najviše pojavljuju relativne rečenice koje imaju sva nabrojana svojstva. Pritom je najučestaliji relativizator zamjenica koji. Ona ima najširi raspon antecedenata, a prvenstveno su to imenice i lične zamjenice. Kad se ima u vidu da su upravo imenice vrsta riječi uz koju se atributi najčešće vezuju, te da je relativna rečenica najčešće atributna rečenica, onda frekvencija pridjevne zamjenice koji naspram imeničkih relativnih zamjenica koje ne mogu imati imenicu za svoj antecedent (tko, deklinabilno što) ne iznenađuje. Također ne iznenađuje što je mnogo frekventnija i od drugih pridjevnih relativnih zamjenica jer naspram njihove specijalizirane semantike posvojnosti (čiji), kvalitete (kakav) ili kvantitete (koliki) zamjenica koji ima najširu predmetno-poistovjećuju semantiku.

 Genitivno-akuzativni sinkretizam 
Korpus pokazuje da se kod zamjenice koji može evidentirati nekoliko zanimljivih promjena koje su u toku. Jedna od njih je širenje genitivno-akuzativnog sinkretizma i na muški rod za neživo u paradigmi te zamjenice (npr. GA auto kojeg je progutao mrak umjesto NA auto koji je progutao mrak). Razlog javljanju tog sinkretizma leži u potrebi da se razlika između subjekta i objekta morfološki nedvosmisleno iskaže. U tome nominativno-akuzativni sinkretizam oblika koji nije praktičan, nego se prednost daje genitivnom obliku kojeg. On rješava težnju govornika da morfološki nedvosmisleno izraze objekt, pogotovo što neutralni red riječi podrazumijeva da je na prvom mjestu u rečenici subjekt (na tom mjestu se u relativnoj rečenici nalazi relativna zamjenica). Budući da se o širenju genitivno-akuzativnog sinkretizma u nekim drugim suvremenim slavenskim jezicima govori prvenstveno kod imenica, tim više ova pojava zaslužuje pažnju. Da je ona već u poodmaklom stadiju kod zamjenice koji vidi se po tome što je osim direktnog objekta zahvatila i prijedložni objekt te što je osim muškog roda zahvatila i srednji rod.
 
 Izražavanje posvojnosti relativizatorima koji i čiji 
Druga promjena tiče se posvojnog genitiva zamjenice koji. Iz korpusa je vidljivo da se početkom 20. stoljeća taj genitiv gotovo isključivo ostvarivao tako da stoji ispred imenice na koju se posvojnost odnosi (npr. čovjek kojega kuću...), dok se danas sve češće ostvaruje stojeći iza imenice na koju se posvojnost odnosi (npr. čovjek kuću kojega...). Time posvojni genitiv te zamjenice i po svom položaju postaje jednak posvojnom genitivu zamijenjene imenice. Kako se slavenski jezici međusobno razlikuju po tome kojem od navedenih položaja posvojnog genitiva daju prednost, ova pojava je vrijedna pažnje jer bi njen rezultat mogao biti da se srpskohrvatski jezik prestane nalaziti među onim slavenskim jezicima koji čuvaju stari redoslijed posvojnog genitiva s relativnom zamjenicom na prvom mjestu.

