Vitalij Kyrejko
Vitalij Dmytrovyč Kyrejko, , , (23. prosince 1926 Šyroke – 19. října 2016) byl ukrajinský hudební skladatel a pedagog.

Život 
Vitalij Kyrejko pochází z města Šyroke v dnešní Dněpropetrovské oblasti. Jeho otec byl učitel a amatérský hudebník a hudební organizátor. Střední školu vystudoval v městě Kobeljaky v Poltavské oblasti (1935–1941). Za druhé světové války (1941–1944) Kyrejko působil jako koncertní mistr v amatérském divadelním souboru, s nímž uvedl např. Natalku Poltavku.

Jeho profesionální činnost je spojena s Kyjevskou konzervatoří, kde studoval v letech 1944–1949 kompozici u významného skladatele Levka Revuckého, který se stal Kyrejkovým celoživotním vzorem. Na konzervatoři zůstal i po absolvování jako vyučující a Revuckého vědecký asistent, dokončil tam roku 1952 aspiranturu, roku 1953 se stal kandidátem hudebních věd, roku 1961 docentem a roku 1978 profesorem; roku 1988 odešel na penzi. Z roku 1945 pochází Kyrejkova první díla opatřená opusovým číslem.

Základem pro Kyrejkovy tvorbu byla vždy ukrajinská lidová hudba a na ni navazující skladatelská tradice (Lysenko, Leontovyč, Stecenko, Verykivskyj, Revuckyj); profesorka Valentyna Antonjuková jej nazývá přímo „Lysenkovým vnukem“. K hudební avantgardě, která se na Ukrajině prosazovala od 60. let 20. století, zaujímal vždy záporný postoj. Je nazýván „posledním romantikem“ ukrajinské klasické hudby.

Kyrejko se soustavně vyhýbal tvorbě na prorežimní témata, což vedlo s jeho silným obdivem k národnímu folklóru (shledává vlivy ukrajinské lidové písně i u Beethovena) a antipatiemi k bolševikům a židům k ovlivnění z „buržoazního nacionalismu“. I když za své první dvě opery získal roku 1966 titul zasloužilého umělce USSR, byly vzápětí staženy z repertoáru; rovněž plánovaná opera Bojarka, zpodobňující konflikt ukrajinského nacionalismu a ruské rozpínavosti, byla za existence Sovětského svazu zakázána a koncertně provedena až roku 2008.

Po dobu brežněvovské éry se proto Kyrejko soustředil na instrumentální hudbu a na lyrické písně a za svou tvorbu – stylově konzervativní a odpovídající požadavkům socialistického realismu – získal roku 1977 i titul národního umělce USSR. Získal rovněž cenu M. V. Lysenka (1985), cenu L. Revuckého, cenu I. Nečuja-Levyckého a roku 2001 se stal rytířem ukrajinského řádu „Za zásluhy‟ („Орден «За заслуги»‟) III. stupně.

Dílo 
Dílo Vitalije Kyrejka je rozsáhlé a žánrově bohaté, obsahuje téměř 300 opusových čísel.

Hudební skladby 
opery
 Lesní píseň (Лісова пісня), na vlastní libreto podle stejnojmenné hry-féerie Lesji Ukrajinky, 1957
 V neděli ráno sbírala byliny (У неділю рано зілля копала), na libreto М. Zocenka podle stejnojmenné povídky Olhy Kobyljanské, 1966
 Marko v pekle (Марко в пеклі), na vlastní libreto podle stejnojmenné hry Ivana Antonovyče Kočerhy, 1966
 Vernisáž na jarmarku (Вернісаж на ярмарку), na libreto Eduarda Javorského а N. Někrasovové podle hry H. Kvitka-Osnovjanenka Saldackyj patret, 1985
 Bojarka (Бояриня), podle stejnojmenné dramatické básně Lesji Ukrajinky, 2008

balety
 Stíny zapomenutých předků (Тіні забутих предків), na libreto F. Kocjubinského a N. Skoruľské podle povídky Mychajla Kocjubynského, 1960
 Vědma, (Відьма), na libreto V. Nerodenka podle básně T. Ševčenka, 1967
 Orgie (Оргія), na libreto N. Skoruľské pole dramatické básně Lesji Ukrajinky, 1977
 Sluneční kámen (Сонячний камінь), na libreto Je. Kušakova, 1982

vokálně-symfonická a symfonická díla
 kantáta Na památku M. Kropyvnyckého (Пам'яті М. Кропивницького, na slova M. Ryľského, 1965, a jiné
 symfonie č. 1, 1952
 symfonie č. 2, 1964
 symfonie č. 3, 1968
 symfonie č. 4, 1970
 symfonie č. 5, 1975
 symfonie č. 6, 1977
 symfonie č. 7, 1986
 symfonie č. 8 Klasická, 1992
 symfonie č. 9, 1994
 symfonie č. 10, 2002
 suita Ukrajinské tance (Українські танці), 1958
 symfonická báseň Don Quijote (Дон Кіхот), 1981 a jiné
 sinfonietta pro smyčcový orchestr, 1971
 koncert pro violoncello a orchestr, 1961
 koncert pro housle a orchestr, 1967
 dvojitý koncert pro housle, violoncello a orchestr a moll, 1971
 Báseň pro klavír a orchestr, 1973
 Fantazie pro klavír a orchestr, 1973
 ouvertury a jiné

komorní instrumentální díla
 první klavírní trio, 1976
 druhé klavírní trio
 klavírní kvintet
 6 smyčcových kvartet
 díla pro sólový klavír, mj.: 24 skladbiček pro děti (1962), jedenáct sonát
 díla pro sólové housle, violy a violoncella

vokální díla
 sbory na slova H. Skorovody, Т. Ševčenka, A. S. Puškina, J. W. Goetha, М. Ryľského, P. Tyčyny, М. Tanka, G. Herwegha a jiných
 cyklus písní Barvy legend (Барви легенд) na slova А. Nimenka, 1973
 romance na slova Т. Ševčenka, Lesji Ukrajinky, І. Franka a jiných
 písně a úpravy lidových písní

další
 hudba k činohrám

Hudebněvědné práce 
 disertace Ukrajinské lidové písně v úpravách sovětských skladatelů pro hlas a klavír, 1953
 jiné hudebněvědné články v odborném a obecném tisku

Odkazy

Reference

Literatura 
  (omezený přístup)
 
 
 

Ukrajinští hudební skladatelé
Sovětští hudební skladatelé
Ukrajinští operní skladatelé
Skladatelé 20. století
Skladatelé 21. století
Narození 23. prosince
Narození v roce 1926
Úmrtí v roce 2016
Úmrtí 19. října
Muži