Vojta Nolč
Vojtěch (Adalbert) Nolč (18. března 1912 Linec – 27. března 1989 Nová Ves pod Pleší) byl český malíř, grafik, zakládající člen skupiny Máj 57.

Život

Mládí a počátky tvorby 
Vojta Nolč se narodil a vyrůstal v hornorakouském Linci. Teprve po vzniku republiky se rodina přestěhovala do západních Čech. Mezi lety 1927 a 1931 studoval na Německé obchodní akademii v Plzni. Od maturity až do konce 50. let pracoval jako bankovní úředník v Praze. Výtvarné vzdělání získal soukromě u Aloise Boháče a Vladimíra Pukla. Věnoval se kresbě, malbě a společně s tiskařem Adolfem Černým experimentoval s grafickými technikami. Na výtvarnou scénu vstoupil jako jeden ze zakládajících členů tvůrčí skupiny Máj 57 hned při jejím prvním vystoupení v rámci společné výstavy Mladé umění v pražském Obecním domě (1957). Představil se deseti pracemi – olejomalbou a monotypy – ze svého žlutého období ovlivněného francouzským postimpresionismem. Na výstavě, která v éře socialistického realismu vzbudila rozruch požadavkem individuálního výrazu a návazností na moderní tendence mezinárodního umění, takže jí hrozilo uzavření, byl zmiňován mezi autory udávajícími charakter expozice. V Máji 57, kde byl vůbec nejstarší, patřil zpočátku do okruhu kolem historika umění Františka Dvořáka a malíře Roberta Piesena, který jej do skupiny přivedl. Později se přimkl ke křídlu absolventů VŠUP, které reprezentovali Mikuláš Medek, Stanislav Podhrázký a Zbyněk Sekal. Se skupinou Nolč pravidelně vystavoval až do jejího zániku v roce 1964.

Umělecký vývoj během výstav v 60. letech 
První samostatná výstava tušových kreseb a monotypů Vojty Nolče v Divadle Rokoko (1959), kterou uváděl právě skupinový teoretik František Dvořák, ještě volně rozvíjela působivou „naivizující“ polohu, kterou se předvedl v Obecním domě. Její těžiště stále spočívalo ve figuraci a především krajinných a venkovských motivech – z úpatí slovenské Poľany, západočeských Pavlovic a moravské Telče. Druhá autorská výstava v Alšově síni v Praze (1964) už ale shrnovala proces intenzivního hledání nového výtvarného výrazu. Nolč se v něm od „dětsky“ komponovaných plošně pojímaných pouťových motivů, dostal přes postkubistickou urbánní skladebnost k sumárním prožitkovým „krajinám“. Ty intuitivně sestavoval z drobných lineárně rytých motivů volně vířících v prostoru monochromního pozadí, takže evokují souhrn emotivních útržků vizuálních vzpomínek. Jarmila Skalická v katalogu k výstavě celek přirovnává k estetice perských koberců. Další mezifázi představují obrazy zaměřené na přírodniny zajímavé tvarem jako jsou ořechy nebo mušle, které jen potvrzují Nolčův vzrůstající zájem o struktury. Ten ústí v abstrahující kompozice s geometrickým tvaroslovím odvozené z principu fragmentalizace. Třetí určující výstava Vojty Nolče proběhla v pražské Galerii bří Čapků (1966). Představil se na ní především souborem vrstvených informelních kompozic na masivních dřevěných podložkách poznamenaných působením času. Obrazy na pomezí objektu kombinovaly přirozené a nově vytvářené struktury s principy znakovosti a lité malby. Ty doplňovala tematicky navazující série velkoformátových monotypů. Toto období je u Nolče tradičně spojováno s experimenty s psychotropními látkami. Po roce 1970 se jeho pozornost obrátila k vytváření asambláží a pozvolnému návratu ke sféře lidového umění, kdy se věnoval například malbě na sklo. Nově se u něj objevila náboženská témata, ale neodvrátil se ani od civilismu.

Romantismus Vojty Nolče 
Vojta Nolč představuje na naší výtvarné scéně zdánlivě lehce anachronický, ale přitom svébytný a tím i zajímavý fenomén, což také odráží postupné zařazování jeho prací do zásadních přehledových výstav monitorujících moderní české umění 50.
a 60. let 20. století. Typický je pro něj originální přístup opřený o vlastní logiku, charakteristický hlavně intuitivním příklonem k romantismu, který se u něj projevuje různými způsoby po celou dobu tvorby. Ukazuje na něj např. povangoghštělé signování pouze křestním jménem ve žlutém období, obsáhlý cyklus procítěných kreseb na námět Villonova Malého a Velkého testamentu, téma cirkusu, poutí a kočovných komediantů, i výtvarný proces směřující k abstrakci prostřednictvím ponoru do sféry archaického světa – tajemných orientálních znaků, časem setřelých reliéfů, neidentifikovatelných fragmentů z archeologických vykopávek nebo struktur založených na dlouholetém působení přírodních procesů. Neprotiřečí mu nakonec ani pozdní asambláže evokující alchymistické strojky a zapomenuté vynálezy či okouzlení nehledaným výrazem lidového umění. Jak ale ukazuje žlutý Autoportrét za rudými mříženi z 50. let nebo monotyp Ohnivá pravda (Jan Palach), nevyhýbal se Nolč ani reflexi zcela aktuálních životních pocitů a politických témat.

