Opatství Geras
Opatství Geras je klášter premonstrátského řádu nacházející se mimo území České republiky v dolnorakouské Jeruši (Gerasu).

Historie 

Opatství bylo založeno roku 1153 jako dceřiný premonstrátský klášter opatství Želiv kanovníky Ekbertem a Ulrichech z Perneggu. Samotný Přemysl Otakar II., jako vládce Čech, Moravy i Rakouska, usiloval o provázání svých území.

Donátoři a farnosti na území České republiky 
Již od jeho počátků patřili mezi příznivce kláštera členové rodu Ranožírovců (erbu parohu). Původní listina o založení kláštera byla zničena při požáru kláštera, ale podle druhé zakládací listiny, vydané rakouským vévodou Friedrichem II., daroval šlechtic Ranožír klášteru při jeho založení osm lánů v Jeruši, které tam držel lénem. Z jeho potomků byl nejvýznamnějším Smil z Bílkova, který byl v době vlády Přemysla Otakara II. purkrabím na Bítově. V roce 1353 svědčil spolu se svými bratry a znojemským purkrabím Bočkem (erbu tří pruhů) při Přemyslově obdarování jerušského kláštera patronátním právem kostela v Kostelní Myslové. V roce 1255 svědčil při donaci ve prospěch kláštera jmenovaným Bočkem (v té době jako dočasný hrabě v Perneggu). Následujícího roku měl svědčit též při navrácení zabaveného dvora v Raisdorfu Smilem z Brumova (Bočkův bratr).

Smil a jeho bratři Markvart, Jaroš a Ratibor darovali se souhlasem svých manželek a synů v roce 1256 klášteru patronátní právo kostela v Rancířově a k němu příslušné popluží. Bratr Markvart je připomínán jako fojt kostela, který si později patronátní právo přivlastnil a na příkaz biskupa Bruna třebíčskému opatovi Martinovi z roku 1274 musel Markvart z Bílkova patronátní právo vrátit jerušskému opatu Oldřichovi. V roce 1305 obdržel klášter druhý kostelní patronát od členů erbu parohu v Rančířově u Jihlavy. Donaci učinil Markvart z Rančířova se souhlasem svých bratrů Jaroše z Vydří a Smila z Peče.

Další spory o faru v Rancířově musel klášter vést kolem roku 1310, kdy se zde stal farářem světský kněz Jindřich, syn Smila z Hrádku a člen rodu erbu parohu. Smil z Hrádku tehdy slíbil jerušskému opatovi Gerhartovi chránit klášterní vlastnictví zdejšího patronátu proti každému, kdo by je zpochybňoval, zvláště proti klerikovi Bertholdovi. V roce 1315 byl na faru v Rancířově investován již jerušský kanovník Jan. Řeholníkům premonstrátům náležela i půlka vsi. Později měli v držení celou obec.

Dalšími donátory kláštera byli členové rodu pánů z Trnavy (Unterhürnau) s erbem tří leknínových lupenů. V roce 1251 daroval Vikart z Trnavy (Wichard de Thyrnach) se souhlasem své manželky a synů klášteru patronátní právo kostela ve Vratěníně a k němu příslušné popluží. Po Vikartově smrti předala jeho vdova Wulfhilda dvůr a mlýn v Matzleschlagu, který Vikard daroval Jeruši, cisterciáckému klášteru ve Zwettlu. Vikart plánoval při donaci pohřeb v jerušském klášteře, ale pod vlivem zetě Jana z Dobřan, který byl nakloněn magdalenitkám v západočeských Dobřanech, byl nakonec pohřben v kostele komendy řádu německých rytířů v Drobovicích.

Vikartův příbuzný Oldřich Frei z Frejštejna (též erbu tří leknínových listů) se v roce 1286 vzdal ve prospěch kláštera pravidelného ročního čestného daru čtyř plstěných bot, s čímž souhlasili jeho bratři Jindřich a Markvart. Po vymření Vikartovy větve rodu získal Vratěnín Jan z Klinkenberga (Klingenberg), který roku 1315 potvrdil klášteru držbu tamního patronátního práva.

Během 14. století zůstala šlechta z Jemnicka jerušskému klášteru nakloněna, například v roce 1319 měla klášteru darovat šlechtična Bohuslava, dcera Sudky, dvůr „Spitiz“, pravděpodobně ve vsi u Vratěnína, kterou roku 1303 propůjčil klášter na čas jeho života vratěnínskému faráři Dluhomilovi, který byl synovcem olomouckého biskupa Jana. V nekrologiu kláštera se také dochoval zápis o tom, že 24. září neznámého roku zemřel Jindřich z Bítova („pius zelator domus Dei Gerasensi“).

Siefried z Hafnerluden (Lubnice) se svou manželkou Bohuslavou (erbu s trojzubcem), který v roce 1372 zřídil v Lubnici kapli sv. Jiří a sv. Kateřiny a v kostele ve Vratěníně oltář sv. Petra. Při kapli měl působit kaplan, prezentovaný vratěnínským farářem. K zajištění tohoto obročí věnovali manželé vinici na hoře Heiligenland u dolnorakouského Oberetzbachu a šest kop grošů, ze kterých měl jít roční úrok čtyř grošů vyplacený na sv. Jiří a Michala. Kaplan měl za života donátorů sloužit mše v kapli každé pondělí a sobotu a také třikrát týdně u oltáře sv. Petra ve Vratěníně. Po jejich smrti pak už jen v sobotu v kapli v Lubnici a to čtyři mše. Kaple sv. Jiří a sv. Kateřiny byla donátorem zajištěna úrokem tří kop na mlýně v Újezdci, 80 groši úroku ze dvou lánů v Újezdci a dále dvěma kopami bez 16 grošů ročního úroku ze dvou polí v Korolupech. Pokud by kaplan mše nesloužil, měl za každou vynechanou mši vydat vratěnínskému faráři sedm vídeňských feniků, které měly být rozdány chudým. Kaplan měl posluhovat faráři při větších svátcích, ale neměl o nich bez jeho vůle sloužit slavnostní mše.

Opatství přežilo reformy císaře Josefa II. a fary za dolnorakouskou hranicí ve Vratěníně a v Rancířově osazoval klášter až do konce druhé světové války.

Klášterní kostel je románská bazilika která byla v 18. století přestavěna do baroka architektem Josefem Munggenastem a malířem fresek Paulem Trogerem.

Roku 1953 získal kostel titul Basilica minor.

Dnes je opatství často využíváno jako místo koncertů klasické hudby.

Reference

Externí odkazy 
 
  Oficiální web Opatství Geras

Geras
Geras
Geras