Savoia-Marchetti S.55
Savoia-Marchetti S.55 byl dvoutrupý létající člun vyráběný v Itálii od roku 1924, který dosáhl mnoha rekordů v rychlosti, užitečném zatížení, dostupu a doletu.

Technický popis 

S.55 se vyznačoval mnoha inovativními konstrukčními prvky. Všichni cestující nebo náklad byli umístěni ve dvojici trupů, letoun byl ovládán z kabiny v zesílené části křídla mezi oběma trupy. Byl poháněn dvěma motory, uloženými v tandemu na vzpěrách nad křídlem. Motory byly ostře nakloněny šikmo vzhůru. Dva nosníky, vyztužené dráty, spojovaly ocasní plochy (s trojitou SOP) s trupy a křídlem.

Operační nasazení 

I přesto, že jeho konstrukce byla neobvyklá, stroj byl pozoruhodně způsobilý k letu. V roce 1926 získal prototyp S.55P 14 světových rekordů v rychlosti, dostupu a doletu s užitečným zatížením. Největších úspěchů S.55 ale dosáhl při mnoha letech mezi Evropou a Amerikou.

S.55 provedly řadu raných přeletů Atlantského oceánu v době, kdy to byl stále velmi riskantní a náročný podnik. S.55 Santa Maria pod velením Francesca de Pinedo přelétl z Dakaru v Senegalu do Pernambuca v Brazílii v únoru 1927, tři měsíce před sólovým přeletem Charlese Lindbergha. Brazilec João Ribeiro de Barros a jeho tříčlenná posádka přelétli Atlantik v S.55 Jahú 24. dubna 1927.

Italský letecký maršál Italo Balbo proslul organizováním masových přeletů S.55 přes Atlantik, které vyvrcholily roku 1933 letem 24 letadel na světovou výstavu v Chicagu. Letouny pod Balbovým velením odstartovaly 1. července 1933 z Orbetella v Itálii, do cíle dorazily za něco málo přes 48 hodin, v těsné formaci „V“. Tyto velké flotily letadel byly někdy nazývány Balbo.

Letoun pokračoval ve službě v Regia Aeronautica jako dálkový bombardér a hlídkový letoun, na začátku druhé světové války již poslední S.55 nebyly provozuschopné a byly uloženy v rezervě.

Rumunské královské letectvo mělo počátkem války 5 strojů které, spolu s dalšími staršími italskými hydroplány, užívalo v Černém moři až do let 1942-1943, kdy zbylé kusy převedlo k výcviku.

Zachovalý exemplář 

Jediný S.55 se uchoval v Brazílii v muzeu v São Paulu. Je to letoun s registrační značkou I-BAUQ, pojmenovaný Jahú, který pod velením João Ribeiro de Barrose roku 1927 přelétl jižní Atlantik.

Varianty 

 S.55 - prototypy a původní výrobní model, dodávaný od roku 1927 do roku 1930, vyrobeno 90 kusů, včetně dvou prototypů.
 S.55C - civilní varianta dodávaná v letech 1925 až 1926, vyrobeno 8 kusů.
 S.55P - vylepšená civilní varianta se zvětšenými trupy pro 10 cestujících a zakrytou kabinou osádky, dodávaná v letech 1928 až 1932, vyrobeno 23 kusů.
 S.55A - vojenská varianta dodávaná s motory Fiat A.22R o výkonu 418 kW (560 k), vyrobeno 16 kusů.
 S.55M - varianta s některými dřevěnými částmi nahrazenými kovovými, vyrobeno sedm kusů firmou Piaggio roku 1930.
 S.55 Scafo Allargato - zvětšené trupy a zakrytá kabina osádky, 16 kusů vyrobeno firmou Savoia-Marchetti a 16 firmou CANT.
 S.55 Scafo Allargatissimo - varianta se značně zvětšenými trupy, 20 kusů vyrobeno firmou Savoia-Marchetti, 16 firmou Macchi a šest firmou CANT.
 S.55X - varianta vybavená motory Isotta-Fraschini Asso 750, určená k přeletům severního Atlantiku, později vyzbrojena a použita jako průzkumný bombardér, vyrobeno 25 kusů.

Uživatelé

Civilní uživatelé 

 Aeroflot

Vojenští uživatelé 
  Itálie
 Regia Aeronautica
 
 Brazilské námořnictvo (8 letounů)
  Španělsko
 Španělské letectvo
  Rumunsko
 Rumunské letectvo (7 strojů v letech 1933-1943)

Specifikace (S.55X)

Technické údaje 
 Osádka: 5-6
 Délka: 16,75 m
 Rozpětí: 24,00 m
 Výška: 5,00 m
 Nosná plocha: 93,0 m²
 Prázdná hmotnost: 5 750 kg
 Maximální vzletová hmotnost: 8 260 kg
 Pohonná jednotka: 2x Isotta-Fraschini Asso 750, 656 kW (880 k) každý

Výkony 
 Maximální rychlost: 279 km/h
 Dolet: 3 500 km
 Dostup: 5 000 m

Výzbroj 
 4 x 7,7 mm kulomet
 1 x torpédo nebo 2 000 kg bomb

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 
  Článek na alexstoll.com
  Rozsáhlý článek na airwar.ru
  Galerie fotografií a kreseb S.55  

S.55
Létající čluny
Dopravní letadla
Italské bombardéry