Folklórní soubor Hořeňák
Folklorní soubor Hořeňák je soubor z Lázní Bělohrad.

Soubor byl založen v roce 1949 a u jeho zrodu stál hudební pedagog Vratislav Vycpálek. V roce 2017 má soubor přibližně 45 členů a je sdružován pod občanským sdružením FS Hořeňák a Hořeňáček, o. s. Od roku 1975 je soubor organizátorem folklorních slavností písní a tanců „Pod Zvičinou" v Lázních Bělohradě, které se každoročně konají v polovině června. 

Slavnosti nejprve vznikly jako krajská přehlídka folklorních souborů východočeského kraje, trvaly dva dny a jeden soubor z jiného regionu byl pozván jako host přehlídky. Po roce 1989 se z přehlídky stal Mezinárodní folklorní festival Pod Zvičinou a trvá 3 dny. Od roku 2000 je tento festival čtyřdenní, připojila se soutěž Polka rallye a festival získal na větší oblíbenosti u diváků. Hořeňák má ve svém programu tance, písně a lidová vyprávění z Podkrkonoší a regionu Hořicka a Novopacka. V minulosti se účastnil mnoha mezinárodních folklorních festivalů téměř po celé Evropě, v Jižní a Severní Americe a v Asii, vystupoval a natáčel pro Českou televizi i rozhlas. Hořeňák se účastnil zápisu do Guinnessovy knihy rekordů, kdy 20 minut na jednom místě v německém Altenburgu tančilo 3 700 tanečníků z různých států na danou choreografii.

Historie souboru

Rok 1819 
Obecný zájem o lidovou píseň podnítila na přelomu 18. a 19. století sbírka Johanna Gottlieba Herdera Stimmem der Völker in Liedern (Hlasy národů v písních, 1807), kde v překladech uvedl písně různých národů. Z podnětu vídeňské Gesselschaft der Musikfreunde (Společnost přátel hudby) a za dohledu centrálních úřadů byly v jednotlivých zemích monarchie zahájeny v roce 1819 rozsáhlé sběry lidových písní. Výsledky sběratelské činnosti na našem území byly shromážděny do dvou rukopisných sbírek - guberniální (z území Moravy a Slezska) a kolowratské (z území Čech). František Antonín hrabě Kolowrat - Liebštejnský, prezident zemského gubernia a nejvyšší purkrabí království českého, vydal 1819 nařízení o sběru v Čechách všem 16 krajským guberniím a pražskému hejtmanství a rozsáhlý nevídaný sběr byl zahájen. Po letech lze konstatovat, že Zemské prezidium v Praze, které české příspěvky soustřeďovalo, nejenže nebylo ani jednou po tři roky urgováno o uspíšení své zásilky, ale navíc nikoho z vídeňského ministerstva vnitra ani z Gesselschaft der Musikfreunde nezajímalo, že z Čech nebylo - na rozdíl od ostatních zemí monarchie - do Vídně odesláno vůbec nic, a oba exempláře kolowratského rukopisu tedy archivují literární a hudební archivy Národního muzea v Praze. Pro úplnost uveďme, že na zřízení Vlasteneckého muzea v roce 1818 (dnes Národního muzea) se význačným způsobem podílel právě hrabě F. A. Kolowrat-Liebštejnský.

Konec 19. století 
Když přeskočíme do konce 19. století, pak zájem o sběr tanečního folkloru vzbudil Josef Vycpálek (1847-1922), profesor piaristického gymnázia v Rychnově nad Kněžnou, kolowratský zámecký archivář, zakladatel tancepisu a sběratel lidových tanců zejména na Rychnovsku, Táborsku a Choceradsku. Díky zručnému stenografování a kategorizaci kroků totiž dokázal zachytit taneční pohyb dopodrobna slovem a zahájil tak novou epochu v dokumentaci lidových tanců. Pro Národopisnou výstavu českoslovanskou v roce 1895 pořídil obsáhlý seznam lidových tanců a za účast na ní byl perzekvován. V roce 1947 pak získal pražský Soubor písní a tanců Josefa Vycpálka jméno Josefa Vycpálka.

