Ružičasta boja
Ružičasta ili roza (), jeste svetla nijansa crvene boje. Ime je dobila po cvetu ruži ().

Njena RGB vrednost je 255, 192, 203, a heksadecimalni zapis glasi #FFC0CB.

Ružičasta boja dugo nije bila jasno određena. Nekada se govorilo inkarnaco, ili boja puti. Tokom 18. veka dobija svoju simboliku postavši ublažena crvena, lišena ratničkih konotacija.

Simbolika i tumačenja 

Danas se u mnogim zapadnim kulturama ružičasta boja drži za boju devojčica. Istraživanja su potvrdila da izloženost velikim količinama ružičaste boje može imati smirujući efekat na živce. Predugo izlaganje, međutim, može imati suprotan učinak.

Ružičasta boja simbolizuje ljubav bez strasti. Ružičasta predstavlja slatkoću i nevinost deteta. U psihologiji, ružičasta je znak nade. To je pozitivna boja inspirisana toplim i utešnim osećanjima, kao da govori da će sve biti u redu.

Ružičasta, kao i crvena, simbolizuje ljubav. Međutim, crvena je boja strasti i akcije, dok se ružičasta veže uz romantiku, utišava i smanjuje agresivnost.

Razna ispitivanja su pokazala da ljudi koji vole ružičastu boju su često majčinski tipovi, romantični, šarmantni, smireni i nežni, ponekad deluju krhko, neiskusno i naivno, kao i to da imaju nedostatak samopouzdanja i zahtevaju ljubav.

Moda 

Drugu stranu ružičaste, vezanu za razdoblje rokokoa, predstavljaju sentimentalnost i sladunjavost. Tokom 18. veka roza je bila muska boja a plava zenska prije reformacije. Moda na francusku bila je sklona jarkim bojama i u doba kada je crna boja bila dominantna boja evropske elite.

Za Madam Pompadur, najpoznatiju predstavnicu tog vremena, veže se kombinacija ružičaste i svetlo plave boje koja se danas smatra tipična za rokoko.

Tokom istorije, Mala deca i novorođančad najčešće su bili oblačeni u belo. Crvena boja je bila muška boja, a ružičasta, na neki način, mala crvena. Isus Hristos na nekim slikama nosi odeću ružičaste boje. Plava boja je od 12. veka simbol za Devicu Mariju, pa je plava bila više ženska boja.

Podela na muške i ženske boje u zapadnoj kulturi, po kojoj je plava muška, a crvena ženska imala je tradiciju od doba reformacije. Tek se u prvoj polovini 20. veka u zapadnoj kulturi ustalio običaj da plava odeća simbolizuje dečake, a ružičasta devojčice. Međutim, u drugim civilizacijama ta praksa je nepoznata. Čini se da je njena primena bila šira i intenzivija u SAD, na zapadu i severozapadu Evrope, nego u istočnoevropskim i mediteranskim zemljama.

Pojavom bojene dečije odeće menja se i simbolika, pa ružičasta postaje boja za devojčice, a plava za dečake. Tradicionalna podela ružičaste za dečake i plava za devojčice praktikovala se u delovima Holandiji, Belgiji i Švajcarskoj do sedamdesetih godina dvadesetog veka.

Pink tink - krilatica iz knjige Lin Peril, Ružičasto mišljenje u kojem autorka istražujući popularnu kulturu u razdoblju od 1940-ih do 1970-ih analizuje tadašnje poimanje ženstvenosti i raširene rodne stereotipe prema kojima je žena u prvom redu supruga, majka i domaćica. Simbolika ružičaste u to doba se veže za osobine koje su tada bile tipično ženske: krhkost, nežnost, brižnost i površnost. Životni interesi žena uglavnom su moda i proizvodi koji naglašavaju takvu ženstvenost. Za ružičasto mišljenje knjučno je stajalište da je imitacija takvog ponašanja presudna za stvaranje prave ženstvenosti.

Popularna ženska kultura gotovo je isključivo ružičasta. Odrastanje devojčica vezano je za ružičastu. Od odeće za novorođenčad, preko Barbi setova, torbi i privezaka, do higijenskih uložaka.

U modnoj industriji od 1980-ih stereotipne boje za muškarce i žene počinju se menjati. Pravi se razlika između muških i ženskih boja, kao i boja za decu i odrasle.

Ružičastu su u doba rokokoa nosili i muškarci i žene. Crkva do 18. veka nije koristila ružičaste materijale, jer su samo bela, crvena, zelena, crna i ljubičasta bile liturgujske. No, običaj je nalagao da bogate porodice svoju staru odeću poklanjaju crkvi gde se ona prerađivala u liturgijsku odoru.

Mušku sklonost ružičastoj potvrđuje to da je ona 1879. postala liturgijska boja. Od tada katolički sveštenici nose ružičasto misno ruho na treću atensku i treću korizmenu nedelju.

Muškarci nisu samo u doba rokokoa nosili ružičasto. Od sredine 1950-ih, ružičastu opet nose svi. Nikad do tad nije postojao tako širok asortiman predmeta u ružičastoj boji namenjenih muškarcima, od donjeg rublja, čarapa i cipela, do kožnih jakni, košulja i šešira. Modni stručnjaci to objašnjavaju fascinacijom novih hromatskih mogućnosti koji je pružila savremena tehnologija.
Popularan Elvis Presli upamćen je po ružičastim pantalonama, kao i ružičastom kadilaku. Uopšte, te godine su bile poznate kao vreme vedrine i radosti, nakon Drugog svetskog rata. Hipi kultura je takođe preuzela ružičastu boju kao boju otpora prema vojsci, ustaljenim načinima razmišljanjima i tako dalje.

Početkom 1960-ih ružičasta se više ne pojavljuje u muškoj modnoj odeći, ali u kombinaciji sa narandžastu predstavlja jednu od omiljenih boja hipi generacije.

Otkriće anelinskih boja i njihova dostupnost uticale su na oblačenje seoskih žena. Početkom dvadesetog veka posebno je omiljena ružičasta boja koja u seoskoj kulturi oblačenja dobija značenje nove crvene.

Početkom 1920-ih modni dizajner Pol Puare uvodi u modu nežne nijanse, uključujući boju ruže, sleza i hordenzije koje su delovale nežno, isprano i neugleno. No, moda se i dalje menjala, te su pastelni tonovi uskoro zamenjeni jarkima, poput Šaparelinine famozne šokantne ružičaste.

Galerija 

U galeriji su prikazane ružičaste slike.

Nijanse ružičaste

Izvori

Literatura 

 
 
 Boston Museum of Fine Arts, Think Pink, 2014. Exhibition Link
 Susan Stamberg/NPR, "Girls Are Taught To 'Think Pink,' But That Wasn't Always So, 2014. Story link.
 Caroline Kaufmann: Zur Semantik der Farbadjektive rosa, pink und rot – Eine korpusbasierte Vergleichsuntersuchung anhand des Farbträgerkonzepts (PDF-Datei; 1,78 MB). Dissertation für den Doktor der Philosophie, Herbert Utz Verlag, München 2006, .

Vanjske veze 

 Psihologija boja u vašem domu: Ružičasta podiže raspoloženje, narandžasta povećava apetit
 Omiljena boja otkriva karakter