Pastirski križarski rat (1251)
Pastirski križarski rat 1251. bio je narodni pokret u sjevernoj Francuskoj sa ciljem spašavanja kralja Louisa IX tokom Sedmog križarskog rata.

Pozadina 

Sveti Louis IX od Francuske 1249. je u prekomorskim zemljama sudjelovao u križarskom ratu, ostavivši svoju majku, Blanku Kastiljsku, kao regenta u njegovom odsustvu. Louis je pobijeđen i zarobljen u Egiptu. Kada su vijesti o tome dospjele do Francuske iduće godine, i plemići i seljaci bili su duboko potreseni; kralj je bio voljen i bilo im je nezamislivo da je tako pobožan čovjek mogao biti pobijeđen od strane "neznabožaca". Louis je poslao svoju braću po pomoć u Francusku, gdje na kraju, unatoč Blankinim pokušajima, ni plemstvo i sveštenstvo nisu pomogli kralju.

Formiranje 
Jedan od izliva podrške uzeo je oblik narodnog pokreta u sjevernoj Francuskoj, kojeg je predvodio čovjek poznat samo kao "Gospodar Mađarske". Čini se da je bio vrlo star mađarski monah koji je živio u Francuskoj.

Gospodar je tvrdio da ga je posjetila Bogorodica, koja mu je rekla da povede pastire Francuske u Svetu Zemlju da spase Louisa. Njegovi sljedbenici, za koje se govorilo da su u broju prelazili 60 000, uglavnom su bili mladi seljaci, muškarci, žene i djeca, iz Brabanta, Hainauta, Flandrije i Pikardije. Slijedili su ga do Pariza u maju, gdje se Gospodar susreo sa Blankom od Kastilje. Matthew Paris je mislio da je on varalica i da je zapravo bio jedan od vođa Dječjeg križarskog rata iz ranijeg dijela tog vijeka. Njihov pokret je ograničen u Parizu; nije im dozvoljeno da pređu Lijevu Obalu, gdje se nalazio Univerzitet u Parizu, budući da se Blanka pribojavala još jednog nemira u vezi sa Štrajkom Univerziteta u Parizu 1229.

Kraj 
U svakom slučaju, pastiri su se razišli nakon napuštanja grada. Neki od njih otišli su u Rouen, gdje su protjerali arhiepiskopa i bacili neke sveštenike u rijeku Senu. U Toursu su napali manastire. Ostali, predvođeni Gospodarom, došli su u Orléans 11. juna. Tu ih je osudio biskup, kojeg su također napali, zajedno sa drugim sveštenicima, uključujući fFranjevce i dominikance. U gradu su se borili i sa univerzitetskim studentima, što se Blanka pribojavala da će se desiti još u Parizu. Prešavši u Amiens, a potom i Bourges, također su počeli napadati Jevreje.

Blanka je odgovorila naredbom da ih se okupi i ekskomunicira. To je učinjeno prilično lako, budući da su lutali, bez obrane, sjevernom Francuskom, ali grupa predvođena Gospodarem odolijevala je izvan Bourgesa, a sam Gospodar ubijen je u okršaju koji je uslijedio.

Čini se da je Pastirski križarski rat 1251. više bio pobuna protiv francuske crkve i plemstva, za koje se smatralo da su napustili Louisa; pastiri, naravno, nisu znali o tome šta se desilo Louisu ili logistici neophodnoj za pokretanje križarskog rata za njegovo spašavanje. Nakon što su rastjerani, neki sudionici otputovali su u Akvitaniju i Englesku, gdje im je zabranjeno propovijedati. Ostali su položili križarsku zakletvu i možda zaista i otišli u križarski rat.

Reference

Izvrori 
 Margaret Wade Labarge, Saint Louis: The Life of Louis IX of France. London, 1968.
 Ernest Lavisse, Histoire de France, Tome Troisième, II. Pariz, 1901.
 Régine Pernoud, La Reine Blanche. Pariz, 1972.
 Peter Jackson, The Seventh Crusade, 1244-1254. Sources and Documents. Aldershot, 2007.
 Gary Dickson, Religious enthusiasm in the medieval West. Aldershot, 2000.
 Malcolm Barber, "The crusades of the shepherds in 1251", Proceedings of the Tenth Annual Meeting of the western society for French history, 1982. Lawrence, 1984.

Vanjske poveznice 
 

Križarski ratovi