Vznik souboru 
Vznik Hořeňáku je spojen se synem Josefa Vycpálka, profesorem pražské Akademie múzických umění dr. Vratislavem Vycpálkem (* 30. 7.1892 Rychnov nad Kněžnou, † 9. 10. 1962 Praha), hudebním skladatelem (složil více než 80 skladeb, písní a tanců), sběratelem a propagátorem lidové písně a folklóru. Také on byl profesorem ne však ve svém rodišti, ale v Praze. Doplňme, že měl za manželku dceru rychnovského rodáka Otmara Vaňorného, vynikajícího překladatele z řečtiny a latiny. Právě Vratislav Vycpálek stál u kolébky Hořeňáku, když kolem sebe soustředil několik mladých lidí z Horní Nové Vsi, vtiskl jim do vínku lásku k lidovému tanci, zpěvu a podnítil je k založení souboru. Ti se pak scházeli - původně šest párů, a protože místnost na zkoušky nebyla, nacvičovali a tancovali bez hudby; i kroje byly vypůjčené. Soubor - tehdy se říkalo taneční kroužek - obnovil zvyk "Staročeského máje", příležitostně se zúčastňoval národopisných slavností, soutěží lidové umělecké tvořivosti, a jak to bývalo, cílevědomější činnost se projevovala před nějakou soutěží.

Do roku 1954 vedl soubor dr. Vratislav Vycpálek, po něm nastoupil a soubor vedl do roku 1959 pan Groh. V roce 1957 se soubor zúčastnil slavností písní a tanců "U nás na Náchodsku". V těchto letech taneční složku souboru vedl Jindřich Rychtera, muziku obstarávala jen harmonika a klarinet. Až učitel Josef Stejskal soustředil devět muzikantů - amatérů a ti v zimním období nacvičovali lidovou hudbu především dětskému souboru. 

Od roku 1959 začaly zápisy v souborové kronice a nastal zvrat: Muzikanti už byli, i když věk 60 let nebyl výjimkou, a vedení souboru a hraní na basu se ujal až do roku 1963 učitel v Horní Nové Vsi Josef Stejskal. Předtím prošel krátkou praxí v brněnském vojenském souboru Jánošík a hrál i ve stejnojmenném filmu. To vysvětluje fakt, že na repertoáru budoucího Hořeňáku byly Karičky, Zbojnický tanec i valašský Cigánský.. Soubor vystupoval v prvních svých krojích, které měly ráz všeobecného kroje českého a jež navrhla paní Matoušková z Hradce Králové. Stejskalova muzikantská záliba se projevila v souboru, a tak ještě v tom roce jeho členové souboru vystoupili pro děti na vánoční besídce a na okresním kole soutěže tvořivosti mládeže (tehdy se říkalo STM) v Hradci Králové. Velkým pomocníkem Vratislava Vycpálka a Josefa Stejskala byl Antonín Ódl. Právě on pomáhal rozvíjet taneční i hudební činnost (muzika byla jen harmonika a klarinet) a soubor se od roku 1957 zúčastňoval folklorních slavností U nás na Náchodsku.

V roce 1961 se dávaly různé návrhy na jméno souboru - Hulán, Obkročák, Rejdovák, ale konečné rozhodnutí nepadlo.

Po roce 1963 po odchodu Josefa Stejskala se vedení souboru ujali Antonín Jarušek a Stanislav Brůna, hudbu vedl L. Švitorka a taneční složku Jindřich Rychtera. Spolupráce s profesory Pavlem Krejčím a Františkem Bonušem pak přinesla zásadní změnu - orientací výlučně na český folklor, především na tance, písně i lidová vyprávění z Podkrkonoší, regionu Hořicka a Novopacka. Právě oni dali výběrem a zpracováním souboru „vizáž", naprosto nezaměnitelnou s jinými soubory, které už v té době pracovaly v severovýchodních Čechách. 

V repertoáru zakotvily tance z Podkrkonoší, ale i tance obrození a folklor městské periferie. Soubor se stylově vyhraňoval a svou tvář utvrzoval v povědomí veřejnosti působivými programovými bloky, jako byly např. Okolo Javoří, Rok pod horami, Chléb a písně, Chození po májích. Program se vyznačoval rázovitým humorem, byť trochu silácky drsným, a i taneční technika se stylizovala do tvrdší podoby. Na doporučení Františka Bonuše a Pavla Krejčího soubor odjel na festival U nás na Náchodsku, a tak se v tom roce dostal znovu tam, kde již účinkoval ve svém začátku. Ale na tento festival - říkalo se mu Rýzmburk - se již nedalo jet bez jména. Přemýšlelo se, až se přišlo na jméno Hořeňák. Ze souboru se postupně stal pevně stmelený kolektiv, kde jeden chápe druhého a překážkou nebyl ani rozdílný věk jeho členů, někdy i několik desítek roků. Za dlouhá léta svého působení, a to jak uměleckého, tak i kulturního, si vytvořil osobitý hudební, taneční i slovesný repertoár, který ve svých hlavních rysech vychází z romantických historických vrstev folkloru v Podkrkonoší. 

