FK Željezničar Sarajevo
Fudbalski klub Željezničar je profesionalni nogometni klub iz Sarajeva, Bosna i Hercegovina. Takmiči se u Premijer ligi Bosne i Hercegovine.

Osnovan je 19. septembra 1921. godine. Željezničar je najpoznatiji i najtrofejniji nogometni klub iz Bosne i Hercegovine sa šest osvojenih trofeja nacionalnog prvenstava, pet titula nacionalnog kupa, kao i tri titule superkupa. U sezoni 1971-72. osvaja prvu ligu Jugalsavije. 1981. godine je igra finale kupa Jugoslavije. Najveći uspjeh u evropskim takmičenjima ostvaruje u sezoni 1984-85. kada je igrao polufinale Kupa UEFA.

Za klub je nastupalo nekoliko reprezentativaca Jugoslavije i Bosne i Hercegovine, neki od njih su: Ivica Osim, Mehmed Baždarević, Josip Katalinski, Edin Bahtić, Haris Škoro i Edin Džeko. Nadimak kluba je Plavi. Najveći rival Željezničara je Sarajevo. Domaće utakmice igra na stadionu Grbavica.

Historija

Početak: Prvi radnički klub u Sarajevu 
Željezničar je osnovan 15. septembra 1921. godine od strane radnika Željezničke radionice na inicijativu Dimitrija Dimitrijevića. Zajedno sa Ludvigom Lepleom, Stjepanom Katalinićem i ostalim radnicima iz Željezničke radionice skupljaju novac za kupovinu lopte i dresova na kojima su bila kao grb izvezena krila lokomotive sa loptom, a zatim i za registraciju kluba kod Sarajevskog podsaveza. Kao tada jedini radnički klub među ostalim, nacionalno orjentisanim, klubovima Željezničar se susreo sa mnogim teškoćama.

Prva utakmica odigrana je sa SAŠK-om 17. septembra u 16 sati. Na igralištu je prisustvovalo 500 gledalaca, a SAŠK je bio bolji, pobjedivši sa 5-1. Nakon poraza Željezničar je slijedećeg dana odigrao drugu prijateljsku utakmicu sa Sarajevskim Sportskim Klubom i zabilježio prvu pobjedu od 2-1.

Takmičenje u okviru Sarajevskog podsaveza 
Prvu takmičarsku sezonu Željezničar je igrao u drugom razredu sarajevskog podsaveza, gdje su još nastupali: Troja, Šparta, Barakohba. Ekipu je vodio Silvio Alkalaj. Prvu utakmicu Željezničar je igrao 2. novembra 1921. protiv Troje. Rezultat je bio 1-1. Prvu pobjedu u službenim utakmicama "plavi" su zabilježili u proljetnom dijelu prve sezone protiv Barakohbe. Rezultat je bio uvjerljiv 7-0. Napokon u sezoni 1925-1926 Željezničar uspjeva ući u Prvi razred Sarajevskog podsaveza. Nadmoćno, sa 4 pobjede nad konkurentima i gol razlikom 18 – 4 Željo se konačno dokopao dugo željenog cilja. Sezonu prije ostvarena je i rekordna pobjeda u dosadašnjoj historiji Željezničara 18-0. Ova pobjeda ostvarena je u sezoni 1924-25 nad ekipom Barkohoba, u drugom razredu Sarajevskog podsaveza.

Prvi stadion na kojem je Željezničar igrao svoje utakmice je bilo vojno vježbalište na Čengić Vili - Egzercir. Egzercir je korišten jer Željo kao radnički "Željezničarski sportski klub" nije imao novca za iznamljivanje nekog od gradskih terena kojima su gazdovali SAŠK, Hajduk i Slavija.

Većinu svog ligaškog staža Željezničar je proveo u Sarajevskoj ligi, dok je takmičenje u prvoj ligi Jugoslavije bilo rezervisano za tada bolji SAŠK.

