Van der Waalsova jednadžba stanja
Van der Waalsova jednadžba stanja je jednadžba stanja za fluide, koji se sastoji od čestica koje imaju neki obujam i udvojene privlačne međumolekularne sile (kao što su van der Waalsove sile). Izveo ju je Johannes Diderik van der Waals 1873. i za koju je dobio Nobelovu nagradu za fiziku 1910. Njegova jednadžba je izmjenjena jednadžba stanja idealnog plina i opisuje realne plinove.

Jednadžba

Prvi oblik jednadžbe glasi:

gdje je:
p - tlak fluida
v - specifični obujam, a to je ukupan obujam spremnika, podijeljen sa ukupnim brojem čestica 
k - Boltzmannova konstanta
T - apsolutna temperatura
a''' - mjera za privlačenje čestica b' - obujam koji zauzimaju čestice

Uvođenjem Avogadrovog broja NA i broja molova n, kojim dobivamo ukupan broj čestica n x NA, jednadžba dobiva drugi, poznatiji oblik:

gdje je: p - tlak fluidaV – obujam spremnika u kojem se nalazi fluida - mjera za privlačenje čestica  b - obujam koji zauzimaju molovi čestica  n - broj molovaR - univerzalna plinska konstanta, T - apsolutna temperatura    

Reducirani oblik
Iako je za van der Waalsovu jednadžbu uobičajeno da se uzimaju konstante a i b, moguće je promjeniti oblik jednadžbe da se može primjeniti za sve fluide. Uvode se podaci za kritičnu točku: pC – kritični tlak, vC – kritični specifični obujam i TC'' – kritična temperatura. 

,

gdje je:
 dokazao Salzman 

Tada van der Waalsova jednadžba stanja u novom reduciranom obliku glasi:

Van der Waalsove konstante

Izvori 

Plinski zakoni