Ten dále doplňuje z jiných podhorských krajů Čech, především Podorlicka a z Českomoravské vysočiny. Hořeňák se dostává do povědomí diváků i organizátorů, vystupuje doma i v celém okolí na nejrůznějších slavnostech, jako byly letní mírové slavnosti, ale i třeba požárnické, stejně tak na dožínkách, oslavách Prvního máje i Mezinárodního dne žen (MDŽ), národních i mezinárodních družstevních dnech, na výstavách (např. 50 let SSSR), oslavách výročí Února, Dnech tisku, rozhlasu a televize (a stejně tak i na Slavnostech Rudého práva), oslavách Velké říjnové socialistické revoluce a Měsíce československo-sovětského přátelství, u příležitosti výročí osvobození naší vlasti Sovětskou armádou, na Dnech družby (včetně vystoupení pro sovětské vojáky v Jičíně), Dnech kultury u nás i v cizině, na konferencích brigád socialistické práce či oslavách Slovenského národního povstání. Stejně tak tomu bylo i na večerech družby, nejrůznějších konferencích (např. Jednoty), předáváních rudých praporů, ale i na sjezdu baráčníků, nadílkách Dědy Mráze, soutěžích tvořivosti mládeže (STM) i přehlídkách lidové umělecké tvořivosti (LUT), na schůzích Svazu československo-sovětského přátelství (SČSP) i jednotných zemědělských družstev (JZD), na nejrůznějších výstavách (např. ovoce a zeleniny, ale i na celostátní výstavě AGRA v Nitře), na dětských dnech, na plesech i šibřinkách. Soubor vystupoval pro jiskry a pionýry, v kulturních klubech JZD, na setkáních s FDJ (organizací Svobodné německé mládeže), na sportovních hrách i na Dnu nevidomých. Soubor se účastnil brigád na sběru železného šrotu, vítání občánků do života, soutěží národopisných skupin, konferencí brigád socialistické práce (BSP), výchovných koncertů a také na oslavách 100. výročí narození Josefa Kožíška (známého pedagoga a „znatele dětské duše"), na slavnostních otevřeních škol, filmových festivalech pracujících, na festivalech a nejrůznějších soutěžích.

Šedesátá léta 

K 15. výročí vzniku souboru v roce 1964 byl vytištěn nový propagační materiál i nové plakáty a Hořeňák natáčel poprvé pro televizi. Podle návrhu PhDr. Jiřiny Langhammerové z Národopisného muzea v Praze se daly šít nové, vyšívané kroje. Dalo moc práce, než se vše sehnalo tak, jak mělo být. Hořeňák měl za sebou již několik zájezdů do zahraničí a znovu byl založen dětský soubor, který dostal název Hořeňáček. S dětmi je velmi dobrá práce, měly nové kroje a vystupovaly už i samostatně, ale musela jim stále hrát muzika od velkého souboru, což bylo velmi náročné. Kroniky podávaly svědectví o letité sousedské spolupráci s folklorními slavnostmi „U nás na Náchodsku", o úspěších i prohrách na domácích scénách, o zájmu pořadatelů zahraničních festivalů a setkáních, o přátelství se souborem z Altenburgu v bývalé NDR. Ale taky o potížích s místními orgány, aby soubor mohl vůbec vyjet za těmito přáteli. V roce 1966 se ujal vedení souboru Jaroslav Čístecký, primášem a vedoucím hudby byl již delší dobu F. Fól. Poprvé soubor vyjel do Strážnice a popáté na festival U nás na Náchodsku.

V roce 1967 se do čela souboru dostala Eva Jarušková a Hořeňák jel poprvé na festival českých souborů do Prahy. Od roku 1971 stáli v čele souboru manželé Jana Rychterová (vede pečlivě i souborovou kroniku) a Jindřich Rychtera; ten se stal zároveň organizačním vedoucím, který již byl v souboru naprosto nezbytný. Stále se zkoušelo v tělocvičně, kde nebylo topení ani nejzákladnější hygienické zařízení. Byly potřeba kroje, boty a nebyl zřizovatel. V tradici pokračovali oba jejich synové Martin Rychtera (tanečník) a Milan Rychtera (choreograf). V roce 1972 přes všechny nesnáze bylo dost vystoupení, soubor měl 14. října 1972 pětisté vystoupení od svého vzniku.

