Jan Bílý
Jan Evangelista Bílý (9. prosince 1819 Dolní Kounice – 29. března 1888 Dolní Loučky) byl český římskokatolický kněz, publicista a politik, v 2. polovině 19. století poslanec Říšské rady.

Biografie 
Byl synem řeznického mistra v Dolních Kounicích. Vychodil obecnou školu v rodné obci. Ve věku 12 let ho rodiče ve strachu před epidemií cholery odvezli do Brna. V Brně pak studoval. Od mládí se vzdělával v německém jazyce, ale hlásil se k českým vlastencům. Ovlivnili ho Tomáš Procházka, Beneš Metod Kulda nebo spolužák z brněnských studií Karel Šmídek. Od roku 1839 studoval bohosloví v brněnském alumnátě a připravoval se na kněžství. Jeho zpovědníkem zde byl Jindřich Šimon Baar. Vyučoval ho František Sušil. Během studia v alumnátu publikoval první článek v Časopisu katolického duchovenstva. V srpnu 1843 byl vysvěcen na kněze.

Po nástupu do funkce duchovního obdržel dar s podmínkou, že ho využije k dalšímu studiu. Vystudoval teologii na Karlo-Ferdinandově univerzitě v Praze a 12. května 1853 byl promován na doktora teologie. Jako kněz působil nejprve v Židlochovicích, od roku 1845 v Brně, kde byl kaplanem při kostele sv. Jakuba Staršího. Zde pracoval na spisu o církevních dějinách. Po jistou dobu se tehdy léčil s žaludečními komplikacemi. Jeho kniha pak vyšla v roce 1847 (Děje svaté katolické církve), druhý díl roku 1854 v Praze. Přispíval do katolických časopisů. Po léčení se vrátil jako kaplan do Židlochovic. Během revoluce roku 1848 se účastnil Slovanského sjezdu v Praze. Spolu s kolegou J. Fáborským agitoval proti volbám do celoněmeckého parlamentu ve Frankfurtu, za což si vysloužil kritiku od nadřízených. Identifikoval se s českým národním hnutím, ovšem trval na katolickém světonázoru. Roku 1850 inicioval utvoření vlastenského katolického sdružení Dědictví sv. Cyrilla a Methoděje, na kterém se pak podíleli i další česky orientovaní duchovní jako František Sušil. Koncem roku 1851 přešel na post kaplana do Tišnova. Později působil v Předklášteří. Zde pokračoval v publicistické činnosti. Psal knihu Dějepis swaté katolické Církwe. Biskupská konzistoř knihu kritizovala, ale přesto byla vydána. V roce 1859 vydal v Brně vlastním nákladem spisek Poswátné místo Wranow na Morawě.
 
Už v 50. letech zasedal jako poslanec na Moravském zemském sněmu (tehdy šlo ještě o stavovské shromáždění, nikoliv zákonodárný sbor parlamentního typu). V roce 1860 byl jmenován předsedou Oddělení pro katolické jednoty jazyka slovanského na generální schůzi katolíků z celé německé říše konané v Praze.

Po obnovení ústavního systému vlády byl v zemských volbách v roce 1861 zvolen za poslance Moravského zemského sněmu za kurii venkovských obcí, obvod Brno, Tišnov, Ivančice. Zemský sněm ho delegoval i do Říšské rady (tehdy ještě volené nepřímo) za kurii venkovských obcí (jako jednoho z mála etnicky českých poslanců z Moravy). Rezignace na mandát byla oznámena na schůzi 22. listopadu 1864.

V roce 1863 se podílel na oslavách tisíci let příchodu Cyrila a Metoděje na Moravu. Jako jediný kněz z brněnské diecéze se účastnil vysvěcení kostela svatého Cyrila a Metoděje v Karlíně. V 60. letech rovněž v Předklášteří psal studii Život Pána našeho Ježíše Krista. Roku 1864 mu brněnský biskup udělil titul konzistorního rady. Byl členem mnoha spolků a nadále publikoval v denním tisku. Od roku 1872 působil v Loučkách. Vyučoval ve škole a věnoval se kněžskému povolání. Psal své paměti. Zemřel 29. března 1888 poté, co se při cestě do Tišnova nachladil a rozvinul se u něj zápal plic.

Reference

Externí odkazy 
 
 

Absolventi Univerzity Karlovy
Čeští římskokatoličtí duchovní
Čeští teologové
Čeští spisovatelé 19. století
Čeští novináři
Účastníci Slovanského sjezdu
Poslanci Moravského zemského sněmu
Poslanci rakouské Říšské rady
Politici Rakouského císařství české národnosti
Narození v Dolních Kounicích
Narození v roce 1819
Narození 9. prosince
Úmrtí v Dolních Loučkách
Úmrtí v roce 1888
Úmrtí 29. března
Muži