Myroslav Skoryk
Myroslav Mychajlovyč Skoryk (, 13. července 1938, Lvov, Polská republika, dnes Ukrajina – 1. června 2020) byl ukrajinský hudební skladatel, pedagog a hudební vědec.

Život 
Myroslav Skoryk se narodil 13. července 1938 ve Lvově v rodině inteligence: oba jeho rodiče vystudovali na Vídeňské univerzitě, jeho otec byl ředitelem gymnázia v Sambiru a jeho matka učitelkou chemie, dědeček byl známý etnograf. Rodiče byli jen amatérskými hudebníky – otec hrál na housle a matka na klavír – Skorykovou pratetou však byla slavná operní pěvkyně Solomija Krušelnycka (1872–1952). Po obsazení západní Ukrajiny Sovětským svazem v září 1939 byla rodina Skorykových, jako mnoho jiných ukrajinských intelektuálních rodin, vystavena útisku; Krušelnycka, která se právě nacházela na návštěvě ve Lvově, byla výměnou za bezpečnost vlastní a své rodiny donucena prodat sovětskému státu za symbolickou cenu veškerý svůj majetek v Itálii.

V době německé okupace Lvova projevovala rodina Skorykových protisovětské postoje a jeho starší bratr bojoval v řadách 14. dobrovolnické divize SS „Halič“; po skončení války se mu podařilo uniknout na Západ a usadit se v Austrálii. V roce 1945 začal Myroslav Skoryk navštěvovat lvovskou hudební školu, ale roku 1947 byla celá jeho rodina deportována na Sibiř do Anžero-Sudženska v Kemerovské oblasti. Tam neměl možnost pokračovat v soustavném studiu hudby, přesto se však učil u dalších politických vězňů – u Valentiny Kantorovové, Rachmaninovy žačky, hru na klavír a u Volodymyra Panasjuka hru na housle. Z této doby pocházejí i jeho první skladatelské pokusy.

Po Stalinově smrti roku 1953 nastalo jisté uvolnění a v roce 1955 se sedmnáctiletý Myroslav Skoryk mohl vrátit do Lvova (avšak sám, jeho rodiče byli propuštěni až později). Nastoupil na Lvovskou státní konzervatoř ke studiu hudební vědy, protože samostatný kurs kompozice zde tehdy ještě neexistoval. Hodiny kompozice bral nejdříve u slavného lvovského skladatele Stanislava Ljudkevyče, ten ho ale (podle Skorykových vzpomínek) vyhodil ze své třídy jako zcela netalentovaného; poté studoval u Romana Simovyče, kde dopadl podobně, a studia dokončil roku 1960 u Adama Soltyse. Absolvoval kantátou Vesna na slova Ivana Franka. V letech 1960–1963 pokračoval ve studiu kompozice a hudební vědy aspiranturou na Moskevské státní konzervatoři u Dmitrije Kabalevského, které ukončil obhajobou disertace na téma Osobité rysy modality v hudbě S. Prokofjeva; roku 1967 získal doktorský titul v oboru hudební vědy.

Již od roku 1963 začal Skoryk sám vyučovat na Lvovské státní konzervatoři hudební teorii a kompozici. V roce 1964 získal nečekanou skladatelskou příležitost, když jej režisér Sergej Paradžanov požádal o kompozici hudby k filmu Stíny zapomenutých předků, odehrávajícího se na v západoukrajinských Karpatech. Film se stal významnou událostí ukrajinské kulturní historie a jeho hudba uvedla mladého skladatele do obecného povědomí a získala mu pochvalný dopis Dmitrije Šostakoviče; Skoryk svou hudbu přepracoval do koncertní podoby pod názvem Huculský triptych. V roce 1966 se Skoryk přestěhoval do Kyjeva a začal vyučovat na kyjevské konzervatoři (nyní Ukrajinská národní hudební akademie), a to od toku 1971 jako docent a od roku 1985 jako profesor. Od roku 1999 zde byl vedoucím katedry historie ukrajinské hudby. V roce 1984 začal vyučovat současně opět na lvovské konzervatoři, kde se postupně stal vedoucím katedry kompozice. Mezi Skorykovy nejvýznamnější žáky patří Jevhen Stankovyč, Ivan Karabyc, Osvaldas Balakauskas, Oleh Kiva, Volodymyr Zubyckyj nebo Volodymyr Šumejko.

