Jiří Horáček (fyzik)
Jiří Horáček (* 2. února 1945 v Nové Pace) je český teoretický fyzik, profesor Univerzity Karlovy v Praze, kde působí na Ústavu teoretické fyziky Matematicko-fyzikální fakulty. V letech 2003-2011 byl ředitelem tohoto ústavu. Zabývá se teoretickou atomovou a molekulovou fyzikou, především numerickým řešením integrálních a diferenciálních rovnic kvantové teorie rozptylu a aplikacemi na rezonanční srážky elektronů s molekulami.

Život 
Své mládí prožil Jiří Horáček v podkrkonošském městečku Nová Paka. Jeho otec, Jiří Horáček, byl úředníkem a řadu let byl předsedou Sokola Nová Paka (do roku 1970) a maminka, Marta Horáčková (rozená Pátá), byla učitelkou hudby a hry na klavír. V Nové Pace navštěvoval základní i střední školu a od mládí se věnoval též hudbě, především hře na housle, které se učil u houslového mistra Josefa Muziky. Přestože se později profesně věnoval jinému oboru, hra na housle zůstala nedílnou součástí jeho života, pravidelně hraje ve smyčcovém kvartetu, se skupinou Čtyři a půl, či s přáteli Českou mši vánoční.

Po maturitě na Střední všeobecně vzdělávací škole (dnešní Gymnázium) v Nové Pace v roce 1963 studoval Jiří Horáček fyziku na Univerzitě Karlově v Praze. Studium se zaměřením na teoretickou fyziku dokončil na Matematicko-fyzikální fakultě v roce 1968 obhajobou diplomové práce Teorie srážek elektronů s atomy pod vedením prof. Jozefa Kvasnici, který později vedl též jeho kandidátskou práci. Na podzim roku 1968 nastoupil roční základní vojenskou službu a o rok později byl přijat na studijní pobyt na Katedře teoretické fyziky MFF UK. V roce 1972 dosáhl titulu RNDr. za práci Nová forma fázové rovnice a v roce 1975 vědecké hodnosti CSc. za Příspěvek k teorii tříčásticového rozptylu. Během tohoto období se seznámil se svojí budoucí ženou, lékařkou Evou Plchovou, s kterou se oženil v roce 1974 (svědkem mu byl prof. Kvasnica). Mají spolu dvě dcery, Jitku (1975) a Olgu (1978).

Po skončení aspirantury zůstal na Katedře teoretické fyziky, ale absolvoval též několik zahraničních pobytů, z nichž nejvýznamnější byl v letech 1979-1981 studijní pobyt na Tohoku University v Sendai v Japonsku. Zde pracoval s prof. T. Sasakawou na použití metody řetězových zlomků v atomové fyzice. Z této spolupráce vznikly dva články publikované v časopise Physical Review A, které patří k jeho nejcitovanějším pracím. Kromě vědecké práce se za pobytu v Japonsku věnoval též karate, v němž získal černý pás (1. dan). Po návratu do Československa vedl řadu let karatistický oddíl Slavoj Hloubětín a vychoval více než 100 žáků.

Po revoluci v roce 1989 působil jako hostující profesor na University of Southern California v Los Angeles (1991) a v roce 1994 byl pozván k ročnímu přednáškovému pobytu na Technische Universität München v Mnichově. Další zahraniční stáže absolvoval i na dalších univerzitách v Japonsku, Německu, Francii, Itálii, Sovětském svazu atd.

V roce 1986 mu byl přiznán Akademií věd vědecký kvalifikační stupeň „samostatný vědecký pracovník“ a v roce 1992 stupeň „vedoucí vědecký pracovník“. V roce 1991 obhájil doktorskou disertační práci Příspěvek ke studiu problémů fyziky několika částic a byla mu přiznána vědecká hodnost DrSc. O rok později se Jiří Horáček habilitoval prací Řešení integrálních rovnic teorie rozptylu a byl jmenován docentem pro obor fyzika, směr teoretická fyzika. V roce 1997 byl jmenován profesorem na Univerzitě Karlově v Praze pro tentýž obor. Během svého působení na Matematicko-fyzikální fakultě vedl Jiří Horáček práce řady studentů, ať už magisterského, nebo doktorského studia. Byl též členem vědecké rady fakulty a promotorem při slavnostních promocích. Na podzim roku 1999 byla Katedra teoretické fyziky přejmenována na Ústav teoretické fyziky a od roku 2003 do roku 2011 byl Jiří Horáček jeho ředitelem.

Vědecká práce 
Hlavním tématem vědecké práce Jiřího Horáčka je aplikace kvantové teorie rozptylu v jaderné, atomové a molekulární fyzice. Zabýval se zejména vývojem efektivních metod pro řešení integrálních rovnic teorie rozptylu, především Lippmannovy-Schwingerovy rovnice. Jeho metoda řetězových zlomků pro výpočet rozptylových veličin v atomové fyzice, kterou vyvinul s Tatuyou Sasakawou za svého pobytu na Tohoku univerzitě v japonském městě Sendai, se dodnes používá pro výpočty srážek v jaderné, atomové i molekulární fyzice.

V roce 1991 tuto metodu upravil společně s L. S. Cederbaumem a H.-D. Meyerem z univerzity v Heidelbergu a výslednou tzv. Schwingerovu-Lanczosovu metodu použil k řadě výpočtů jaderné dynamiky rezonančních srážek elektronů s dvouatomovými molekulami a srážek záporných iontů s atomy, které provedl ve spolupráci se svými studenty a s Wolfgangem Domcke z Technické univerzity v Mnichově. Výsledné účinné průřezy procesů jako vibrační excitace molekuly po dopadu elektronu, disociační záchyt elektronu na molekule a asociační odtržení elektronu publikoval pro molekulu vodíku, halogenovodíky a další systémy.

Jiří Horáček se též zabýval rozvojem metod pro výpočty rozptylových fázových posunů, pro určení rezonančních parametrů pomocí metody analytického prodloužení a pro inverzní problém v teorii rozptylu.

Ocenění 
V roce 1986 získal cenu Českého literárního fondu za vědeckou práci a v roce 2011 Pamětní medaili Matematicko-fyzikální fakulty UK za dlouholetou vědeckou a pedagogickou činnost.

Publikační činnost 
Jiří Horáček je autorem či spoluautorem více než 90 vědeckých prací převážně z teoretické fyziky a numerické matematiky, které byly citovány ve více než 500
dalších vědeckých pracích. K jeho nejvýznamnějším a nejcitovanějším článkům patří
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Je též spoluautorem monografie
 
a autorem či spoluautorem kapitol v monografii
 

Napsal také několik populárně naučných článků, např.

Odkazy

Reference

Literatura 
 Michael Třeštík, editor: Kdo je kdo v České republice na přelomu 20. století. AGENTURA KDO JE KDO, Praha 1998, str. 198.

Externí odkazy 
 
 Senzam článků Jiřího Horáčka
 Jiří Horáček na stránkách MFF UK
 Jiří Horáček na stránkách Ústavu teoretické fyziky MFF UK

Čeští fyzici
Narození v roce 1945
Narození 2. února
Narození v Nové Pace
Žijící lidé
Absolventi Matematicko-fyzikální fakulty Univerzity Karlovy
Čeští profesoři fyziky
Muži
Teoretičtí fyzici