V roce 1974 Hořeňák nadále se selskou tvrdohlavostí bojoval, navíc od toho roku byl organizátorem mezinárodních folklórních slavností písní a tanců "Pod Zvičinou" a Bažantnice se stala místem každoročního setkávání souborů nejen z východočeského kraje. Zajímal se o něj hradecký i pražský rozhlas. K 25. výročí vzniku souboru se dal vytisknout nový propagační materiál a plakáty, natáčelo se také poprvé pro televizi. Na návrh Národopisného ústavu v Praze se daly ušít nové kroje. V tom čase měl soubor za sebou již několik zahraničních zájezdů a znovu se založil dětský soubor, který dostal název Hořeňáček. (Ten nyní vede Ing. Zdeňka Rychterová.)

Roku 1975 začal Hořeňák spolupracovat s Československým rozhlasem, který si vybral z repertoáru Hořeňáku osm skladeb, což byl velmi pěkný úspěch. Soubor připravoval už druhé slavnosti písní a tanců Pod Zvičinou, zúčastnil se folklorních festivalů na Dětvě a v Českých Budějovicích. Připravoval nový program „Chléb a písně" - měl velký ohlas. Jezdil vystupovat do Prahy na Staroměstské náměstí, ale i do Strážnice, Českých Budějovic a jinam. V roce 1976 se Hořeňák dostal do Národní přehlídky folklorních souborů v Třinci, jíž se účastnilo 15 nejlepších souborů Čech a Moravy, a Hořeňák tu vybojoval hlavní cenu festivalu.

Na celostátní přehlídce folklorních souborů v roce 1977 v Košicích dostal Hořeňák festivalovou cenu za úspěšný programový blok Chléb a písně. Velmi dobrá práce byla s dětmi, získaly nové kroje a vystupovaly už i samostatně, ale musela jim hrát muzika velkého souboru, což bylo velmi náročné.

Dne 1. května 1978 dostal soubor státní vyznamenání „Za vynikající práci" a následně pak vyznamenání „Za zásluhy o výstavbu".

V roce 1979 se dětský soubor Hořeňáček dostal až do krajské přehlídky v Chrudimi a Hořeňák připravil nový program. Soubor získal nové kroje, tentokrát pracovní, a často vystupoval. K dětskému souboru přibyl další dětský kolektiv - Hořeníček, který vedly bývalé členky souboru H. Smotlachová a J. Suchardová. Po odchodu F. Fóla se primáškou muziky stala E. Suchá. Byla provedena celková rekonstrukce sokolovny, malého tanečního sálu, zasedací místnosti, kuchyně a ubytování pro 45 osob.

Roku 1985 se vedení dětského souboru Hořeňáček ujal Milan Rychtera a děti se dostaly v tomto roce až do Národní přehlídky dětských folklorních souborů v Kyjově. Hořeňáček také vyrazil na první zahraniční zájezd a byly mu ušity nové kroje, které znovu navrhla dr. Jiřina Langhammerová z Národopisného muzea v Praze. Hořeňáček dostal pozvání k účinkování na festivalu "U nás na Náchodsku", účinkoval ve Strážnici v pořadu Přišlo jaro do vsi a Otevírejte se, strážnické brány. Zúčastnil se II. setkání dětských souborů v Šumperku. Nehrála jim už muzika velká - E. Suchá získala v lidové škole umění muziku dětskou. Ta natáčela pro Čs. rozhlas v Hradci Králové. Zde pomáhal cvičit zpěv K. Zakl. Své vedení změnil i soubor Hořeníček - nejmenších dětí se ujaly L. Zívrová a J. Vrbová a účastní se s nimi samostatných vystoupení i okresních přehlídek. Organizuje se dětský festival a vedení hudby se ujal Jaroslav Rychtera ml., primáškou zůstala E. Suchá.

Období po sametové revoluci 
Po roce 1989 ubylo vystoupení v Čechách, a tak soubor zkoušel pořádat i diskotéky, ale po několika akcích od toho upustil. Přesto ho čekaly folklorní festivaly Strážnice, Veselý Kopec a jiné. Znovu byly vytvořeny pohledy a nový propagační materiál. Hořeňák začal také vystupovat v Peci pod Sněžkou pro hotel Horizont; vystoupení bylo každou sobotu a toto trvá do dnešních dnů.

