Staurotéka
Staurotéka (ze dvou starořeckých slov σταυρός /staurós/, tj. kříž, a θήκη /théke/ tj. schránka, je relikviář určený k uložení a uctívání částečky ze dřeva sv. Kříže.

Typy a formy 
Staurotéka měla nejčastěji formu pravoúhlé dřevěné desky, pobité zlatým plechem, nebo schránky vložené do cestovního či přenosného oltáříku. Ten může mít formu diptychu nebo triptychu s pohyblivými křídly. Výzdoba je řešena na výšku a osově symetricky. Kromě drahokamů, perel či emailu se v ní mohou objevovat postavy římského císaře Konstantina Velikého a císařovny Heleny, také řecké darovací nápisy příslušného byzantského císaře nebo mecenáše a zkratky modliteb. Je-li schránka vložena do oltářního kříže, pak bývá kříž často dvojramenný. Je to relikviářový kříž s přidanou funkcí staurotéky, například zlatý kříž štaufského císaře Fridricha II. z roku 1222. Tzv. korunovační kříž krále Přemysla Otakara II. (v pokladu řezenského dómského pokladu) a korunovační kříž císaře Karla IV. (ve Svatovítském pokladu) rovněž plnily funkci staurotéky.

Samotná relikvie se vkládá (nebo vkládají) do zlaté schránky na osu nebo do středu staurotéky, aby byla viditelná. Buď je pod křišťálovou čočkou, nebo v zasklené či prosklené schránce ve tvaru latinského, řeckého nebo patriaršího kříže. Může mít formu kříže neseného (adorovaného) dvěma anděli (např. staurotéka z Louvru). Byzantské staurotéky mívaly na přední straně posuvné víko. Evropští zlatníci v době románské nebo gotické někdy byzantskou schránku nebo část původní dekorace vložili do nové desky nebo oltářního retáblu (oltářík ze Zwiefaltenu). Jsou-li v desce kromě částečky ze sv. Kříže vloženy různé relikvie světců či Panny Marie, nazývá se plenář.

Historie 
Staurotéky byly zavedeny v Byzantské říši. Kristův kříž byl uložen v chrámu Hagia Sofia v Konstantinopoli, stejně jako staurotéka. Tam se staurotéka při bohoslužbách a slavnostech nosila v procesí před císařem jako symbol jeho moci a spojení s Bohem. Proto byla vždy zdobena také ze zadní strany. Po vyplenění Konstantinopole roku 1204 získali relikvie Svatého kříže a Svaté koruny Kristovy francouzští králové, kteří je uložili ve svém pokladu a rozdělovali křesťanským panovníkům. Poslední staurotéka vznikla v byzantském stylu v 16. století pro benátský chrám sv. Marka.<ref>Joseph Braun, Die Reliquiare des christlichen Kultes und ihre Entwicklung. Freiburg im Breisgau 1940, s. 274</ref> Soupis téměř tří desítek dochovaných stauroték provedl Anatole Frolow, který také vysledoval dary částeček Svatého kříže francouzských králů.

 Významné staurotéky 
 Staurotéka z Pierpont-Morganovy sbírky v New Yorku, kolem roku 800
 Limburská staurotéka v pokladu katedrály v Limburku 10. století, nápis ji označuje za dar císaře Konstantina I. Porfyrogeneta (912–959) a Romana I. (–944) .
 Stavelotský triptych z kláštera ve Stavelotu, románská mosánská práce z let 1156–1158
 Staurotéka z kláštera cisterciaček v Sankt Mariensternu v Horní Lužici
 Staurotéka francouzských králů v Louvru v Paříži
 Staurotéka uherských králů v katedrále v Ostřihomi
 Staurotéka z pokladu dómu v Kolíně nad Rýnem
 Staurotéka z pokladu chrámu San Marco v Benátkách, 16. století

 Odkazy 

 Reference 

 Literatura 
 Joseph BRAUN: Die Reliquiare des christlichen Kultes und ihre Entwicklung. Freiburg im Breisgau 1940, s.264, 274, 513–
 Anatole FROLOW: La relique de la vraie croix. Recherches sur le développement d’un culte (= Archives de l’Orient Chretien, díl 7). Institut Français d’Études Byzantines, Paris 1961

Související články 
 Plenář (relikviář)

Externí odkazy 
 

Náboženské předměty
Románské zlatnické památky
Gotické zlatnické památky
Relikviáře
Byzantské zlatnické památky