Oduzimanje najboljih igrača 
Početkom Drugog svjetskog rata zaustavlja se rad kluba. Nakon završetka rata klub se obnavlja i nastupa u prvoj ligi Bosne i Hercegovine koju osvaja, te tako ostvaruje plasman u prvu ligu Jugoslavije, u njenoj premijernoj sezoni 1946-47. Međutim nakon što je gradska vlast formirala novi klub Torpedo (kasnije Sarajevo) koji je trebao predstavljati najbolje iz BiH, većina igrača Željezničara dobija naređenje da pređe u novi klub. Odlukom političkih vrhova Željezničar je novoformiranom klubu Torpedo morao ustupiti svoje najbolje igrače: Lovrića (kapiten), Alajbegovića, Konjevoda, Lazarevića, Rajlića, Golca i Šilića. Jedini igrač koji je uspio odoliti svim ucjenama je Joško Domorocki. Takav slijed događaja bio je poguban po Željezničar koji ispada iz prve lige, a period konsolidacije trajao je do sezone 1953/54 kada se plavi ponovo vraćaju u prvu ligu Jugoslavije.

Prva titula 
Bile su to najslavnije godine tima sa Grbavice. Željezničar je u sezoni 1971-72. osvojio šampionsku krunu nekadašnje Jugoslavije. Bila je to godina u kojoj su izabranici Milana Ribara vodili mrtvu trku sa beogradskom Crvenom Zvezdom. Na kraju su "plavi" sakupili 59, a beograđani 49 bodova. Željo je doživio samo četiri poraza, dok su 9 puta igrali neriješeno. Pobjedilo se čak u 21 utakmici. Impozantntna gol razlika govori sama po sebi o snazi tadašnjeg Želje. Postignuto je 55 pogodaka, što je bilo dovoljno za treće mjesto rang-liste najefikasnijih ekipa, a da je odbrana odigrala veliku ulogu govori podatak da je primljeno samo 20 golova (najmanje u ligi). Postignuta je i velika pobjeda protiv slovenačkog Maribora od 8:0. Gradski derbi u dva susreta zavrsen je egalom. Na Grbavici je bio bolji Željezničar rezultatom 2:1, a u uzvratu na Koševu protivnik je bio bolji identičnim ishodom. Kao sto je spomenuto stručni štab je predvodio Milan Ribar, a na klupi su još sjedili Sulejman Kulović i Fadil Požegija. Najbolji strijelac Želje u ovoj sezoni bio je legenda sa Grbavice, Josip Bukal sa postignutih 14 pogodaka, a Božo Janković dao je 13, dok je Josip Katalinski 12 puta pogađao mreže protivničkih golmana. Slobodan Janjuš, golman "plavih" je u toj godini postao rekorder po do tada najmanjem broju primljenih golova u svim odigranim šampionatima, svega 20. Šampionsku generaciju činili su: Slobodan Janjuš, Dragan Kojović, Velija Bećirspahić, Blagoje Bratić, Josip Katalinski, Enver Hadžiabdić, Branislav Jelušić, Božo Janković, Josip Bukal, Edin Sprečo, Avdija Deraković, Slobodan Kojović, Fahrija Hrvat, Džemaludin Serbo, Nusret Kadrić, Hajrudin Saračević, Miloš Radović i Željko Rodić.

Period poslije agresije na BiH 
Tokom agresije na Bosnu i Hercegovinu i opsade Sarajeva, stadion Željezničara našao se na strani agresora, a zapadna tribina bila je u potpunosti spaljena. Entuzijasti i pobornici plavog tima održavali su treninge u školskim salama, samo kako klub ne bi izgubio kontinuitet. Nakon rata  2. maja 1996. održana je prva poslijeratna utakmica na Grbavici, i to između FK Željezničar i FK Sarajevo, nakon što je stadion očišćen od strane pionira FK Željezničar. Utakmica je završena rezultatom 1:1.

5. juna 1998. godine održan je Play-Off za prvaka Bosne i Hercegovine na stadionu Koševo. U 89. minuti Hadis Zubanović je plavima donio prvu titulu prvaka BiH. 5. juni navijači Željezničara slave kao "Zubandan".

U 2001. i 2002. godini Željezničar osvaja dvije uzastopne titule prvaka pod trenerskom palicom Amar Osima. Nakon europskog poraza od FC Hearts iz Škotske, Amar Osim napušta klupu Željezničara i odlazi u japanski JEF United. Do 2009. godine Željezničar ne postiže uspjehe, a klub se suočava sa strašnim finansijskim problemima. Ipak, nakon promjene Upravnog odbora kluba, na klupu se vraća miljenik navijača Amar Osim  i odmah u prvoj sezoni 2009/10. Željezničaru donosi titulu . U sezoni 2010/11. Željezničar se plasirao na 3. poziciju u šampionatu BiH, i osvaja Kup BiH nakon pobjeda od 1:0 na Grbavici i 0:3 na Bilinom Polju protiv FK Čelik Zenica.