V roce 1987 se Skoryk přestěhoval zpět do Lvova, na počátku 90. let 20. století pak odešel do Spojených států a roku 1996 do Austrálie k příbuzným, v roce 1999 se však vrátil opět na Ukrajinu. Vystupoval však pravidelně v Evropě, Spojených státech, Kanadě a Austrálii jako klavírista a dirigent především vlastních skladeb.

Skoryk se již roku 1963 stal (v té době nejmladším) členem Svazu skladatelů USSR (nyní Svaz skladatelů Ukrajiny). Od roku 1968 byl jeho tajemníkem a od roku 1988 vedoucím lvovské pobočky svazu. V letech 2006–2010 byl spolu s Jevhenem Stankovyčem spolupředsedou Svazu skladatelů Ukrajiny, pak byl zvolen jeho čestným předsedou.
 
Myroslav Skoryk byl od roku 2002 uměleckým vedoucím festivalu Kyiv Music Fest a od roku 2005 předsedou poroty festivalu Červona ruta. V dubnu 2011 byl jmenován uměleckým vedoucím Ukrajinské národní opery v Kyjevě.

Myroslav Skoryk měl manželku Adrianu a dvě děti, Milanu a Nazara.

Ceny a vyznamenání 
 1968 – Ukrajinská republiková komsomolská cena N. Ostrovského (1968)
 1969 – Zasloužilý umělec USSR
 1971 – Řád „Znak cti“
 1987 – Státní cena USSR T. H. Ševčenka (za violoncellový koncert)
 1988 – Národní umělec USSR
 1990 – Vítěz skladatelské soutěže M. a I. Kocových
 1998 – Řád „Za zásluhy“ III. stupně
 2001 – Člen-korespondent Akademie umění Ukrajiny
 2006 – Řád „Za zásluhy“ II. stupně
 2008 – Hrdina Ukrajiny se Státním řádem
 2010 – Řád „Za zásluhy“ I. stupně
 2011 – Držitel jubilejní medaile prezidenta Ukrajiny „20 let nezávislosti Ukrajiny“

Skladatelské dílo 
Myroslav Skoryk se ve svém díle vyhýbal hudební avantgardě, kterou od 60. let 20. století pěstovala většina jeho vrstevníků. Jeho hudba je často inspirována západoukrajinským (karpatským) folklórem – skladatel přitom experimentuje s jeho základními rytmickými a melodickými prvky při použití soudobých kompozičních technik –, ale i městskou salónní hudbou a od 90. let též prvky současné populární hudby, především jazzu. Mezi své skladatelské vzory počítá Dmitrije Kabalevského, Sergeje Prokofjeva, Igora Stravinského a Daria Milhauda.

Hudebně-dramatická díla 
 Kameníci (Каменярі), balet podle Ivana Franka, 1967 (premiéra Lvov 1967)
 0:0 pro nás (0:0 на нашу користь), hudební komedie na libreto Vickerse a O. S. Kanevs'kého, 1969 (premiéra Charkov 1970)
 Harlekýnovy písně (Пісні Арлекіна), pohádkový muzikál pro děti na libreto O. Vratar'ové, 1978 (premiéra Kyjev 1978)
 Solomija Krušeľnyc'ka (Соломія Крушельницька), balet, 1992
 Mojžíš (Мойсей), opera na libreto Bohdana Steľmacha podle Ivana Franka, 2001 (premiéra Lvov 2002)
 Návraty Buttterfly (Повернення Баттерфляй), balet s využitím hudby G. Pucciniho

