Konstantin Päts
Konstantin Päts (23. února 1874, Tahkuranna – 18. ledna 1956, Buraševo) byl meziválečný estonský politik, pětkrát předseda vlády, diktátor a poslední prezident samostatného Estonska. Začínal jako levicový žurnalista, postupem času se přiklonil ke konzervativní a autoritativní diktatuře. Odpůrci mu vytýkali rozsáhlé obchodní podnikání a těsné styky se SSSR (Päts např. zprostředkoval tajný prodej ruského zlata na Západ).

Život 
Narodil se v rolnické rodině v malé obci na mořském pobřeží v jihozápadním Estonsku. Studoval práva, ale roku 1901 založil estonsky psané noviny Teataja (Hlasatel) a stal se levicovým novinářem.
V roce 1904 se stal místostarostou Tallinnu.

Při estonském povstání roku 1905 (jež vypuklo v souvislosti s ruskou revolucí) vyzýval ve svém listě ke zdrženlivosti, přesto byl carskými úřady (Estonsko bylo tehdy součástí Ruské říše) označen za jednoho z hlavních iniciátorů nepokojů a byl odsouzen k smrti. Podařilo se mu uprchnout ze země, nejprve do Švýcarska, posléze do Finska. Do Estonska se mohl vrátit roku 1910, přesto musel na krátký čas (1910-1911) do vězení.

V roce 1917 začal působit v hnutí za estonskou nezávislost, jež byla vyhlášena v únoru 1918. Byl jedním ze tří členů Výboru na záchranu Estonska, který 24. února vydal Estonskou deklaraci nezávislosti, načež se Päts stal předsedou prozatímní vlády. Vzápětí byl zatčen německými vojáky, kteří v té době estonské území okupovali, ale po příměří v listopadu 1918 byl propuštěn a mohl pokračovat ve funkci. V prozatímní vládě zastával též funkci ministra zahraničí (1918) a ministra války (1918-1919), takže řídil estonská vojska ve válce o nezávislost (proti Rudé armádě a tzv. Baltské domobraně).

Po vybojování nezávislého státu se postavil do čela pravicové agrárnické strany (Põllumeeste Kogud, později Asunikkude ning väikemaapidajate Koondis). V letech 1922–1923 byl předsedou parlamentu (Riigikogu) a pětkrát zastával funkci riigivana (kombinace prezidenta a premiéra). Na konci jeho posledního období začal v Estonsku růst vliv fašistického hnutí Vaps (Eesti Vabadussõjalaste Keskliit). Aby zabránil nástupu spíše proněmeckého hnutí k moci, provedl Päts státní převrat (s podporou armády i parlamentu), nechal zatknout vůdce hnutí a přisoudil si diktátorské pravomoci. Roku 1935 založil Vlasteneckou ligu (Isamaaliit), která byla jedinou povolenou stranou v zemi. Roku 1937 se nechal zvolit tzv. prezidentem-regentem a roku 1938, po přijetí nové ústavy, prezidentem. Byl oslavován jako osvoboditel a zachránce národa, města mu stavěla pomníky a udělovala čestná
občanství. Jeho autoritářský režim (zvaný někdy „čas ticha“) trval až do okupace Estonska Sovětským svazem v červnu 1940. Päts musel podepsat množství prosovětských a vlastně protiústavních dekretů a pak byl Sověty zatčen. I s rodinou byl deportován do obce Buraševo u Tveru, asi 130 km severozápadně od Moskvy, kde v internaci zemřel roku 1956.

Vyznamenání 
  Kříž svobody I. třídy, I. stupně – Estonsko, 23. února 1920
  Kříž svobody III. třídy, I. stupně – Estonsko, 14. prosince 1920
  Řád estonského červeného kříže III. třídy – 22. února 1921
  Řád estonského červeného kříže I. třídy – Estonsko, 25. listopadu 1925
  Řád orlího kříže I. třídy – Estonsko, 14. února 1929
  rytíř Řádu bílé orlice – Polsko, 1934
  Řád bílé hvězdy I. třídy s řetězem – Estonsko, 24. dubna 1938
  Řád státního znaku I. třídy s řetězem – Estonsko, 24. dubna 1938
  velkokříž Řádu Dannebrog – Dánsko
  velkokříž Řádu čestné legie – Francie
  vellkokříž Řádu svatého Mauricia a svatého Lazara – Italské království
  velkokříž Řádu tří hvězd – Lotyšsko

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Heslo v Britannice

Premiéři Estonska
Prezidenti Estonska
Estonští politici
Vězni gulagů
Absolventi Tartuské univerzity
Nositelé Řádu bílé orlice
Nositelé velkokříže Řádu čestné legie
Rytíři velkokříže Řádu sv. Mauricia a sv. Lazara
Nositelé Řádu estonského červeného kříže
Nositelé Řádu orlího kříže
Nositelé velkokříže Řádu tří hvězd
Nositelé Kříže svobody
Rytíři velkokříže Řádu Dannebrog
Nositelé řádového řetězu Řádu bílé hvězdy
Nositelé řádového řetězu Řádu státního znaku
Narození v roce 1874
Narození 23. února
Úmrtí v roce 1956
Úmrtí 18. ledna
Muži