Makak
Makak (Macaca) je rod úzkonosých opic z čeledi kočkodanovití (Cercopithecidae). Je známo celkem 26 druhů, z toho některé jsou již vyhynulé.

Výskyt 
Makakové se vyskytují v jižní a jihovýchodní Asii včetně ostrovních oblastí (Sulawesi, Malé Sundy, Filipíny, Japonsko), na severozápadě Afriky a jeden druh, magot bezocasý (M. sylvanus), se vyskytuje na Gibraltaru v Evropě. Oblasti Afriky a Evropy nicméně makakové dnes obývají pouze sporadicky, ještě během pleistocénu ale představovali běžnou součást zdejší fauny.

Makakové žijí v lesích, na pláních i ve skalnatých oblastech. Velká ekologická diverzita mezi jednotlivými druhy způsobuje, že jenom málo druhů má sympatrický výskyt. Jednu z výjimek představují makak lví (M. silenus) a makak kápový (M. radiata), kteří se společně vyskytují v jihoindických lesích. Hybridizace často nastává mezi makakem jávským (M. fascicularis) a makakem rhesus (M. mulatta), v místech, kde se jejich areály výskytu protínají.

Popis a chování 
Makakové bývají celkem statné opice, ale stavba těla závisí na každém druhu a prostředí, ve kterém žije. Mezi robustní makaky patří například makak červenolící (M. fuscata) z chladných oblastí Japonska, naopak makak jávský z jihovýchodní Asie je štíhlejší. Přední i zadní končetiny jsou zhruba stejně dlouhé. Jsou přizpůsobeny pohybu na zemi i ve stromoví a mají dobrý úchop. Makakové se pohybují kvadrupedně a objevuje se i šplhání. Lebka nemá žádné specializované znaky. V tlamě mají makakové lícní torby, do nichž si uschovávají potravu.

Makakové tvoří tlupy o různém množství opic. Často se objevují mnohosamcové-mnohosamicové struktury s vysokou socializací. Častá je matrilineární hierarchie, mladé samice v tlupě zůstávají, kdežto mladí samci tlupu opouštějí. Makakové jsou vysoce přizpůsobivé opice, které se mohou živit plodožravě až všežravě. Některé druhy přivykly synantropii. Typickým příkladem je indické město Lopburi. Makakové mají rozvinuté schopnosti učení a napodobování, což z nich dělá inteligentní adaptabilní primáty schopné řešit i složitější problémy. Rozmnožování probíhá sezónně v chladnějších areálech, v tropech celoročně.

Makakové a člověk 
Makakové patří spolu se šimpanzi mezi nejvíce prozkoumané primáty a hrají velkou roli ve vědeckém výzkumu. Oblíbeným druhem je z tohoto pohledu zvláště makak jávský (zřejmě pro svou malou velikost), který je hojně využíván například pro testování léků proti rakovině, diabetu nebo kardiovaskulárním poruchám. V 50. letech 20. století byla pomocí testování na makacích vyvinuta vakcína proti dětské obrně. Probíhají také pokusy s klonováním a roku 2018 zveřejnili čínští vědci, že se makak jávský stal prvním klonovaným primátem pomocí metody přenosu jader somatických buněk (SCNT). Makakové rovněž patřili k druhům, které byly opakovaně vysílány do vesmíru. Řada druhů je dnes nicméně následkem lidských činností ohrožena vyhynutím, makak chocholatý (M. nigra) a makak jihomentawajský (M. pagensis) pak patří mezi kriticky ohrožené druhy.

Taxonomie 
Je uznáno celkem 26 druhů makaků, některé z nich již vyhynuly.
 Macaca sylvanus (Linné, 1758) – magot bezocasý
 Macaca silenus (Linné, 1758) – makak lví
 Macaca nemestrina (Linné, 1766) – makak vepří
 Macaca sinica (Linné, 1771) – makak bandar
 Macaca mulatta (Zimmermann, 1780) – makak rhesus
 Macaca radiata (É. Geoffroy, 1812) – makak kápový
 Macaca fascicularis (Raffles, 1821) – makak jávský
 Macaca nigra (Desmarest, 1822) – makak chocholatý
 Macaca maura (Schinz, 1825) – makak tmavý
 Macaca arctoides (I. Geoffroy, 1831) – makak medvědí
 Macaca assamensis (M'Clelland, 1840) – makak ásámský
 Macaca ochreata (Ogilby, 1841) – makak šedoramenný
 Macaca nigrescens, Temminck, 1849 – makak gorontolský
 Macaca leonina, Blyth, 1863 – makak indočínský
 Macaca cyclopis (Swinhoe, 1863) – makak formozský
 Macaca thibetana (Milne-Edwards, 1870) – makak tibetský
 Macaca fuscata (Blyth, 1875) – makak červenolící
 Macaca tonkeana (Meyer), 1899 – makak tonkeánský
 Macaca hecki (Matschie, 1901) – makak Heckův
 Macaca pagensis, Miller, 1903 – makak jihomentawajský
 Macaca libyca†, Stromer, 1920
 Macaca anderssoni†, Schlosser, 1924
 Macaca jiangchuanensis†, Pan et al., 1992
 Macaca siberu, Fuentes & Olson, 1995 – makak siberutský
 Macaca munzala, Sinha et al., 2004 – makak munzala
 Macaca leucogenys, Li, Zhao & Fan, 2015

Odkazy

Reference

Literatura 
 DOBRORUKA, Luděk J. Poloopice a opice. 1. vyd. Praha: Státní zemědělské nakladatelství, 1979. 203 s. Zvířata celého světa, sv. 5.
 DORE, Kerry M., ed., RILEY, Erin P., ed. a FUENTES, Agustin, ed. Ethnoprimatology: a practical guide to research at the human-nonhuman primate interface. 1st publ. Cambridge: Cambridge University Press, 2017. 307 s. Cambridge studies in biological and evolutionary anthropology, 76. ISBN 978-1-107-10996-4.
 
 POTOCKI, Emil, ed. a KRASINSKI, Juliusz, ed. Primatology: theories, methods and research. New York: Nova Sience, ©2009. 207 s. Animal science, issues and professions series. ISBN 978-1-60741-852-8.
 STRUM, Shirley C., ed. a FEDIGAN, Linda M., ed. Primate encounters: models of science, gender, and society. Chicago: University of Chicago, 2000. 635 s. ISBN 0-226-77754-5.
 VANČATA, Václav. Primatologie. Díl 2., Catarrhina – opice a lidoopi. Praha: Univerzita Karlova, Pedagogická fakulta, 2003. 237 s. ISBN 80-7290-127-3.

Související články 
 Ebola

Externí odkazy 
 
 
 



 
Kočkodanovití