Đakovački ugovor
Đakovački ugovor Bosne i Ugarske potpisali su kralj Dabiša i kralj Sigismund u julu 1393, u središtu bosanske biskupije u Đakovu.

Poslije smrti Tvrtka I, bosansko prijestolje preuzeo je njegov rođak Dabiša. Iz početka pomagale su ga vojvode njegova strica. Kad su u zimu 1391/2. god. provalili Turci  u Bosnu, Dabiša je uspeo da ih suzbije i razbije. Tom prilikom istakao se naročito vojvoda Hrvoje. Malo prije toga, u julu 1391., Hrvoje i njegov brat Vuk dobili su od kralja Ladislava naziv hrvatsko-dalmatinskih banova. Tako je, od samog početka Dabišine vlade, skočio ugled i značaj porodice Hrvatinića u velikoj mjeri. Ban Vuk je vršio u Dalmaciji i bansku vlast.

Posle uspjeha protiv Turaka ugarski kralj Sigismund je zatražio od Dabiše da obnovi dužne obaveze prema mađarskoj kruni, koje je Tvrtko bio prekinuo. U strahu od Turaka s jedne i od Sigismunda s druge strane, Dabiša se riješio za sporazum s Mađarima. Nije imao neposrednih naslednika da bi radio za njih, a nije imao ni dovoljno ličnog stava da od Sigismundovih zahtjeva spase bosansku krunu za nekog drugog člana dinastije.

Posredstvom svešteničkih krugova, kao mjesto za lične pregovore bilo je izabrano Đakovo, gde se nalazilo sedište bosanskog biskupa. Rezultat pregovora bio je: 

 Dabiša je priznao kao vrhovnog kralja Bosne Sigismunda.
 Dabiša je ostao na bosanskom prestolu dok je živ, ali da potom bosanska kruna pripada Sigismundu. 
 Dabiša se odrekao daljeg pomaganja kraljevih protivnika u Dalmaciji i Hrvatskoj. 
 Sigismund je tražio da pored Dabiše sporazum prime i glavne bosanske vojvode, a od tih vojvoda zahtevao je obavezu da neće pomagati svom kralju, ako bi se on odmetnuo od Mađara, a i oni sami da neće dizati svog oružja protiv mađarske krune.

Opozicija protiv Đakovačkog Ugovora bila je velika. Svi su osjetili da se njim ruši Tvrtkova politika i sve što je on postigao. Opoziciju je vodio, u glavnom, Ivaniš Horvat, koji se odmetnuo od kralja, i  Sigismund lično dolazi u Bosnu, da kazni odmetnike i raščisti stvari. Zauzeo je tvrdi Dobor i dade ga razrušiti, a Horvate uhvatio i svirepo kaznio.  I ban Vuk Hrvatinić pokušao je da se s vojskom odupre Mađarima, ali je bio potučen. Bosna je izgubila dijelove Hrvatske i Dalmacije.
Tako je tri godine poslije Tvrtkove smrti njegovo djelo bilo potpuno srušeno. Sam Dabiša, dugo bolešljiv, nije ostao dugo na vlasti. Umro je 7. septembra 1395. u Sutjesci.

Literatura 
 Vladimir Ćorović, Beograd, novembar 2001 - Istorija srpskog naroda
 Sima Ćirković, Beograd 1964 -Istorija srednjovjekovne bosanske države

Srednjovjekovna Bosna i Hercegovina