Evropski nastupi 
Kako u domaćim takmičenjima, Željezničar je imao uspjeha i u Evropskim kupovima. Prvo učestvovanje Željezničara nekom od evropskih takmičenja bilo je u sezoni 1971-72. Nakon što je u sezoni osvojio drugo mjesto Željezničar je nastupio u prvoj sezoni novog evropskog takmičenja - kupa UEFA. U prvom kolu je izbačen belgijski Club Brugge ukupnim rezultatom 4-3, a dalje su padali Bologna, škotski St. Johnstone, da bi u četvrtfinalu na penale ispao od mađarskog Ferencvarosa. Najbolji strijelci Željezničara u ovom takmičenju su bili Josip Bukal sa 7 golova i Edin Sprečo sa 5 golova.

Najveći međunarodni uspjeh Željezničar je postigao u sezoni 1984-85. Naime, te sezone "plavi” sa Grbavice pod vodstvom Ivice Osima bili su nadomak finala kupa UEFA. U prvom kolu žrijeb je htio da Željezničar igra sa bugarskim Slivenom Bugari su slavili na svom terenu (1-0), da bi u revanšu u Sarajevu doživjeli debakl, 5-1 za Željezničar. Drugo kolo donosi švicarski Sion. Nakon pobjede na Grbavici od 2-1, u drugom meču Željo je uspio očuvati minimalnu prednost, remizirajući (1-1). U narednoj rundi je igrao protiv FC Universitate. U prvom meču rumunisu bili bolji sa 2-0. Očekivalo se da je ta prednost neuhvatljiva. Međutim, Željezničar je u revanšu pobijedio sa 4-0.

Ulazak među osam je bio veliki uspjeh. Na Grbavici su savladani uvijek neugodni Sovjeti. Dinamo iz Minska je poražen rezultatom 2-0, da bi u revanšu odigrao 1-1. U polufinalu protivnik je bio Videoton, ekipa koja je do tada eliminisala velikane poput Manchester Uniteda, PSG-a i beogradskog Partizan koji je poražen čak sa 5-0. Na prvoj utakmici u Sekesfehervaru Mađari su vodili sa 2:0, da bi tadašnji reprezentativac Haris Škoro postigao gol za smanjenje vodstva. U finišu Videoton povečava prednost. Krajnji ishod ovog meca glasio je 3-1. Prepuna Grbavica dočekala je 24. aprila 1984. godine u veličanstvenoj atmosferi. Golovima Bahtića i Ćurića Željo je bio jednom nogom u finalu elitnog evropskog takmičenja. Igrao se 87 minut. Najteži sportski trenutak u historiji Želje. Prvi prelazak preko centra Mađari su iskoristili na pravi nacin. Dovoljno je reci Cuhaji. Boje Željezničara u Evropi branili su: Škrba, Berjan, Baljić, Šabanadžović, Čapljić, Komšić, Čilić, Bahtić, Škoro, Mihajlović, Baždarević, Nikić, Samardžija.

Željezničar je igrao i u Kupu evropskih šampiona, i to nakon osvojene titule 1972 godine. U sezoni 1972-73 Željo je igrao protiv engleskog tima Derby County i izgubio obje utakmice, u gostima 0-2, dok je na Koševu gdje je igran revanš bilo 1-2.

Nakon uspostavljanja Premijer lige BiH Željezničar je stalni učesnik evropskih takmičenja. U prethodnim godinama Željezničar se sastajao sa škotskim Kilmarnockom (d: 1-1, g: 0-1), poljskom Wislom (d: 0-0, g: 1-3), bugarskim Levskim (d: 0-0, g: 0-4), kiparskim Anorthosisom (d: 1-0, g: 3-1), škotskim Heartsom (d: 0-0, g: 0-2) i bugarskim Liteksom (d: 1-2, g: 0-7).