Vokálně-symfonická díla 
 Jaro (Весна), kantáta pro sólisty, sbor a orchestr, na slova Ivana Franka, 1960
 Člověk (Человек), kantáta pro sólisty, sbor a orchestr, na (ruská) slova Eduardase Mieželaitise, 1964
 Tři ukrajinské svatební písně (Три українські весільні пісні) pro hlas a orchestr, na slova lidové poezie, 1978
 Hamalija (Гамалія), báseň-kantáta pro sbor a orchestr na slova Tarase Ševčenka, 2003/2005

Symfonická díla 
 Symfonická báseň Valčík (Вальс), 1960
 Symfonická báseň Silnější než smrt (Сильніше смерті), 1963
 Huculský triptych (Гуцульський триптих) pro symfonický orchestr, 1965
 Houslový koncert č. 1, 1969
 Karpatský koncert (Карпатський концерт) pro velký orchestr, 1972
 Suita z hudby ke hře Lesji Ukrajinky Kamenný vládce (Камінний господар), 1973
 Partita č. 4 pro symfonický orchestr, 1974
 Klavírní koncert č. 1 Mládežnický (Юнацький), 1977
 Melodie v a moll pro housle a orchestr, 1982
 Klavírní koncert č. 2, 1982
 Koncert pro violoncello a orchestr, 1983
 Houslový koncert č. 2, 1989
 Symfonická báseň 1933, 1993 (věnováno 60. výročí ukrajinského hladomoru)
 Symfonická báseň Vzpomínka na vlast (Спогад про Батьківщину), 1993 (věnováno 100. výročí počátku ukrajinské emigrace do USA)
 Klavírní koncert č. 3, 1995
 Houslový koncert č. 3, 2001
 Houslový koncert č. 4, 2002
 Houslový koncert č. 5, 2004

Komorní instrumentální hudba 
 Smyčcový kvartet F dur, 1959
 Suita pro smyčcový orchestr, 1961
 Sonáta č. 1 pro housle a klavír, 1963
 Partita č. 1 pro smyčcový orchestr, 1966
 Recitativ a rondo pro klavírní trio, 1968
 Partita č. 2 pro komorní orchestr, 1970
 Tři fantazie z loutnové tabulatury XVI. století, transkripce pro komorní orchestr, 1973
 Partita č. 3 (pro komorní orchestr, též verze pro smyčcové kvarteto), 1974
 Sonáta č. 2 pro housle a klavír, 1990
 Diptych pro smyčcový kvartet (též verze pro komorní orchestr), 1993
 Fantazie na téma písní Beatles pro smyčcový orchestr, 1993
 Sonáta pro violoncello a komorní orchestr A-RI-A", 1994
 Partita č. 6 pro smyčcové kvarteto, 1996
 Lístek do památníku (Альбомний аркуш) pro smyčcový orchestr, 1997
 Partita č. 7 pro dechové kvinteto, 1998
 Karpatská rapsodie (Карпатська рапсодія) pro klarinet a klavír

 Skladby pro klavír 
 Sonáta, 1958
 Cyklus skladeb V Karpatech (В Карпатах), 1959
 Variace, 1961
 Rondo, 1962
 Burleska 1964
 Blues, 1964
 Z dětského alba (Із Дитячого альбому), pět skladbiček pro děti, 1965
 Partita č. 5, 1975
 Toccata, 1978
 Šest preludií a fug, 1986–1989
 Tři extravagantní tance pro čtyřruční klavír, 1995
 Parafráze na témata z Pucciniho opery Madame Butterfly Šest jazzových skladeb

 Vokální hudba 
 Čtyři romance na slova Tarase Ševčenka, 1962
 Roční období, čtyři miniatury pro smíšený sbor a capella, 1994
 Žalm č. 50 pro soprán a sbor, 1999
 Rekviem, 1999
 Mše pro sbor, 1999/2001
 Tři žalmy (č. 38 pro ženský, č. 12 pro mužský a č. 53 pro smíšený sbor a capella), 2003
 Dněpr (Дніпр), balada pro baryton na motivy N. Gogola, 2004
 Liturgie svatého Jana Zlatoústého, 2005
 estrádní, populární, jazzové písně

