Jan Kleissl
Jan Kleissl, uváděn i jako Jan Kleisl (27. listopadu 1829 Plzeň – 10. února 1876 Plzeň), byl rakouský a český podnikatel a politik z Plzně, v 60. a 70. letech 19. století poslanec Českého zemského sněmu.

Biografie 
Pocházel z rodu přistěhovalého do Plzně, kde se narodil, z Tyrolska koncem 18. století. Identifikoval se ale s českým národním hnutím. Profesí byl podnikatelem a obchodníkem v Plzni. V Plzni byl rovněž aktivní ve veřejném a politickém životě. Zastával funkci člena městské rady, náměstka starosty a starosty místního Sokola. Plzeňským radním se poprvé stal v roce 1864. V roce 1865 se v obecní samosprávě zasazoval o podporu českého divadla v Plzni. Když se v roce 1866 do Čech blížila invazní pruská armáda, byl Kleissl pověřen převozem obecních cenností a důležitých listin do bezpečí do Lince. Patřil tehdy k hlavním představitelům mladé generace českých plzeňských politiků. Zároveň byl rivalem Emanuela Tuschnera, který se stal koncem 60. let plzeňským starostou. Počátkem 70. let podporoval započetí výstavby obecního vodovodu v Plzni.

V 60. letech 19. století se poprvé nakrátko zapojil i do zemské politiky. V zemských volbách v lednu 1867 byl zvolen za Národní stranu (staročeská) na Český zemský sněm v kurii obchodních a živnostenských komor (obvod Plzeň). Šlo tehdy o velký úspěch, protože etnicky českým kandidátům se podařilo plně ovládnout mandáty přidělované za Plzeň. Mandát ve sněmu obhájil Kleissl i v brzy poté vypsaných zemských volbách v březnu 1867. V srpnu 1868 patřil mezi 81 signatářů státoprávní deklarace českých poslanců, v níž česká politická reprezentace odmítla centralistické směřování státu a hájila české státní právo. V rámci politiky pasivní rezistence pak fakticky mandát na zemském sněmu nevykonával. Byl zbaven mandátu pro absenci v září 1868. V doplňovacích volbách v září 1869 kandidoval, ale v kurii obchodních a živnostenských komor místo něj uspěl Josef Fürth.

Po odchodu ze sněmu se po několik let stranil vysoké politiky a plně se zabýval komunálními otázkami, zaměstnávala ho hlavně výstavba dělnické kolonie Na Janské (na Severním předměstí v Plzni, ulice dnes nazvána Kleisslova). Alespoň tak ho hodnotily posudky státních orgánů. Díky příznivému hodnocení se mohl v březnu 1873 stát okresním starostou plzeňského okresu (místo Emanuela Tuschnera, který sice ve volbách do okresního zastupitelstva zvítězil, ale nezískal potvrzení panovníka do funkce, navíc se v té době Tuschner ocitl v rostoucích finančních obtížích, které později vyvrcholily i soudním stíháním).

Do zemského sněmu se Kleissl vrátil až po několika letech. V doplňovacích volbách v říjnu 1873 byl zvolen na Český zemský sněm v městské kurii (obvod Plzeň). V rámci tehdejší politiky české pasivní rezistence ale křeslo nepřevzal, byl pro absenci zbaven mandátu a následně manifestačně zvolen v doplňovacích volbách roku 1874, stejně jako v doplňovacích volbách roku 1875.

Působil i jako poslanec Říšské rady (celostátní zákonodárný sbor), kam byl zvolen v prvních přímých volbách roku 1873 za kurii městskou, obvod Plzeň. Z politických důvodů se ale nedostavil do sněmovny, čímž byl jeho mandát i přes opakované manifestační zvolení prohlášen za zaniklý.

Ke konci života čelil finančním potížím, podle některých zdrojů v důsledku rozmařilého života, podle jiných coby oběť hospodářské krize roku 1873. Zemřel údajně jako velmi obézní ve Fodermayerově chudobinci v únoru 1876. Příčinou úmrtí byla mrtvice. Byl pohřben na Mikulášském hřbitově.

Odkazy

Reference 

Staročeši
Poslanci českého zemského sněmu
Poslanci rakouské Říšské rady
Čeští místní politici
Čeští okresní starostové
Čeští podnikatelé
Rakouští podnikatelé
Členové Sokola
Narození v Plzni
Narození v roce 1829
Narození 27. listopadu
Úmrtí v roce 1876
Úmrtí 10. února
Muži
Úmrtí v Plzni
Rakousko-uherští politici české národnosti
Pohřbení na Mikulášském hřbitově