New York, New York (film)
New York, New York je mjuzikl Martina Scorsesea iz 1977. s Robertom De Nirom i Lizom Minnelli u ulogama dvoje glazbenika i ljubavnika. Film je svojevrsna Scorseseova glazbena posveta svom rodnom gradu, New Yorku. Minelli je pjevačica, a De Niro saksofonist.

Sadržaj 

Ljubavna i profesionalna priča saksofonista Jimmyja Doylea i pjevačice Francine Evans oblikuje se prepletanjem njihovih scenskih nastupa i privatnog života.

Stil 

Snimljen nakon Scorseseova uspjeha s Taksistom, film je bio financijski fijasko. Budžet filma premašivao je 14 milijuna dolara, što je bio veliki iznos u to vrijeme, a zaradio je samo 13 milijuna, što je Scorsesea gurnulo u depresiju i ovisnost o drogama. U dodatku, objavljenom na DVD izdanju 2005., Scorsese objašnjava kako je htio da film bude odmak od surovog realizma, s po kojem je postao poznat, i postane homage mjuziklima klasičnog Hollywooda. Zbog toga je dizajnirao raskošne, ali umjetne setove, što se mnogima nije svidjelo.

Kritike 

Naglašeno samosvjesna reinterpretacija naglašeno samosvjesnog filmskog oblika kakav je tzv. big band musical, film kao svoj središnji interes i na fabularnoj i na oblikovnoj razini uspostavlja upravo kreativno preoblikovanje, tvoreći nizom autoreferencijalnih postupaka složen sklop intertekstualnih odnosa, citirajući brojna klasična, ali i manje poznata ostvarenja – fabulom Priču o Glennu Milleru (A. Mann, 1954.) i Zvijezda je rođena (G. Cukor, 1954.), oblikovanjem sekvenci u noćnom klubu Prijatelja Joeya (G. Sidney, 1957.), scenografijom Čovjeka kojeg volim (R. Walsh, 1946) i Moj san je tvoj (M. Curtiz, 1949.), koreografijom Pjevajmo na kiši i Damu u tami (M. Leisen, 1944.) – pri čemu je ključan dijaloški odnos s poetikom Vincentea Minnellija. Dominantan postupak povezivanja glazbe, scenografije, plesa, montažnih rješenja i pokreta kamere u ritmički raznovrsnu a fluidnu cjelinu raskadriravanjem prema glazb. strukturi, uz izostavljanje orijentacijskoga kadra, prema Scorseseu je razrađivanje primjera iz Minnellijevih filmova. Preuzimajući kodove izražavanja emotivnih stanja kolorom i glazbom, film preoblikovanje vizualnih i narativnih konvencija ostvaruje udvajanjem protagonista i fabule, usložnjavanjem međusobnih odnosa pripovjednih razina te supostavljanjem naglašeno idealizirane, stilizirane i citatne mizanscenske i glazb. pozadine psihol. realizmu predočavanja okvirnog zapleta. Radnja, izvedba i nastanak naslovne pjesme, koju je napisao Jimmy, a s velikim uspjehom izvodi Francine, oprimjeruje složene komplementarne i kontradiktorne odnose kako između dvoje likova i njihovih suprotstavljenih glazbenih preferencija i izvođačkih modusa improvizacije i reprodukcije, tako i između življene stvarnosti i izvedbene fikcije. Premda su njihovi uspjesi prikazani identičnom montažnom tehnikom, bivši ljubavnici, kao i njihovi svjetovi studija i noćnoga kluba, popa i jazza, ostaju trajno razdvojeni: jedinstvenost stvaralačkog spajanja nespojivog je neponovljiva i neprestano traži nove načine uobličavanja; ponavljanje nužno uključuje razliku, bilo kao banalizaciju, bilo kao revitalizaciju.

Reizdanja 

Kad je film premijerno prikazan, trajao je 153 minute. Neuspjeh u kinima prislio je studio United Artists da skrati film na 136 minuta. Ponovno je izdan 1981. s nekim izbrisanim scenama, uključujući glazbeni broj "Happy Endings", koji se nije pojavio u originalnoj verziji. Ukupno trajanje verzije objavljene na DVD-u je 163 minute.

Pjesma-tema filma, "New York, New York", postala je slavna kad ju je 1979. obradio slavni Frank Sinatra. Često se uspoređuje sa samim gradom New Yorkom.

Izvori

Vanjske poveznice 
 
 
 
 

Američki filmovi
Filmski mjuzikli
Dramski filmovi
Romantični filmovi