Výstavy

Samostatné výstavy 
 1959 Divadlo Rokoko, Praha (kat. Fr. Dvořák)
 1964 Alšova síň, Praha (kat. J. Skalická)
 1966 Galerie bratří Čapků, Praha (kat. A. Pohribný)
 1992 V. N. Žlutě, Galerie Růžový kopeček, Cheb
 1997 V. N. Pozůstalost, Zámecká galerie města Kladna

Kolektivní výstavy 
 1957 Mladé umění, Tvůrčí skupina Máj, Obecní dům, Praha (kat. Fr. Dvořák, M. Chlupáč)
 1958 2. výstava skupiny Máj 57, Palác Dunaj, Praha
 1958 Wystawa grupy „maj 57“, Galeria Sztuki Nowoczeskej, Varšava, Polsko (kat. M. Chlupáč)
 1961 Skupina Máj, Poděbrady
 1962 Jaro 62, Mánes, Praha
 1964 Skupina Máj, Nová síň, Praha
 1964 Skupina Máj, Městské muzeum, zámek, Teplice
 1966 Jaro 66, Mánes, Praha
 1967 Prager Künstler, Galerie Maerz, Linec, Rakousko
 2003 – 2004 Umění je abstrakce. Česká vizuální kultura 60. let, Jízdárna Pražského hradu, Muzeum umění Olomouc, Moravská galerie v Brně, Galerie U Bílého jednorožce, Klatovy (kat. Z. Primus)
 2007 Skupina Máj 57. Úsilí o uměleckou svobodu na přelomu 50. a 60. let, Císařská konírna Pražského hradu (kat. A. Primusová, M. Klimešová)
 2009 Roky ve dnech, GHMP Městská knihovna (kat. M. Klimešová)

Zastoupení v galeriích 
 Národní galerie v Praze
 Museum Kampa Praha
 Galerie moderního umění Hradec Králové
 Alšova jihočeská galerie Hluboká nad Vltavou
 Galerie moderního umění v Roudnici nad Labem
 soukromé sbírky

Ukázky z díla

Odkazy

Literatura 
 Slovník českých a slovenských výtvarných umělců (Ml – Nou) 1950 – 2002, Výtvarné centrum Chagall 2002, Ostrava, s. 321–322
 Nová encyklopedie českého výtvarného umění (dodatky), redakce A. Horová, Academia 2006, s. 543
 Katalog výstavy Vojta Nolč: Monotypy a kresby 1954–58, Rokoko, úvodní text: Fr. Dvořák, báseň Kamil Bednář: Před obrazy Vojty Nolče, Praha 1959
 J. Hofmeisterová, Výstavy mladých. Práce 1. 4. 1959
 V. Stejskal, Monotypy V. N. Svět v obrazech. 4. 4. 1959
 š.H (Lub. Hlaváček), Vojta Nolč. Výtvarná práce 7, 1959
 Katalog k výstavě Vojta Nolč, Alšova síň, text: Jarmila Skalická, vydal ČSVU v Praze, 1964
 J. Šetlík, Pražské výstavy. Výtvarná práce 12, 1964, č. 8
 Katalog k výstavě Vojta Nolč: Obrazy, grafika, Galerie bří Čapků, rozhovor s A. Pohribným, vydal ČSVU v Praze, 1966
 J. Hofmeisterová, Malíř dávnověku i dneška. Večerní Praha, 19. 8. 1966
 J. Hofmeisterová, Chvála symbolů. Mladá fronta, 20. 8. 1966
 R. Wohlmuth, Pozapomenutý malíř Vojta Nolč. Revue Labyrint, 1996, č. 4
 Ohniska znovuzrození. České umění 1956–1963 (kat., ed. M. Klimešová), GHMP Praha 1996
 Umění je abstrakce. Česká vizuální kultura 60. let, (kat. Z. Primus), 2003
 Skupina Máj 57. Úsilí o uměleckou svobodu na přelomu 50. a 60. let (kat. A. Primusová, M. Klimešová), Správa Pražského hradu, Praha 2007
 Roky ve dnech. České umění 1945–1957, Marie Klimešová, Arbor vitae 2010

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Knihovna Moravské galerie
 
 Vojta Nolč - Pozapomenutý malíř

Čeští výtvarníci
Čeští malíři 20. století
Čeští grafici
Narození v roce 1912
Úmrtí v roce 1989
Muži
Úmrtí v Nové Vsi pod Pleší