 Divadelní a filmová hudba 
Hudba k řadě divadelních her, filmů a televizních pořadů, mj.
 1964 Stíny zapomenutých předků (Тіні забутих предків), film
 1967 Jak kozáci vařili kuliš (Як козаки куліш варили), animovaný film
 1971 Živá voda (Жива вода), film
 1972 Za tvým osudem (За твою долю), film
 1974 Labutě letí (Гуси-лебеді летять), film
 1974 Pozoruhodný život (Особисте життя), film
 1979 Hryškovy knížky (Гришкові книжки), animovaný film
 1981 Vysoký průsmyk (Високий перевал), film
 1991 Nám zvony nehrály, když jsme umírali (Нам дзвони не грали, коли ми вмирали), film
 1994 Carevna (Царівна), televizní seriál
 2007 Lišák Mykyta (Лис Микита), animovaný seriál

 Adaptace 
 24 Paganiniho capriccií, transkripce pro symfonický orchestr (1989–1998)

 Ediční práce 
 Junácká symfonie Mykoly Lysenka, redakce
 opera Na rusalčiny velikonoce (На Русалчин Великдень) Mykoly Leontovyče, redakce, orchestrace a dokončení, 1975
 opera Kupalo (Купало) Anatola Vachnjanyna, redakce a orchestrace
 opera Roxolana Denyse Sičynského, redakce a orchestrace
 opera Záporožec za Dunajem Semena Hulaka-Artemovského, redakce a kompozice předehry, 2007

 Hudebněvědné dílo 
 Прокофьев и Шенберг (Prokofjev a Schönberg), in: Советская музыка, 1962, č. 1.
 Ладова система С.Прокоф'єва (Harmonický systém S. Prokofjeva), Kyjev, Музична Україна, 1969.-99 с.
 Майбутнє нашої музики. З доповіді заступника голови правління Спілки композиторів України на пленумі правління Спілки (Budoucnost naší hudby. Z referátu předsedy vedení Svazu skladatelů Ukrajiny na plénu vedení Svazu), Kyjev Музика. 1971, č. 1.-С. 8-9.
 Музыкальное творчество и критика – Выступление на пленуме правлення Союза композиторов СССР (Hudební tvorba a kritika – Vystoupení na plénu vedení Svazu skladatelů SSSR), in: За действенную музыкальную критику. Сб. статей и выступлений, ed.. Г. Друбачевская. Moskva, Советский композитор, 1974, s. 77–78.
 О прогрессивном и догматическом новаторстве (O pokrokovém a dogmatickém novátorství), in: Советская музыка, 1971, č. 8, s. 17–23.
 Особенности лада музыки С. Прокофьева (Zvláštní rysy harmonie v hudbě S. Prokofjeva), in: Проблемы лада. Сб. статей, ed. К.Южак, Moskva, Музыка, 1972, s. 226–238.
 Про природу і спрямованість новаторського пошуку в сучасній музиці // Сучасна музика. Вип 1. — К.: Музична Україна, 1973, s. 3–24. (Співавтор- В.Задерацький).
 Слово про композитора [І.Соневицького] (Slovo o skladateli [I. Sonevic'kém]), in: Соневицький I.: Солоспіви: Для голосу і фп., Kyjev: Музична Україна, 1993, s. 5–6.
 Структура і виражальна природа акордики в музиці XX ст. (Struktura a výrazovost akordiky v hudbě XX. století''), Kyjev, Музична Україна, 1983, 160 s.

Odkazy

Externí odkazy

Reference

Literatura 
  (omezený přístup)
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Ukrajinští hudební skladatelé
Sovětští hudební skladatelé
Ukrajinští operní skladatelé
Skladatelé 20. století
Skladatelé 21. století
Hrdinové Ukrajiny
Absolventi Lvovské konzervatoře
Narození 13. července
Narození v roce 1938
Narození ve Lvově
Úmrtí 1. června
Úmrtí v roce 2020
Úmrtí v Kyjevě
Muži
Pohřbení na Lyčakovském hřbitově