Najveći poslijeratni uspjeh je postignut u sezoni 2002-03. kada je Željezničar došao do 3. pretkola Lige Prvaka. Najprije je pobjeđen Akraness ukupnim rezultatom 4-0. Nakon toga Željo je u 2 utakmice bio bolji od norveškog predstavnika Lilestroma da bi na kraju pred 40.000 gledalaca na stadionu Koševo ugostio engleski Newcastle. Nažalost nije bilo snage za nešto više pa je Željo ispao ukupnim rezultatom 5-0. Nakon ispadanja iz Lige Prvaka Željo nastavlja takmičenje u Kupu UEFA, ali nesretno ispada od španske Malage ukupnim rezultatom 0-1.

Iako je u sezoni 2004-05. izborio učestvovanje u Kupu UEFA zbog nedobijanja Uefine licence Željezničaru je uskraćen izlazak u Evropu.

Nakon osvajanja titule 2010. godine Željezničar je igrao u 2. pretkolu Lige Prvaka protiv Hapoela iz Tel Aviva. Na Bloomfield Stadionu u Tel Avivu poražen je sa 5-0, dok je na Koševu bilo 0-1 .

Osvajanje Kupa BiH 2011. godine i treća pozicija u prenstvu osigurala je Željezničaru nastup u drugom pretkolu Evropske lige. Željezničar je eliminisao Sheriff iz Tiraspola ukupnim rezultatom 1-0.. U trećem pretkolu Željezničar je poražen u prvoj utakmici od Maccabi Tel Aviv rezultatom 0-2.

Utakmice 
UEFA Liga prvaka

UEFA Evropska liga

Kup UEFA

Kup velesajamskih gradova

UEFA Intertoto kup

Mitropa kup

Stadion 

Željezničar od 1953. godine svoje domaće utakmice igra na stadionu Grbavica u istoimenom sarajevskom naselju. Stadion je od 1953 godine pretrpio tri veća renoviranja. Prvo od 1968. do 1976 kada je napravljena sjeverna tribina, zatim je obnovljen nakon reintegracije Grbavice kada je ponovo izgrađena drvena tribina na zapadnoj strani i pred sezonu 2004/05 kada su na sjevernu i južnu tribinu postavljene stolice čime je kapacitet stadiona smanjen na 12 000 mjesta. Stadion ne ispunjava kriterije UEFA, te zbog toga Željezničar svoje utakmice igra na stadionu Koševo.

Navijači 

Željezničar je i u Jugoslaviji bio prepoznatljiv kao ekipa koja je imala veliku podršku navijača. U šampionskoj sezoni 1971/72. Željezničar je titulu ovjerio na stadionu JNA pred velikim brojem svojih navijača. Navijači Željezničara, koji su se uvijek nalazili na južnoj strani stadiona Grbavica, svoj novi svijetli trenutak imaju u Beogradu 1981., ovaj put na Marakani u finalu Kupa SFRJ. Preko 60.000 navijača Veleža i Željezničara ispunilo je Beogradski stadion.

Tokom osamdesetih najposjećenije utakmice su bile one protiv velike četvorke (Partizan, Crvena Zvezda, Dinamo, Hajduk), Veleža, kao i protiv gradskog rivala Sarajeva.

U drugoj polovini 80-ih dolazi do organizacije navijača Željezničara koji se nazivaju "The Maniacs", ili Manijaci. Stvaraju se i podgrupe "Blue Tigers" i "Joint Union". Najznačajniji vođa navijača Željezničara bio je Dževad Begić-Đilda, heroj odbrane Sarajeva, koji je poginuo 11. jula 1992. godine. Manijaci, kao i drugi građani Sarajeva, 11. jula svake godine posjete i polože cvijeće ispred spomen-ploče Dževadu Begiću. U spomen Đildi i njegovom bratu Izetu, u Sarajevu jedna ulica nosi ime "Braće Begić". 
Također, održava se i malonogometni turnir između Manijaka što je još jedan način da se oda počast heroju Sarajeva.

