Metody dramatické výchovy
Metody dramatické výchovy umožňují vtáhnout celou osobnost účastníka do procesu. Umožňují tvořit, prožít, sdílet, reflektovat a berou ohled na možnosti jedinců. Výběr metod je nejdůležitějším faktorem výchovně vzdělávacího procesu. Základní skupinu tvoří hry. Hra má pravidla, která musí ostatní
účastníci přijmout.

Metody dramatické výchovy

Dramatická výchova má různou klasifikaci metod. Kritériem dělení je věk účastníků, psychologické hledisko a osobní angažovanost účastníka ve hře.

Základním členěním jsou metody založené na principu hraní rolí, bez kterých by dramatická výchova nešla uskutečnit. Jedná se o postup, při němž se člověk svou vlastní osobou stává někým nebo něčím jiným. 
 Metoda ú(plné) hry: tento typ je založen na modelování situací s využitím všech aktivit – pohybu, řeči, psaní, manipulací s předměty atd.
 Metody pantomimicko-pohybové: pro tento typ metod je základem pohyb, od účastníků není vyžadován zvuk a řeč
 zrcadlení: podstata spočívá v co nejpřesnějším napodobení pohybové akce hráče druhým hráčem
 živé nehybné obrazy (sochy): sehrání určitého jevu, osoby či situace jedním nebo více účastníky beze slov a bez pohybu(konfigurací těla, stabilním mimickým výrazem). 
 Metody verbálně-zvukové: metody založené na zvuku a slově. Např. vypravování, rozhovor, diskuze
 alej: ulička, hráči vytvoří naproti sobě dvě řady s určitou mezerou, kudy prochází některá z důležitých postav, zpravidla je určeno, co alej zastupuje, je vymezeno, v jaké úrovni rolové hry se hráči v řadách budou vyjadřovat k postavě, která uličkou prochází. Postava prochází, naslouchá, reaguje
 brainstorming: hledání nápadů, v první fázi se vystřelují nápady, zapisují se, nahrávají, registrují. V další fázi probíhá obsahová analýza, výběr optimálního řešení
 Improvizace: hraní bez scénáře, vznikající na místě, přímo v procesu. Improvizace poskytuje autentický prožitek ve fiktivní situaci, hráč se v ní setkává a vypořádává se skutečně vzniklou obtíží. Nabízí jak známé, tak dosud neprožité situace, umožňuje poznávat život v celé jeho šíři a poskytuje příležitost vyzkoušet si situace v nezávazné, ale kontrolované podobě.
Další jsou metody doplňkové, které pomáhají metodám základním. 
  Metody graficko-písemné: se používají při startování dramatu, získávání informací, budování důvěry a atmosféry. Využívají beletrii, deníky, dokumenty, dopisy, dotazníky, testy, inzeráty, myšlenkové plány, obrazy, odborné texty, plakáty, projekty.
  Metody materiálově-věcné: se zaměřují na práci s různým druhem materiálu, jako: práce s kostýmem, práce s loutkou, práce se zástupným předmětem.

Principy využívané v metodách dramatické výchovy
 Princip divadelnosti: to znamená, že lidé jsou schopni hrát svým jednáním fikci – fiktivní objekt, situaci, jednání.
 Princip dramatičnosti: to je zaměření na obsah hry (hry „jako“) na určité problémy, konflikty.

Reference 

Divadlo
Výukové metody