Třída S (1931)
Třída S byla třída diesel-elektrických ponorek postavených pro britské královské námořnictvo. Celkem bylo postaveno 62 ponorek této třídy. Je to nejpočetnější třída ponorek postavených pro Royal Navy. Zahraničními uživateli třídy byla Francie, Izrael, Nizozemsko, Portugalsko a Sovětský svaz.

Stavba 
Jednalo se o ponorky střední velikosti navržené pro službu ve Středozemním a Severním moři. V letech 1929 a 1930 byly objednány dva páry ponorek první skupiny třídy S (skupina Swordfish), které měly ve službě nahradit staré ponorky třídy H. Oproti ní měly silnější výzbroji, větší rychlost i vytrvalost. Do služby vstoupily v letech 1932–1933. Do vylepšené druhé skupiny (skupina Shark) patřilo osm ponorek spuštěných na vodu v letech 1932 až 1936. Do služby vstoupily v letech 1934–1938.

Po vypuknutí války bylo v rámci nouzových válečných programů objednáno dalších 50 ponorek třídy S, takže ta se nakonec stala vůbec nejpočetnější britskou ponorkou. V rámci programu pro rok 1939 bylo objednáno pět ponorek, v programu pro rok 1940 třináct ponorek a v programu pro rok 1941 patnáct ponorek. Do stavby se zapojily loděnice Chatham Dockyard, Cammell Laird v Birkenheadu, Scotts Shipbuilding and Engineering Company v Greenocku a Vickers-Armstrongs v Barrow-in-Furness.

Jednotky třídy S:

Konstrukce

Skupina Swordfish 
Ponorky byly vybaveny sonarem typu 120. Výzbroj tvořil jeden 76mm/45 kanón QF Mk.II, jeden 12,7mm kulomet a šest 533mm torpédometů, do kterých bylo neseno dvanáct torpéd. Pohonný systém tvořily dva diesely Admiralty o výkonu 1550 hp a dva elektromotory o výkonu 1440 hp, pohánějící dva lodní šrouby. Nejvyšší rychlost dosahovala 13,75 uzlu na hladině a 10 uzlů pod hladinou. Dosah byl 3800 námořních mil při plavbě na hladině rychlostí deset uzlů. Operační hloubka ponoru byla šedesát metrů. Ponoření ponorce trvalo 25–30 sekund.

Modifikace 
Ponorky podtřídy Shark měly o 1,9 metru prodloužený trup. Pohonný systém byl stejný. Jediná Sunfish dostala silnější diesely o výkonu 1900 hp. Na ponorkách z válečných programů pro roky 1939–1941 bylo ve větší míře využito svařování. Ponorky Scotsman a Sea Devil měly svařovaný celý tlakový trup, čímž jejich operační hloubka vzrostla na 110 metrů. Pozdější ponorky rovněž nesly více paliva. Část později postavených ponorek měla výzbroj posílenu o externě umístěný sedmý 533mm torpédomet.

Operační služba 
Třída byla nasazena ve druhé světové válce.

Zahraniční uživatelé 

 
 Francouzské námořnictvo – Roku 1952 získány ponorky Saphir (ex Satyr), Siréne (ex Spiteful), Sibylle (ex 'Sportsman) a Sultane (ex Statesman). Poslední vyřazena roku 1962.

 
 Izraelské námořnictvo – Roku 1960 námořnictvo zařadilo ponorky INS Tanin (S-71, ex Springer) a INS Rahav (S-73, ex Sanguine). Ve službě byly do konce 60. let.

 
 Nizozemské královské námořnictvo – V letech 1943–1945 provozovalo ponorku Zeehond (ex Sturgeon).

 
 Portugalské námořnictvo – Roku 1948 získalo ponorky Neptuno (ex Spearhead), Nautilo (ex Saga) a Narval (ex Spur).

 
 Sovětské námořnictvo – Roku 1944 provozována ponorka V-1 (ex Sunfish).

Odkazy

Reference

Literatura

Externí odkazy 
 

 
Třídy ponorek