Željezničar je imao mnogo poznatih simpatizera, a neki od njih su muzičari i glumci Davorin Popović, Mladen Vojičić - Tifa, Zdravko Čolić, Davor Sučić, Branko Đurić - Đuro, Boris Šiber, Elvis J. Kurtović, Stole Anđelić, Benjamin Filipović, Milan Pavlović, Nenad Janković (dr.Nele Karajlić), Sabahudin Žujo, Zdenko Jelić, Nijaz Brković, Radomir Marić - Raka, političari Željko Komšić, Gradimir Gojer, Alija Behmen, Kemal Kozarić, Ljubiša Marković, Nedžad Branković, Marin Ivanišević, pisci Aleksandar Hemon, Miljenko Jergović, Zuko Džumhur, Dario Džamonja i mnogi drugi.

Trenutni sastav 
Posljednja izmjena: 8. juli 2015.

 (C)

Uspjesi

Bivši nogometaši 

 Adi Adilović
 Eldin Adilović
 Admir Adžem
 Mirzet Alagić
 Veljko Aleksić
 Anel Alibašić
 Haris Alihodžić
 Kemal Alispahić
 Mehmed Alispahić
 Marijan Antolović
 Ensar Arifović
 Arben Avdija 
 Delimir Bajić
 Riad Bajić
 Alen Bajkuša
 Zdenko Baotić
 Omar Beća
 Kenan Bećirović
 Amar Beširević
 Dženis Beganović 
 Samir Bekrić
 Josip Bender
 Haris Bešlija
 Mirsad Bešlija
 Bulend Biščević
 Ante Blažević
 Matteo Boccaccini
 Dragan Bočeski
 Jasmin Bogdanović
 Jadranko Bogičević
 Jovan Blagojević
 Sead Bučan
 Semir Bukvić
 Kemal Buljubašić
 Rusmir Burek
 Clarismario
 Edin Cocalić
 Ivan Crnov
 Rusmir Cviko
 Aldin Čenan 
 Benjamin Čolić
 Elvir Čolić
 Almir Čosić 
 Aldin Ćeman
 Armin Ćerimagić
 Milan Ćulum
 Emir Ćutahija
 Boubacar Dialiba
 Secouba Diatta
  Dejan Djermanović
 Marijo Dodik
 Dejan Drakul
 Amar Drina
 Feđa Dudić
 Edin Dudo
 Faruk Duraković
 Ismail Duraković
 Edin Džeko 
 Ognjen Đelmić
 Faris Efendić
 Kemal Elkaz
 Filip Erić
 Nermin Fatić
 Irfan Fejzić
 Adnan Fočić
 Marin Galić
 Goran Gančev
 Sahmir Garčević
 Hamza Gasal
 Nudžein Geca
 Patrick Nyema Gerhardt
 Branko Grahovac
 Daniel Graovac
 Almir Gredić
  Dimitris Toskas
 Adnan Gušo
 Milan Gutović
 Jure Guvo
 Amir Hadžiahmetović
 Emir Hadžić
  Edin Hadžović
 Haris Hajdarević
   Sead Halilagić
  Mirza Halvadžić
 Dženan Haračić
 Kenan Hasagić
 Dino Hasanović
  Javi Hervás
 Amer Hiroš
 Armin Hodžić
 Armin Hodžić
 Emir Hodžurda
 Vlado Hrkać
 Aldin Hrvanović
 Ivica Huljev
 Almir Hurtić
 Senad Husić
 Faruk Ihtijarević
 Samir Jahić
 Sanel Jahić
 Adis Jahović
 Nermin Jamak
 Omer Joldić
 Luka Juričić
 Nedim Jusufbegović
 Meldin Jusufi
 Saša Kajkut
 Admir Kajtaz
 Đorđe Kamber
 Sead Kapetanović
 Denis Karić
 Elvis Karić
 Suad Katana
 Semir Kerla
   Vedran Kjosevski
 Zoran Kokot
   Aleksandar Kosorić
   Mirko Kramarić
 Sandi Križman
 Miroslav Kružik
 Elmir Kuduzović
 Edin Kunić
 Alen Kurt
 Haris Kurtović
 Josip Kvesić
 Milivoje Lazić
 Ivan Lendrić
 Ivan Livaja
 Galib Lulo
 Armin Mahović
 Mailson
 Luka Malić
 Vladimir Markotić
 Darko Marković
 Goran Marković
 Vladimir Marković
 Amar Mehić 
 Adi Mehremić
 Nedim Mekić
 Samir Mekić
 Kerim Memija
 Jasmin Memišević
 Alen Mešanović 
 Elvis Mešić
 Mirza Mešić
 Sanjin Mešić
 Luka Miletić
 Nenad Mišković
 Dušan Mladenović
 Denis Mudrinić
 Vedad Muftić
 Musa Muhammed
 Dino Muharemović
 Dželaludin Muharemović
 Ajdin Mujagić 
 Mustafa Mujezinović 
 Edis Mulalić
 Adin Mulaosmanović
 Samir Muratović