 Restriktivnost/nerestriktivnost relativne rečenice 
Budući da su relativne rečenice uvedene pomoću koji najučestalije, na primjeru tih rečenica opisuje se utjecaj sastava antecedenta na ostvarivanje relativne rečenice kao restriktivnog ili kao nerestriktivnog atributa.Cazinić 2000, str. 31–35. U knjizi se mjeri intonacija restriktivnih i nerestriktivnih rečenica u govorenom jeziku,Urošević 2015, str. 73. a i njihova učestalost u pisanom jeziku, koja se ispostavlja kao podjednaka. I po pojedinim funkcionalnim stilovima pisanog jezika razlika u zastupljenosti jednog i drugog tipa rečenice je neznatna. Malo restriktivniji je administrativno-pravni stil. To je razumljivo uslijed sadržaja tekstova iz tog stila, u kojima se veoma često nešto precizno određuje i razgraničava (npr. što tko smije, što tko ne smije, tko će biti kriv, a tko neće i sl.). Svojom restriktivnošću administrativno-pravni stil je najbliži govorenom jeziku, a znatnija restriktivnost govorenog jezika može se objasniti time što se u govorenom jeziku općenito ljudi jednostavnije izražavaju i koriste kraće rečenične konstrukcije pa se zato mnoge rečenice koje bi se u pisanom jeziku ostvarile kao nerestriktivne relativne rečenice ostvaruju u govorenom jeziku kao nezavisne rečenice (stoga je broj nerestriktivnih relativnih rečenica u govorenom jeziku manji). Nasuprot administrativno-pravnom stilu nešto nerestriktivniji je među stilovima pisanoga jezika znanstveni stil. U znanstvenom stilu se više nego u drugim stilovima pojavljuju rečenice u kojima se, nakon što je referent već precizno određen, ipak još nude i dodatna objašnjenja i dodatne informacije o referentu.

 Slobodna relativna rečenica 
Do odstupanja od svojstava tipične relativne rečenice dolazi rijetko. Stoga većina odstupanja pridonosi stilskoj obilježenosti izraza te sa sobom donosi i nijansu nekog dodatnog značenja - može povećati neodređenost, smanjiti jasnoću i sl. Budući da se funkcionalni stilovi jezika međusobno razlikuju po tome koliko se u pojedinom od njih npr. uopćeno piše, korpus je pokazao da se može točno pratiti povezanost učestalosti pojavljivanja relativnih rečenica u kojima odstupanje od nekog svojstva pridonosi tome. Od svojstva relativne rečenice koje se najčešće uvrštava u njenu definiciju (a to je: funkcija atributa uz antecedent) odstupa se u manjem broju primjera. To su primjeri kada se relativna rečenica ostvaruje bez antecedenta, te tada nema sintagmatsku funkciju atributa, već rečeničnu funkciju subjekta, priložne oznake ili drugu (usp. Izletnici koji krenu danas stići će sutra. i <u>Koji krenu danas</u> stići će sutra.). Takve rečenice čine grupu supstantivnih ili slobodnih relativnih rečenica. Za njih je karakteristično da su im referenti neodređeni i da se referira uopćeno. Osim toga, takve rečenice su labavije vezane za kontekst, mogu se lako iz njega isključiti - dokaz tomu je da se pojavljuju u poslovicama. Stoga i same imaju nešto od poslovičnosti. Usporede li se funkcionalni stilovi, primjećuje se da postotak slobodnih relativnih rečenica nije jednak u svakom od stilova. Najniži je u administrativno-pravnom i u znanstvenom stilu, a najviši u književnom i u novinskom stilu. To znači da se u administrativno-pravnom i znanstvenom stilu najviše izbjegavaju neodređenost, uopćenost i poslovičnost, koje su svojstvene većini slobodnih relativnih rečenica.

 Ekstraponirana relativna rečenica 
Od svojstva tipičine relativne rečenice da se njen antecedent i relativizator nalaze u kontaktnom položaju odstupa se veoma rijetko u korpusu. Uslijed uobičajenosti kontaktnog položaja on je istovremeno i znak da ulogu antecedenta relativne rečenice ima ona riječ koja se nalazi neposredno ispred relativizatora. Kad se ipak između antecedenta i relativizatora nađe neki drugi član nadređene rečenice, govori se o ekstraponiranoj relativnoj rečenici (npr. Kapu je stavio na glavu koju je nedavno kupio.). Korpus potvrđuje da su takve rečenice bile češće u starijem jeziku, koji je svojom sintaksom bliži usmenom razgovornom jeziku. U suvremenom pisanom jeziku ekstrapozicija relativne rečenice izbjegava se u svim funkcionalnim stilovima. Budući da ona može smanjiti jasnoću i uzrokovati dvosmislenost, nije neobično da od svih stilova pisanoga jezika ekstrapoziciju najviše izbjegava administrativno-pravni stil. U ostalim je funkcionalnim stilovima postotak ekstraponiranih rečenica podjednak, s tim da je neznatno veći u književnom stilu (na što je utjecao rimovani stih iz pjesničkog jezika) i u novinskom stilu (na što je utjecala njegova bliskost govorenom jeziku).

