Amalfijska obala
Amalfijska obala (talijanski: Costiera Amalfitana) je južna obala poluotoka Sorrentina, koja formira južni dio Napuljskog zaljeva u Provinciji Salerno (Regija Kampanija, Italija), od Positana na zapadu do mjesta Vietri sul Mare na istoku. Zapravo, njezine prirodne granice su južne padine poluotoka koje tvore brda Lattari, a koja se protežu od brda Picentini do Tirenskog mora, odvajajući napuljski zaljev od Salernoskog zaljeva.

Glavno naselje na obali je Salerno, a ostala su: Vietri sul Mare, Cetara, Maiori, Tramonti, Minori, Ravello, Scala, Atrani, Amalfi, Conca dei Marini, Furore, Praiano i Positano. Obala je zbog svog grubog terena, slikovite ljepote i raznolikosti naselja, od 1997. god. UNESCO-va svjetska baština.

Amalfijska obala je gusto naseljena od ranog srednjeg vijeka, kada je postala refugij Rimljana koji su bježali od Langobarda. Amalfi, koji je osnovan 596. kao utvrđeno naselje, odupirao se Langobardima sve do 838. kad ga je opustošio Sicardo. Ali se već slijedeće godine proglasio prijestolnicom nezavisne Almafijske republike. Od 598. godine republikom vlada izabrani Dužd, a do 11. vijeka ona je postala vodećom pomorskom silom koja je uživala monopol na trgovinu Tirenskim morem. 

Neke zajednice koje su sagrađene u to vrijeme, kao što su Amalfi i Ravello, imaju arhitektonska i umjetnička djela velike vrijednosti. Naime, njihov plan zbijenih kuća koje se gomilaju na strmim liticama, povezane labirintom prolaza i stuba, arhitektura jasnog arapsko-sicilijskog utjecaja, koja podsjećaja na levantske sokake. Neke od najljepših građevina su: Saracenski toranj (Torre Saracena) u Cetari, Romanička katedrala s "Rajskim klaustrom" (jasnog orijentalnog utjecaja) u Amalfiju, crkva San Salvatore de' Bireto u Atrani (gdje se birao amalfijski dužd), te katedrala i vil Rufolo u Ravellu.

Nakon što je Amalfijska republika izgubila pomorsku dominaciju od Genovske, Mletačke republike, te Pise, osvojila ju je Španjolska. Jedine građevine iz tog vremena su tornjevi na obali kako bi se obranila od osmanskih napada.

Seoska područja predstavljaju raznolikost ljudskog prilagođavanja prirodnom okolišu i različitim načinima iskorištavanja terena, kao što su terasasti vinogradi i voćnjaci na nižim padinama, te široki pašnjaci na višim. Na brdima se nalaze brojni mali potoci koji se na nekim mjestima obrušavaju u slikovite slapove. Brojni su i tzv. "mirkro-krajolici", zapanjujuće prirodne tvorevine nastale topografskim i klimatskim varijacijama vapnenačkog krša, na razini mora i iznad.

Američki književnik John Steinbeck je tu smjestio radnju svog romana Positano iz 1953. godine.

Znamenitosti 

 Duomo (katedrala) s klaustrom (Chiostro del Paradiso) u Amalfiju
 Crkva Gospina Uznesenja (Santa Maria Assunta) u Positanou
 Crkve San Salvatore del Birecto i Santa Maria Maddalena u Atrani
 Vile Cimbrone i Rufolo u Ravellu
 Katedrala u Ravellu čiji središnji brod posjeduje "Propovjedaonicu evanđelja" koju je 1272. godine napravio Nicolò di Bartolomeo iz Foggie
 Crkve San Luca i San Gennaro u Praianou 
 Crkva San Pancrazio u Conca dei Marini 
 Fiordo Furore
 Crkva Santa Trofimena i antička rimska vila u Minori
 Grad Ravello unutar dvorca
 Smaragdna špilja u Conca dei Marini
 Put bogova (Sentiero degli Dei) u Ageroli

Vanjske veze 

 Turističke informacije i fotografije Amalfijske obale 
 Video
 Galerija fotografija 

Geografija Kampanije
Tirensko more
Svjetska baština u Italiji