Makedonska renesansa
Makedonska renesansa je oznaka koja se koristi za opisivanje perioda makedonske dinastije (jermenske dinastije) Bizantskog Carstva (867-1056), naročito u 10. vijeku, koji neki akademici vide kao vrijeme povećanog zanimanja za klasičnu učenost i pretapanje klasičnih motiva u kršćanska umjetnička djela.

Koncept 
Zbog problema u pogledu terminologije, akademici su koristili alternativne nazive za opisivanje tog perioda, uključujući "renesansa", "preporod", srednjobizantska renesansa ili prva bizantska renesansa (paleološka renesansa iz 13. vijeka je druga). Makedonska umjetnost odnosi se na umjetnost tog perioda.

Budući da su riječ renesansa (rinascita) stvorili talijanski humanisti u 15. i 16. vijeku kako bi opisali svoje vlastito doba, njeno korištenje izvan tog konteksta je problematično; međutim, period u pitanju svakako jeste izrodio ideje i umjetnička djela koja odražavaju revidiranje klasičnih ideala.

Izraz makedonska renesansa prvi je iskoristio Kurt Weitzmann u svom djelu The Joshua Roll: A Work of the Macedonian Renaissance. Ono opisuje arhitekturu Makedonije. U isto vrijeme, manuskripti "pariškog psaltira" (cod. gr. 139, Paris, Bib. Nat. de France) od strane akademika su istaknuti kao najbolji primjeri makedonske renesanse.

Era 
Naziv “bizantska” potiče od Bizantijuma, grada osnovanog u osmom vijeku prije nove ere na mjestu koje će postati Konstantinopolj, a sada je Istanbul. Njegova pozicija najistočnijeg teritorija Rimskog Carstva pružila mu je podlogu za nastanak makedonske renesanse. Latinski bio je carski jezik zakona i vlade, dok je starogrčki bio jezik književnosti, a religija je bila ortodoksija.

Dok je Zapadno Rimsko Carstvo zapalo u srednji vijek, njegova istočna polovina, Istočno Rimsko Carstvo, preživjelo je i snažno se razvilo. To je prevashodno bilo zbog njegove strateške pozicije za trgovinu, ali i načina na koji je uspijevalo odbiti neprijatelje. Vasilije I Makedonac (867-886), osnivač makedonske dinastije bizantskih vladara, rođen je u Trakiji kao sin porodice navodno jermenskog porijekla. Radio je u krugovima utjecajnih ljudi Konstantinopolja i brzo je unaprijeđen od strane cara Mihajla III, na kraju postavši car i vladajući zajedno s njim.

Političkim manevriranjem uspio je sebi osigurati budućnost kao cara, a potom je otpočeo vojne i diplomatske kampanje za učvršćivanje carstva. Ospio je vratiti Kretu i Kipar pod kontrolu, a u isto je vrijeme odbio bugarske pokušaja preuzimanja njegovog teritorija. Njegova dinastija uspjela je odršati period mira tokom kojeg su ekonomija, filozofija, umjetnost i kultura napredovale.

U tom periodu došlo je do prelaska sa zabrane slikanja religijskih likova na slikanje ikona, odražavajući više klasičnih i naturalističkih utjecaja umjetnosti na kulturu. Mozaici poput Djevice i djeteta u Aji Sofiji mogu se vidjeti i danas. Novi umjetnički stil možda je nadahnuo talijanske umjetnike kao što su Cimabue i Giotto prije talijanske renesanse.

Tada je također došlo do brzog porasta u broju književnih djela, kao što je De Ceremoniis ("O ceremonijama bizantskog dvora"), koja se fokusirala na vladavinu, diplomatske interakcije sa susjednim nacijama i ostalim običajima tog vremena. Obrazovanje je također ponovo postalo prioritet i Univerzitet u Konstantinopolju se mogao pohvaliti učenjacima poput Mihaila Psela, koji je napisao djelo Chronographia, historiju četrnaest bizantskih vladara. Za to vrijeme, reformama u zakonu pokušavali su se ograničiti moć i rast velikih zemljoposjednika stvaranjem trgovačkih esnafa, koji su dopuštali državi da kontrolira rast kao što je opisano u Knjizi eparha.

Građevina Magnaura u Konstantinopolju već je postala škola 849. godine, a vodio ju je filozof Lav Matematičar (c. 790 – nakon 869). Većina njegovih djela je izgubljena.

Povezano 
 Makedonska umjetnost (bizantska)
 Pariški psaltir

Bilješke 

Istočnorimska umjetnost