Jacques Lipchitz
Jacques Lipchitz (22. srpna 1891, Druskieniki, Grodenská gubernie, nyní Litva – 16. května 1973, Capri) byl naturalizovaný francouzský sochař, od roku 1939 žijící v USA. Patří k zakladatelům kubistického sochařství.

Život 
Jacques Lipchitz, narozen jako Chaim Jacob Lipschitz, byl synem židovského stavitele v Grodenské gubernii (na hranici s Vilenskou gubernií, na území dnes patřící Litvě). Pod vlivem otce nejprve začal studovat ve Vilniusu stavební inženýrství, ale roku 1909 odešel do Paříže a s podporou své matky se zapsal ke studiu na École des Beaux-Arts, Colarossiho akademii a Julianově akademii. V Louvru studoval zejména sochy archaického Řecka, Egypta a románského období a rané gotiky.

V Paříži se seznámil s komunitou umělců žijící na Montmartru a Montparnassu. Lipchitz již roku 1912 vystavoval na Salonu Société Nationale des Beaux-Arts a na Podzimním salonu a po roce 1913, kdy ho mexický malíř Diego Rivera seznámil s Pablem Picassem, je ovlivněn kubismem. Roku 1920 měl první autorskou výstavu v Galerie L’Effort Moderne Léonce Rosenberga a roku 1922 vytvořil pět basreliéfů v Merionu v Pensylvánii na objednávku Barnesovy nadace. Smlouvu s Rosenbergem Lipchitz zrušil, aby se mohl věnovat svobodné tvorbě, ale brzy se ocitl ve finančních problémech.

V letech 1924-25 se Lipchitz stal francouzským občanem, oženil se s Berthe Kirosser a přestěhoval se do Boulogne-sur-Seine. V roce 1935 měl první velkou výstavu v New Yorku.

Po okupaci Francie za druhé světové války uprchl s pomocí amerického novináře Variana Frye přes Marseille do Spojených států. Zde se usadil v Hastings-on-Hudson v New Yorku. Roku 1949 vystavoval na 3. mezinárodní výstavě sochařství v Philadelphia Museum of Art a jeho retrospektivní výstava v Museum of Modern Art v New Yorku roku 1954 putovala do Walker Art Center v Minneapolis a Cleveland Museum of Art. V letech 1959 a 1964 vystavoval na Documenta v Kasselu.

Od roku 1963 se pravidelně vracel do Evropy a pracoval v Pietrasanta v Toskánsku, kde se spřátelil se sochařem Fiore de Henriquezem. Roku 1972 vyšla při příležitosti Lipchitzovy výstavy v Metropolitním muzeu v New Yorku jeho autobiografie.

Jacques Lipchitz zemřel roku 1973 na dovolené na Capri a je pohřben v Jeruzalémě.

Dílo 

Roku 1913 vytvořil Lipchitz sochu Hadí žena a tanečník (La femme au serpent et la danseuse), která je kombinací abstraktních prvků a kde dominuje kužel. V soše Tanečnice (La danseuse) se namísto zakřivení protínají plochy v pravých úhlech a pevném geometrickém řádu. Těmito dvěma sochami se zařadil mezi přední kubistické sochaře jako byli Alexander Archipenko, Juan Gris a Henri Laurens.

Lipchitzova socha Muž s kytarou (Homme à la guitare) z roku 1915 je zcela abstraktní dílo, které ve své době způsobilo senzaci. Jeho Reliéf z roku 1919 obsahuje plastické tvary odvozené ze skutečnosti, ale míra jejich abstrakce je taková, že představují pouhé znaky, skládané v celek, který je zcela podřízen výtvarným zákonitostem.

Roku 1920 vytvořil portrét Gertrude Stein a věnoval se abstraktnímu kubismu, ale kolem roku 1930 se jeho tvorba odklání od původního pojetí kubismu a sochy představené na výstavě v galerii Jeanne Bucher se skládají ze složitých zakřivených ploch a oblých forem. Modeluje také duté plastiky, které pod vnějším obalem skrývají tajuplný vnitřní prostor (Hlava, 1928).

V polovině 30. let zkoumal využití prázdného prostoru ohraničeného lineárními formami z proužků hlíny a drátů – tedy jakousi prostorovou kresbu. Nejznámější postkubistickou plastikou Jacquese Lipchitze je Zpěv samohlásek, vytvořený roku 1932 v kameni pro francouzskou sběratelku, který je apoteózou hudby a poezie. Jeho Prométheus zápasící se supem je symbolem odporu proti fašismu a byl později vytvořen ve více variantách. Poprvé byl vystaven na Světové výstavě v Paříži roku 1937, kde byl oceněn zlatou medailí. Nový styl Lipchitzovy tvorby reaguje na bezprostřední dění ve světě, vyjadřuje smyslovější vztah k přírodě a je charakteristický vzdutými, neklidnými až barokně nadsazenými formami.

Vybraná díla 
 1914 Marin à la guitare (Námořník s kytarou) , Centre Pompidou
 1915 Head (Hlava), Hirschhorn Museum ve Washingtonu
 1916 Man with guitar (Muž s kytarou), MOMA v New Yorku
 1918 Nature morte (Zátiší), reliéf v kameni
 1923-25 Baigneur (Koupající se)
 1927 La joie de vivre (Radost ze života), Collection du vicomte de Noailles, Hyères, Jerusalem Museum, Israel
 1928-1929 Le cri (Pláč nebo křik), Parc de sculptures du Musée Kröller-Müller d'Otterlo, Nizozemsko
 1928 Ležící akt s kytarou
 1931-1932 Le Chant des voyelles (Zpěv samohlásek), Parc de sculptures du Musée Kröller-Müller d'Otterlo, Nizozemsko
 1932 Head (Hlava), Stedelijk Museum , Amsterdam
 1938 Znásilnění Evropy, Art Institute of Chicago
 1941-45 Mother and Child (Matka s dítětem), Honolulu Museum of Art
 60. léta Government of the People (Vláda lidu), dedicated 1976, Philadelphia

Odkazy

Reference 
 a písemné zdroje uvedené v odkazech.

Literatura 
 Hope, Henry Radford, “The Sculpture of Jacques Lipchitz”, New York, Plantin press, printed for the trustees of the Museum of Modern Art, 1954
 Zhoř Igor, Hledání tvaru, nakl. Mladá Fronta, Praha 1967
 Van Bork, Bert, “Jacques Lipchitz, The Artist at Work”, New York, Crown Publishers, 1966
 Lipchitz, Jacques, “My Life in Sculpture”, New York, Viking Press, 1972
 Stott, Deborah A., “Jacques Lipchitz and Cubism”, New York, Garland Pub., 1978
 Barbier, Nicole “Lipchitz : Œuvres de Jacques Lipchiz” (1891-1973), Centre Georges Pompidou, Musée d'art moderne, 1978
 Wilkinson, Alan G., “Jacques Lipchitz, A Life in Sculpture", Toronto, Canada, Art Gallery of Ontario, 1989

Externí odkazy 
 
 Portrét J. Lipchitze
 Tate: Jacques Lipchitz
 Art directory: Jacques Lipchitz
 MOMA sbírka děl J. Lipchitze

Francouzští sochaři
Litevští Židé
Kubismus
Narození v roce 1891
Úmrtí v roce 1973
Muži