Semai (narod)
Semai zajednica se nalazi u centru Malajskog poluostrva u Jugoistočnoj Aziji. U 2007. godini je njihova populacija procenjena na oko 43 500 ljudi. Semai su naročito poznati po nenasilnom i mirnom načinu života. 

Semai žive u malim grupama, koje retko imaju više od 100 članova i preživljavaju zahvaljujući poseci i spali poljoprivredi, lovu, ribolovu i prikupljanju. Njihova socijalna organizacija se odlikuje ekstremnim egalitarizmom. Poglavica (koji može biti i ženski) u određenoj meri ima moralni autoritet, ali kao vođa nema nikakvu zvaničnu moć. 

Njihovu mirnu narav antropolozi Denan i Robarček su pokušali da objasne kroz nekoliko terenskih istraživanja. Semai ljudi smatraju za sebe da su nenasilni narod, a pojedinci vide sebe kao nenasilne osobe. Štaviše, izuzetno se plaše bilo kakvog nasilja. Agresiju uopšte ne shvataju kao moguću vrstu ponašanja. Odrasli ne napadaju jedni druge i deca nisu fizički kažnjavana.

Akulturacija nenasilja 
Tokom odrastanja, u procesu akulturacije, Semai deca usvajaju nenasilne stavove i šablone ponašanja. U njihovom socijalnom učenju posebno je bitna uloga okoline, u kojoj deca imaju priliku da vide izuzetno mali broj naznaka agresije. Deca usvajaju određene nenasilne vrednosti, stavove i verovanja od starijih, kao što je npr. verovanje da fizičko kažnjavanje kod deteta može prouzrokovati bolest i smrt.

Sistem verovanja 
Semai vide svet kao prepun opasnosti, od kojih je većina van ljudske kontrole. Veruju da postoje dobri i loši duhovi. Dobre duhove nazivaju gunik i veruju da ih oni štite od loših duhova – mara’, koji napadaju ljude i uzrokuju povrede, bolesti i smrt. Smatraju da u opasnom svetu jedini način zaštite imaju jedni od drugih u zajednici. Emotivna i materijalna podrška, kao i pripadnost, tj. održavanje međusobnih harmoničnih odnosa, su dve osnovne vrednosti kod Semaia.

Kultura 
U socijalnoj strukturi Semaia ne postoji striktna podela poslova na muške i ženske. Svu hranu dele između sebe. Formalne ceremonije uzatvaranja braka nemaju, nego, ako dvoje ljudi počnu da žive zajedno, smatra se da su muž i žena, a ako prestanu da spavaju i jedu zajedno, smatra se da su razdvojeni. O deci se brinu do oko druge godine života, kada majka odluči da se posveti drugom poslu. Dete nauči da niko ne reaguje na plač i nasilno ponašanje, te izgubi osećaj zavisnosti od roditelja i obraća se celoj zajednici za podršku.

Pogled na konflikt 
Činjenica da su Semai nenasilni ne znači da među njima ne postoje konflikti, nego, da se nasilje ne koristi za rešavanje konflikata. U svakodnevnom životu određeni broj konflikata neizostavno mora da nastane, kao npr. kada su supružnici neverni, koze napadnu nečiju baštu i naprave štetu, neko se uvredi u toku razgovora i sl. Takvi sporovi se nazivaju hal, rečju koja ima izuzetno negativnu konotaciju u njihovom jeziku. Oni se svim snagama trude da izbegnu konflikt i obično će radije tolerisati i žrtvovati lične interese nego da uđu u otvoren sukob. 

U slučajevima kada hal ne može da se izbegne, poglavica sazove skup za rešavanje spora, koji nazivaju becharaa’. Osobe među kojima postoji konflikt, njihova porodica i bilo koji član zajednice, koji želi da učestvuje, se skupe u kući poglavice. Na početku svi diskutuju o raznim drugim temama, koje se ne tiču spora. Posle određenog vremena, nekoliko starijih članova u toku podužih monologa podsete prisutne na međusobnu zavisnost članova zajednice i značaj održavanja harmonije i jedinstva. Tada započinje diskusija o konfliktu, u toku koje svi članovi imaju priliku da izraze svoje mišljenje. Becharaa’ traje bez prestanka satima, nekad i danima, ukućani obezbeđuju hranu i dozvoljeno je da ljudi dremaju na podu u toku diskusije. U toku sastanka se ne ispoljava nikakav bes. Poglavica se na kraju obrati učesnicima u konfliktu, upozoravajući na njihovu krivicu u konfliktu i na to kako su mogli da se ponesu drugačije, kako se takvo ponašanje i konflikt ne bi opet ponovili.

Reference 

Etničke grupe Malezije