Terézia Vansová
Terézia Zuzana Vansová (pseudonymy: Johanka Georgiadesová, Milka S., Milka Žartovnická, Nemophila, Neznáma veličina, P. Kronikár, P. Rokytovský, Reseda, Tereza Vansová-Medvecká, Terézka M.) (18. dubna 1857, Zvolenská Slatina – 10. října 1942, Banská Bystrica) byla slovenská spisovatelka, představitelka první generace realismu na Slovensku, zakladatelka ženského časopisu Dennica, funkcionářka ženského spolku Živena, podporovatelka ochotnického divadla a etnografka.

Životopis 
Pocházela ze šlechtického rodu Medveckých z Medvedzieho a Malého Bysterca (: Medveczky de Medveczei és Kis Bisterczei), její otec byl evangelický farář Samuel Medvecký. Její rodina měla velký vliv i na její literární činnost. Měla šest sourozenců, z nichž např. její sestra Adéla byla manželkou spisovatele Jána Čajaka a později Pavola Dobšinského. Byla starší z dvojčat – podle zápisu v matrice se narodila o 9. hodině večerní, mladší bratr Juraj Anton se narodil hodinu po ní. Den po narození dostala při křtu jména Terézia Zuzana.

Vzdělání získala nejprve v lidové škole ve Zvolenské Slatině, později na soukromé dívčí škole K. Orfanida v Banské Bystrici a v Rimavské Sobotě, ale také samostudiem. V roce 1875 se provdala za evangelického faráře Jána Vansu a odstěhovala se za manželem do Lomničky (1875–1882), kde začala psát první básně a prózu nejen ve slovenštině, ale i v němčině. Po přestěhování na Rimavskou Pílu (1882–1911) se začala aktivně věnovat své spisovatelské kariéře.

Její manžel Ján Vansa (1846-1922) byl, jako její otec, evangelický kněz. Od roku 1911 žila po manželově penzionovaní v Banské Bystrici. Kromě toho, že jí osud nepřál a přišla o nejbližší (ještě v Lomničce jí zemřel malý synek, v roce 1922 spáchal sebevraždu její manžel), ji postihly i existenční problémy, se kterými musela zápasit.

Byla zakladatelkou, redaktorkou a později i majitelkou prvního ženského časopisu na Slovensku Dennica (1898–1908 a 1910–1914), do kterého přispívali mladí básníci (Ivan Gall, Ivan Krasko, František Votruba), a tak se stal orgánem nastupující slovenské moderny. V letech 1920 až 1923 redigovala časopis Slovenská žena. Podporovala ochotnické divadlo, rozširovala slovenský tisk. Věnovala se i etnografii, spolupracovala s družstvem Lipa. Byla autorkou Nové kuchařky (1914). Zasloužila se o založení rodinné školy a místního odboru Živeny v Banské Bystrici. V Živeně zastávala funkci místopředsedkyně ústředí.

V roce 1937 se v Banské Bystrici konaly velkorysé oslavy jejích osmdesátých narozenin, na které se sjelo 200 delegátek Živeny z celého Slovenska.

Dožívala v Banské Bystrici spolu se svou schovankou (v roce 1937 jí Lidové noviny věnovaly reportáž).

Tvorba 
Její díla začínají nést znaky realismu, ačkoli v její rané tvorbě stále přetrvává i náznak idealismu. Svá díla se snažila podávat tak, aby přitahovaly čtenáře, ale zejména čtenářky. Stala se průkopnicí ženského románu, její díla zpočátku ovlivňovaly takové autorky ženských románů, jakými je např. Hedwiga Courths-Mahlerová. Témata jejích děl často připomínají dnešní bulvární zprávy, protože se pokoušela upoutat čtenáře soudobými pikantními tématy. Kromě dobrodružství nabízejí i pestrý obraz tehdejší společnosti, módy, bydlení, takže její knihy často připomínají živé obrazy. Rovněž zveřejila i životopisy svých nejbližších, které však vyšly pouze v periodickém tisku. Její román Sirota Podhradských (1889) byl prvním románem slovenské ženské spisovatelky.
Vyzdvihovala česko-slovenskou vzájemnost, propagovala českou kulturu, zejména díla Boženy Němcové, která i překládala do slovenštiny. Její politické i osobní zájmy se odrážely i v její tvorbě, stejně jako její veřejné a společenské aktivity a životní zkušenosti. V roce 1927 získala státní cenu za román Kliatba.

Byla autorkou několika divadelních her.

Památky 

 Rodný dům s pamětní deskou a bustou od Jána Kulicha (1957) ve Zvolenské Slatině
 Dům, v němž bydlela a zemřela, s pamětními deskami v Banské Bystrici
 Hrob s náhrobkem v Banské Bystrici
 Rukopisná pozůstalost a fotodokumentační materiál v Literárním archivu Matice Slovenské a v Literárním a hudebním muzeu v Banské Bystrici, kde jsou uloženy i hmotné památky
 Stálá expozice v LHM v Banské Bystrici
 Pojmenování ulic ve více slovenských městech
 Vansovej Lomnička – celoslovenská soutěž žen v uměleckém přednesu poezie a prózy

Dílo

Poezie 
 1875 – Moje piesne, cyklus básní v německém jazyce

Próza 
 1884 – Jedlička, novela
 1884 – Rozsobášení, novela
 1885 – Čo si rozprávali klobúky
 1885 – Suplikant
 1885 – Humoreska
 1886 – Lesť nad lesť
 1886 – Ideál
 1888 – Julinkin prvý bál
 1889 – Sirota Podhradských
 1890 – Obete márnomyseľnosti
 1892 – Ohlášky
 1893 – Prsteň
 1896 / 1897 – Pani Georgiadesová na cestách, cestopis
 1898 – Nové šatočky
 1911 – Dve novelky
 1914 – Nová kuchárska kniha
 1919 – Milku dajú na edukáciu
 1919 – Vlčia tma
 1922 – Biela ruža
 1922 – Chovanica
 1922 – Z našej dediny
 1926 – Kliatba, román
 1927 – Boženka – Divočka
 1928 – Ako zo svojho a iná próza
 1930 – Sestry, román
 1931 – Z fary a zo školy
 1933 – Ilenin vydaj a iná próza

Drama 
 1886 – Potopa, divadelní hra pro děti
 1889 – V salóne speváčky, komedie
 1897 – Svedomie
 1901 – Ľúbezní hostia
 1906 – Môj Jožko

Životopisná díla 
 1900 – Terézia Medvecká, rodená Lange, o její matce
 1926 / 1927 – Môj muž, o manželovi Jánovi Vansovi
 1903 / 1904 – Paľko Šuška, novela o chovancovi jejích rodičů
 1905 – Danko a Janko, novela popisující zážitky z dětství jejího manžela a jeho kamaráda Daniela Laučeka

Překlady 
 1928 – Božena Němcová: Babička
 1928 – Božena Němcová: Pohorská vesnice
 1930 – Božena Němcová: Pan učitel

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
 Záznam o narození a křtu v matrice evangelického sboru ve Zvolenské Slatine, řádek 30
 Plné texty děl Terézie Vansové

Slovenští prozaici
Slovenští dramatici
Slovenští překladatelé
Slovenští novináři
Narození v roce 1857
Narození 18. dubna
Narození ve Zvolenské Slatině
Úmrtí v roce 1942
Úmrtí 10. října
Ženy
Úmrtí v Banské Bystrici
Osobnosti na československých poštovních známkách
Osobnosti na slovenských poštovních známkách