Nagrada za borbenost Tour de Francea
Nagrada za najagresivnijeg vozača na Tur de Fransu je uspostavljena 1952. Na kraju svake etape tu nagradu dobija vozač koji je najviše napadao i najviše vremena proveo u begu. Na kraju, bira se najagresivniji vozač celog Tur de Fransa, to je biciklista koji je najviše puta proglašavan za najagresivnijeg.

Od 1981. najagresivniji vozač nije osvojio Tur iste godine.

Istorija 

Od 1952. dodeljuje se nagrada najagresivnijem vozaču. Na kraju svake etape, dodeljuje se nagrada najagresivnijem vozaču, a na kraju trke se dodeljuje najagresivnijem vozaču celog Tura. 1954. nagradu su dobila dvojica biciklista. 1956. Andre Darigad je proglašen najagresivnijim vozačem.

1961. nije dodeljena individualna nagrada, već je dodeljena celom timu.

Sistem se menjao tokom godina. Ranije su vozači dobijali poene i vozač sa najviše poena je bio pobednik. Biciklista nije morao da završi trku da bi dobio nagradu, Siril Gimar 1972. nije završio trku, ali je dobio nagradu za najagresivnijeg vozača.

1979. nagrada je dodeljena Jopu Zutemelku, ali je kasnije diskvalifikovan zbog dopinga i nagrada je pripala Heniju Kojperu.

Trenutni sistem 

Trenutni sistem nagrađivanja je aktivan od 2003. Osam sudija, koji su specijalisti za biciklizam, bira najagresivnijeg vozača na kraju svake etape (osim na hronometru). Za najagresivnijeg na kraju etape može biti izabrano više od jednog bicikliste, a nagradu može dobiti i celi tim. Najagresivniji vozač ne dobija majicu koju će nositi na narednoj etapi, već dobija crveni broj (beli broj na crvenoj pozadini), od 1998.

Na kraju Tur de Fransa, obično u toku zadnje etape, proglašava se najagresivniji vozač cele trke i dobija nagradu od 20.000 eura.

Pobednici 

Dobitnici nagrade za najagresivnijeg vozača.

 2017.  Voren Bargi
 2016.  Peter Sagan 
 2015.  Romen Barde
 2014.  Alesandro de Marki 
 2013.  Kristof Riblon 
 2012.  Kris Anker Serensen 
 2011.     Žeremi Roa
 2010.     Silvan Šavanel
 2009.     Franko Pelicoti
 2008.     Silvan Šavanel 
 2007.     Amets Čuruka
 2006.     David de la Fuente
 2005.     Oskar Pereiro
 2004.     Rišar Virenk 
 2003.     Aleksandar Vinokurov 
 2002.     Loran Žalaber 
 2001.     Loran Žalaber 
 2000.     Erik Deker 
 1999.     Žak Diran 
 1998.     Žak Diran 
 1997.     Rišar Virenk
 1996.     Rišar Virenk
 1995.     Ernan Buenaora
 1994.     Eros Poli
 1993.     Masimo Giroto
 1992.     Klaudio Kjapuči

 1991.     Klaudio Kjapuči 
 1990.     Eduardo Čozas 
 1989.     Loran Finjon
 1988.  Žerom Simon 
 1987.  Režis Kler
 1986.     Bernar Ino 
 1985.     Marten Dikrot 
 1984.     Bernar Ino
 1983.     Serž Demijer
 1982.     Režis Kler 
 1981.     Bernar Ino
 1980.     Kristijan Levavaser
 1979.     Heni Kojper
 1978.     Pol Velens
 1977.     Geri Kneteman
 1976.     Remon Delisl
 1975.        Edi Merks
 1974.     Edi Merks
 1973.     Luis Okanja
 1972.     Siril Gimar 

 1971.        Luis Okanja
 1970.        Edi Merks
 1969.        Edi Merks
 1968.     Rože Pinžon
 1967.     Dezir Letor
 1966.     Rudi Altig
 1965.     Feliče Đimondi 
 1964.     Anri Anglad 
 1963.     Rik van Loj
 1962.  Edi Pavuels
 1961.     tim Ust–sud–Ust
 1960.     Žan Grazik
 1959.     Žerar Sen
 1958.     Federiko Bajamontes
 1957.     Nikolas Barone 
 1956.     Andre Darigad
 1955.     Šarli Gol
 1954.  Fransoa Mae
 1954.  Lisjen Lazarid
 1953.     Vaut Vagmans

Višestruki pobednici

Po državama

Vidi još 

 Generalni plasman na Tur de Fransu
 Klasifikacija po poenima na Tur de Fransu
 Brdska klasifikacija na Tur de Fransu
 Klasifikacija za najboljeg mladog vozača na Tur de Fransu
 Timska klasifikacija na Tur de Fransu

Napomene

Reference

Spoljašnje veze 

 Nagrada za najagresivnijeg vozača na Tur de Fransu

Tour de France