 Adi Musli
 Aleksandar Nikolić
 Stevo Nikolić 
 Adis Obad
 Kemal Osmanković
 Dženan Osmanović
 Šaban Pehilj
 Adnan Pehlivanović
 Albin Pelak
 Sanjin Pintul
 Lazar Popović
  Denis Pozder
 Arsim Prepoli
 Josip Projić
 Uglješa Radinović
 Sanjin Radonja
 Božidar Radošević
 Igor Radovanović
 Mirko Radovanović
 Mileta Radulović
 Aleksandar Railić 
 Sinan Ramović
 Admir Raščić
 Haris Redžepi
 Ševkija Resić
 Damir Rovčanin
 Damir Sadiković
 Enis Sadiković
 Srđan Savić
 Sead Seferović
 Mersad Selimbegović
 Nedžad Serdarević
 Mensur Sinanović
 Ervin Smailagić
 Bajro Spahić
 Perica Stančeski
 Mario Stanić
   Srđan Stanić
   Miroslav Stevanović
  Siniša Stevanović
  Ognjen Stjepanović   
  Danijel Stojanović
  Joco Stokić 
 Sedad Subašić
 Anel Šabanadžović
 Nermin Šabić
 Adnan Šećerović
 Benjamin Šehić
 Ibrahim Šehić
 Branko Šešlija
 Dalibor Šilić
 Predrag Šimić
 Edin Šopović
 Semir Štilić
 Tiago Faria
 Sergej Tica
 Tomislav Tomić
 Nedo Turković
 Vojo Ubiparip
 Yani Urdinov
 Božidar Urošević
 Dejan Uzelac
  Juan Manuel Varea
 Nermin Vazda
 Stjepan Vego
 Mladen Veselinović
 Edin Višća 
 Branimir Vištica
 Admir Vladavić
 Lillo Vojtović 
 Stojan Vranješ
 Avdija Vršajević 
 Aleksandar Vučenović
 Muamer Vugdalić
 Sretko Vuksanović
 Adnan Zahirović 
 Dženan Zajmović
 Goran Zakarić
 Zajko Zeba
 Asim Zec
 Ermin Zec
 Mirza Zekić
 Mladen Zeljković
  Nermin Zolotić
 Hadis Zubanović
 Denis Žerić
 Fadil Žerić
 Senad Žerić

