Ján Palárik
Ján Palárik (27. duben 1822, Raková – 7. prosinec 1870, Majcichov u Trnavy) byl slovenský katolický kněz, spisovatel-dramatik, publicista, překladatel a národní buditel. Patřil vedle Jána Chalupky k nejznámějším slovenským dramatikům 19. století.

Život 
Jeho otec Šimon Palárik († 4. března 1841) byl místní učitel a varhaník. Matka Anna byla rozená Pastorková. Ján Palárik měl sedm sourozenů, dospělosti se vsak dožili jen jeho dva bratři a dvě jeho sestry. Počáteční vzdělání, i hudební, dostal od rodičů. Gymnázium studoval v Prešově a Kecskemétu, teologii pak studoval v Ostřihomi, Bratislavě a Trnavě. Spolu s Jozefem Viktorinem, Martinem Hattalou a hrabětem Rudolfem Nyárim zde vytvořili kroužek národně uvědomělých, pokrokově a racionalisticky orientovaných seminaristů.

Po vysvěcení působil ve Starém Tekově, Vindšachte (dnes Štiavnické Bane) a Banské Štiavnici. V letech 1852-1862 působil na německé faře v Pešti. V šedesátých letech 19. století se začal věnoval politické publicistice, přispíval zejména do časopisu Priateľ školy a literatúry a Slovenských novín. Významným způsobem zasáhl do dobových jazykových sporů týkajících se podoby spisovného slovenského jazyka – ve svých článcích hájil tzv. štúrovskou slovenštinu.
 
Spoluzakládal Matici slovenskou, pro její potřeby pak posuzoval divadelní hry a byl také pořizovatelem čítanek a gramatiky pro katolické školy. V roce 1868 se účastnil založení nové politické strany – Novej školy slovenskej. Jejím cílem bylo spolu s uherskou levicí obnovit zákony z roku 1848 a učinit z rakouské reálné unie pouhou unii personální.

Své politické názory Palárik otevřeně prezentoval i v almanachu Lipa (1864), kde nabídl vlastní variantu řešení vztahů mezi slovanskými národy: necentralistickou, demokratickou a federalistickou reformu slovanské myšlenky s odmítnutím ruského absolutismu – čímž se polemicky vymezil zejména vůči rusofilské koncepci Jána Kollára.
 
Od roku 1862, na přímluvu hraběnky Esterházyové-Bezobrazovové, působil v Majcichově až do své smrti. Zemřel v důsledku žaludečních vředů. V Majcichově je i pohřben a v místním kulturním domě lze navštívit jeho pamětní místnost.

Dílo 

Zpočátku byl činný zejména v periodikách; vydával časopis Cyrill a Method a za prosazování ekumenismu a demokratizačních reforem v církvi na jeho stránkách byl potrestán církevním vězením a přeložením do Pešti. Později redigoval Katolícke noviny pre dom a cirkev. Jeho literární dílo se skládá zejména z dramat, ale také z mnoha publicistických děl a několika učebnic (náboženství, čítanek, gramatik pro slovenské školy). Ve svých dílech vyjadřuje zejména opravdové vlastenectví a snahu o rozmach slovenského jazyka i kultury.
 
Pro jeho veselohry je typická komediální zápletka postavená na principu záměny postav, satirické zobrazení pokřivenosti společenského života i lidských charakterů a problematika národního odpadlictví. Všechny jeho hry byly inscenované u divadelních ochotníků a zaznamenaly velký úspěch. S odstupem času bývají hodnoceny jako příliš dobově determinované, přičemž se vyzdvihuje zejména jejich dokumentární hodnota – věrně popisují dobovou atmosféru, takže jsou důležitým přínosem pro pochopení epochy, v níž autor žil.

Byl i překladatelem, z němčiny překládal především Ch. Schmida (Spisy pre mládež, 1955-1856). Používal pseudonymy Beskydov, Ján Bezkydov či Paliarik Ján.

Dějiny divadla a teatrologie 
Palárik spolu s Jonášem Záborským a Janem Chalupkou patřili k trojici nejvýznamnějších slovenské dramatiků 19. století. Encyklopedie slovenských spisovatelů u hesla Jana Palárika uvádí, že Palárikova veseloherní tvorba představuje v jasných barvách atmosféru ze závažného dějinného úseku národní aktivity s dodatkem, že před Palárikem byl tento barvitý rozměr spojen s životním optimismem národní kultuře neznámý. Dějiny slovenské literatury uvádějí, že Palárik dílem Inkognito uvedl na scénu lid jako \"protiklad maloměstských odrodilců\" a dodává, že postavy mají \"kocourkovské vlastnosti\" jako např.. napodobování pánů či pletení maďarských, německých a francouzských slov. Jak uvádí kulturolog Lukáš Perný "Palárikovy hry překypují výsměchem mamonářství, pokrytectví, aristokratického povýšenictví nebo elitářství, lakomství, ale i násilného pomaďarčování. Jejich typickým znakem je komediální zápletka postavená na principu záměny postavy, společenská satira společenských vrstev."