 Nerestriktivna/nezavisna rečenica 
Povećavanje brojnosti nerestriktivnih relativnih rečenica u suvremenom pisanom jeziku naspram starijeg i govorenog jezika odvijalo se na račun nezavisnih rečenica - usložnjavanje iskaza u pisanom jeziku uzrokovalo je da se potencijalno nezavisne rečenice sve češće ostvaruju kao nerestriktivne relativne rečenice. Time se i generalno povećala frekventnost relativnih rečenica u suvremenom pisanom jeziku.

 Particip i relativna rečenica 
Osim što na povećavanje frekventnosti relativnih rečenica u suvremenom pisanom jeziku utječe veća brojnost nerestriktivnih relativnih rečenica koje se ostvaruju na račun nezavisnih rečenica, tu frekventnost još dodatno povećava i upotreba relativne rečenice na račun odgovarajućeg participa. Širenje upotrebe relativne rečenice na račun upotrebe odgovarajućeg participa, koje je vidljivo ne samo kad se usporedi jezik od prije petsto godina nego i kad se pogledaju tekstovi s početka 20. stoljeća, pokazuje koliko je relativna rečenica u srpskohrvatskom jeziku važna kategorija te da je gotovo sasvim potisnula svoju konkurenciju.

 Inozemni prikazi u stručnim časopisima Vidi također za čitanje većinu prikaza

 .
 (BibCzechLing).

 Zaključci iz inozemnih prikaza 

Ian Press u svojoj recenziji objavljenoj u uglednom britanskom znanstvenom časopisu The Slavonic and East European Review piše:

Hans-Peter Stoffel u recenziji objavljenoj u časopisu New Zealand Slavonic Journal zaključuje:

Češka sintaktičarka Helena Běličová u filološkom časopisu Slavia završava recenziju sljedećom rečenicom:

Sintaktičar Miloš Kovačević u svom prikazu zapaža da:

Ruselina Nicolova u berlinskom časopisu Zeitschrift für Slawistik naglašava u zaključku recenzije da:

 Njemački prijevod knjige 
.

 Vidi još 
Druge knjige Snježane Kordić:Riječi na granici punoznačnostiJezik i nacionalizam''

Izvori 

Citirani radovi

Eksterni linkovi 

Snježana Kordić, Relativna rečenica (pdf knjige)

Download knjige na ResearchGate
Abstrakt i cjelovita knjige na SSRN
Citiranost knjige prema Google Scholar
Utjecaj knjige na osnovi mjerenja koje sprovodi Altmetric
Indeksiranost knjige u Open Library
Indeksiranost knjige u LibraryThing
Ključne riječi i sažetak knjige u Hrvatskoj znanstvenoj bibliografiji
Indeksiranost knjige u Kongresnoj biblioteci (LCCN)
Njemačko izdanje knjige u katalogu Njemačke nacionalne knjižnice

Dostupnost knjige korištenjem kataloga Knjižnica grada Zagreba
Popis svih publikacija Snježane Kordić u CROSBI

Hrvatske stručne knjige
Djela Snježane Kordić
Knjige na srpskohrvatskom jeziku
Sintaksa
Semantika
Vrste riječi
Slavistika
Srpskohrvatski jezik
Hrvatski jezik
Knjige 1995.
Matica hrvatska