 Senad Arnautović
 Siniša Aškraba
 Šefik Azabagić
 Edin Bahtić
 Duško Bajić
 Šener Bajramović
 Mirsad Baljić
 Drago Basara
 Mehmed Baždarević
 Velija Bećirspahić
 Branislav Berjan
 Željko Biljuš
 Rade Bogdanović
 Boris Bračulj
 Blagoje Bratić
 Ivan Brzić
 Josip Bukal
 Risto Bukvić
 Ivan Cvitanušić
 Vlado Čapljić
 Josip Čilić
 Edin Ćurić
  Ivica Baskarada
 Nedim Dautović
 Avdija Deraković
 Dimitrije Dimitrijević
 Hamo Dizdarević
 Zvonko Duspara
 Mustafa Đelilović
 Đorđe Đorđević
 Petar Đorđević
 Hajrudin Đurbuzović
 Ranko Đorđić
 Vidoje Đorđić
 Fahor Fazlagić
 Mirko Gašić
 Milan Gavrilović
 Anto Grabo
 Emir Grčić
 Goran Gutalj
 Milan Gutović
 Enver Hadžiabdić
 Edin Hadžialagić (Edim Hadžialagić)
 Tarik Hodžić
 Fahrija Hrvat
 Esad Ibrahimović
 Stojanče Idić
 Srećko Ilić
 Duško Ivanović
 Slobodan Janjuš 
 Boško Janković
 Branimir Jelušić
 Dušan Jovanović
 Marjan Jugović
 Goran Jurišić
 Nusret Kadrić
 Ljubo Kalaba
 Josip Katalinski
 Rudolf Kinčić
 Dragan Kojović
 Slobodan Kojović
 Vladimir Kojović
 Kasim Kokot
 Vlatko Konjevod
  Alojz Krajnc
 Stevica Krsmanović
 Simo Krunić
 Sulejman Kulović
 Lazar Lemić
 Franjo Lovrić
 Ivan Lušić
 Slavko Mamuzić
 Rastislav Matić
 Zoran Matković
 Almir Memić
 Radmilo Mihajlović
 Vitomir Milošević
 Fikret Mujkić
 Midhat Mujkić
 Nikola Nikić
 Siniša Nikolić
 Milomir Odović
 Nedžad Omerhodžić
 Ivica Osim
 Rade Paprica
 Zoran Paprica
 Ilijas Pašić
 Željko Pavlović
 Ivica Pekić
 Ranko Planinić
 Dragan Popadić
 Neđo Prelo
 Vladan Radača
 Ivan Radić
 Miloš Radović
 Vasilije Radović
 Milan Ribar
 Željko Rodić
 Zoran Samardžija
 Hajrudin Saračević
 Dušan Simić
 Ibrahim Sirćo
 Zoran Slišković
 Drago Smajlović
 Đuro Smajlović
 Edin Sprečo
 Refik Šabanadžović
 Džemaludin Šerbo
 Josip Šimović
 Haris Škoro
 Dragan Škrba
 Miljan Štaka
 Slobodan Šujica
 Ilija Tojagić
 Jasminko Velić
 Nedžad Verlašević
   Gordan Vidović
 Dragomir Vlaški
 Anto Zečević
 Josip Zemko
 Marcel Žigante

Treneri 

 Adolf Šmit
 Josip Šebalj
 Josip Šebalj
 Milovan Adamović
 Vilim Novak
 Petar Bugarinović
 Dušan Marković
 Zdravko Pavlić
 Milan Rajlić
 Ivica Medarić
 Mensur Bajrami
 František Bičiště
 Josip Bulat
 Stevo Maslavarić
 Aleksandar Petrović
 Slavko Zagorac
 Zdravko Pavlić
 Branislav Hrnjiček
 Prvoslav Dragičević
 Miloš Pajević
 Mensur Bajrami
 Branko Šalipur
 Miroslav Brozović
 László Fenyvesi
 Mensur Bajrami
 Dimitrije Tadić
 Branko Stanković
 Joško Domorocki
 Vlatko Konjevod
 Munib Saračević
 Josip Babić
 Marcel Žigante
 Milan Ribar
 Vasilije Radović
 Sulejman Rebac
 Ivica Osim
 Boris Bračulj
 Mile Prnjatović
 Blagoje Bratić
 Mišo Smajlović
 Nedeljko Gugolj
 Mišo Smajlović
 Milan Ribar
 Mišo Smajlović
 Tarik Hodžić
 Dino Đurbuzović
 Boris Bračulj
 Enver Hadžiabdić
 Nedžad Verlašević
 Enver Hadžiabdić
 Dino Đurbuzović
 Amar Osim
 Milomir Odović
 Jiří Plíšek
 Ismet Štilić
 Ivo Ištuk
 Ratko Ninković
 Almir Memić
 Nenad Starovlah
 Dželaludin Muharemović
 Enver Hadžiabdić
 Simo Krunić
 Demir Hotić
 Amar Osim
 Dino Đurbuzović
 Admir Adžem
 Almir Memić
 Milomir Odović
 Vlado Čapljić
 Edis Mulalić
 Miloš Kostić
 Slavko Petrović
 Admir Adžem
 Slobodan Krčmarević
 Milomir Odović
 Amar Osim
 Blaž Slišković
 Tomislav Ivković
 Edis Mulalić
 Nermin Bašić

Predsjednici kluba

Reference

Vanjski linkovi 

 Zvanična stranica kluba
 Nezvanična stranica navijača
 FK Željezničar na zvaničnoj stranici UEFA-e
 FK Željezničar na zvaničnoj stranici FIFA-e 
 Historija Željezničara na stranici themaniacs.org

Željezničar
Željezničar