Palárik je také autorem studie, v níž popsal vlastní divadelní principy, čímž přispěl i do divadelní teorie, resp. teatrologie. Důležitosti dramatické národní literatury vyšly v časopise Sokol.

Filosofické a politické postoje 
Palárikovy sociální, politické, geopolitické, etické a filozofické názory obsahují myšlenku rovnoprávnosti mezi národy a optimisticky předpokládali federalizaci Uherska. Požaduje uznání národního jazyka jako prostředku národní osvěty. Národní jazyk považuje za integrální součást občanství (a s ním souvisí svoboda vyučování, svoboda tisku, národní osvěta a vzdělanost) a tvrdě kritizuje zaznávání národních práv.

Lukáš Perný uvádí, že Palárik ve svých textech filozoficky pracuje s termínem svoboda a to v etatistickém/komunitárním duchu (svobodná obec, svoboda jednotlivých kmenů, duch svobody; národní samostatnosti, samospráva a svoboda; samostatné svobodné státy slovanské atd.) a také s ideou rovnoprávnosti mezi národy.

Zastával také demokraticko-reformní zásahy do církve, což církev pobouřilo a uvrhla ho do církevního vězení a bez jeho souhlasu bylo zveřejněno prohlášení, ve kterém se zříká svých názorů.

Ocenění 
 Je po něm pojmenována obec Palárikovo
 od roku 2001 i Divadlo Jána Palárika v Trnavě
 Divadelní soubor J. Palárika
 Palárikova Raková, festival ochotnických divadel

Odkaz Jana Palárika připomínají i:

 Raková (kulturní dům, památná tabule na místě rodného domu, památní pokoj, pomník),
 Starý Tekov (památník),
 Hronské Kľačany (památník),
 Štiavnické Bane (památné tabule pro kontext vydávání Cyrilla a Methoda a památná tabule na kostele svatého Josefa),
 Hoste (památná tabule),
 Abraham (památná tabule),
 Opoj (památná tabule);
 pamětní tabule v kostele sv. Terezie v Budapešti;
 busta, hrob a památný pokoj v Majcichově.

Bibliografie

Publicistika 
 1852 – Ohlas pravdy v záležitosti spisovné reči slovenské
 1858 – Concordia (almanach vydaný ve spolupráci s J. Viktorínom)
 1860 – Dôležitosť dramatickej národnej literatúry

Divadelní hry 
 1858 – Inkognito (veselohra)
 1860 – Drotár (veselohra)
 1862 – Zmierenie alebo Dobrodružstvo pri obžinkoch (veselohra)
 1871 – Dimitrij Samozvanec (tragédie)

Odkazy

Reference

Literatura 
 ČAVOJSKÝ, Ladislav: O pôvodnosti Palárikovho dramatického diela. In: Slovenské divadlo, roč. 3, 1955, č. 3, s. 233 – 244.
 ČAVOJSKÝ, Ladislav: Nepochopený Palárik. In: Slovenské divadlo, roč. 8, 1960, č. 1, s. 239 – 244.
 ČEPAN, Oskár: J. Palárik a poučenie zo slovenského liberalizmu. In: Slovenská literatúra, roč. 3, 1956, č. 3, s. 322 – 329.
 GAŠPARÍK, Mikuláš: Zápas o demokratizáciu slovenskej literatúry v šesťdesiatych rokoch 19. storočia. In: Slovenská literatúra, roč. 7, 1961, č. 3, s. 265 – 277.
 Ottův slovník naučný, heslo Palárik. Sv. 19, str. 87
 VAVROVIČ, Jozef: Ján Palárik, jeho ekumenizmus a panslavizmus. Martin: Matica slovenská, 1993.
 PERNÝ, Lukáš: Vyhĺbil základy pre modernú slovenskú drámu. In. Slovenské národné noviny, 2022.
 PERNÝ, Lukáš, SCHWARZ, Jozef: Ján Palárik – 200 rokov od narodenia, život, dielo a filozofické postoje. In: Matica slovenská, 2022
 KRÁTKÝ, Matúš: Filozofia Jána Palárika. In: Matica slovenská

Externí odkazy 
 
 
 Sobrané dramatické spisy Jána Palárika (Beskydova), 1. sväzok - dostupné v Digitální knihovně UKB
 Sobrané dramatické spisy Jána Palárika (Beskydova), 2. sväzok – dostupné v Digitální knihovně UKB

Slovenští spisovatelé
Slovenští římskokatoličtí duchovní
Slovenští překladatelé
Slovenští dramatici
Slovenští politici
Narození v roce 1822
Narození 27. dubna
Narození v Rakové
Úmrtí v roce 1870
Úmrtí 7. prosince
Úmrtí v Majcichově
Muži