V roce 1990 se konaly 3. dětské slavnosti, které v příštích letech zanikly pro nedostatek financí a sloučily se s festivalem folklórních souborů "Pod Zvičinou". V dalších letech se děti dostaly až na zemskou přehlídku českých dětských souborů do Poděbrad, "U nás na Náchodsku" a jinam. V roce 1994 se souborem choreograficky spolupracovali manželé Eva a Radek Rejškovi, bývalí vedoucí pražského Souboru písní a tanců Josefa Vycpálka. (Přišli do něj v roce 1949 a prožili v něm čtyřiačtyřicet let - Eva jako choreografka a Radek učil techniku, vytrvalost, pohybovou koordinaci.) Změnilo se i vedení hudby, primáškou se stala Ivana Zukalová, ale největší změna se týkala Hořeňáku. Soubor nemohl nikdo dotovat, a tak se stal samostatným subjektem Sdružení členů a přátel souboru Hořeňák. Na počet vystoupení si nemohl naříkat, hotel Horizont mu dal dělat nové plakáty a firma Hoška Tour nové pohledy.

Roku 1995 měl opět premiéru soubor pro děti od 3 do 6 let Hořeníček, jehož vedení se ujala Ing. Zdeňka Rychterová. Sdružení členů a přátel souboru Hořeňák pořádalo poprvé v sokolovně vesnický bál; ten se pak opakuje každý rok. Dětský soubor Hořeníček se spojuje s Hořeňáčkem a jeho vedoucími byli Zdeňka a Milan Rychterovi. Hořeňáček vyjížděl každý rok na festivaly nejen po Čechách a Moravě, ale i do zahraničí. Hořeňák dostal ocenění Jivínský Štefan za pozoruhodný kulturní počin a za dlouholetou kulturní činnost. Jezdil vystupovat do Prahy, Ústí nad Labem, Turnova, na Dlaskův statek, do hotelů v Krkonoších, ale i jinam. Vznikl nový propagační materiál, několik pohledů souboru, i pohled ke slavnostem Pod Zvičinou.

Od roku 2000 
V roce 2000 do slavností Pod Zvičinou zařadil Hořeňák nový program, a to Polka Rallye, závod na 200 m točené polky ve třech kategoriích - krojované, nekrojované a děti.

Mezi lety 2001 a 2008 proběhla změna ve vedení hudby - primáškou se stala Veronika Festová, nyní Klímová, a vedoucím hudby byl Tomáš Klíma. V těchto letech se přihlásili do souboru noví hudebníci Zdena a Miloslav Zlatníkovi. V roce 2009 40členný Hořeňák včetně 12členné muziky organizoval 35 ročníků mezinárodních slavnosti písní a tanců "Pod Zvičinou", účastnil se mnoha přehlídek (např. 19krát byl na festivalu "U nás na Náchodsku") a natočil svůj vlastní film. Nejde dost dobře obsáhnout všechna vystoupení, která soubor měl, ani nejdou uvést všechny diplomy a čestná uznání. Leckdy něco zaskřípalo, ale přes veškeré úsilí členů se zase vše dalo do pořádku. V sedmi souborových kronikách jsou záznamy o 2663 vystoupeních do konce roku 2008, do zahraničí vycestoval Hořeňák 70krát. Hořeňák kromě toho, že je držitelem státních vyznamenání "Za vynikající práci" a „Za zásluhy o výstavbu", má však také diplom České mírové rady, cenu České hudební společnosti, Čestné uznání za reprezentaci na XIII. ročníku světového festivalu v Kanadě od C.I.O.E.F.F. a I.O.F. Hořeňák se podílel na vydání tří knih - „Hudci, milí hudci", „České lidové kroje" (1995) a „Turistické perly" (2000).

Zájezdy do zahraničí 
 festival folklorních souborů ve Skopje, Jugoslávie
 folklorní festival v Acgui Ferm, Itálie
 Hornické slavnosti v Munsdorfu, NDR
 Hornické slavnosti v Roneburgu, NDR
 Dny východočeské kultury Vratislav, Polsko
 folklorní festival v Altenburgu u příležitosti výročí NDR
 folklorní slavnosti Huittinen, Finsko
 folklorní slavnosti Valbřich, Polsko
 folklorní slavnosti Hammel, Dánsko
 folklorní slavnosti Linköping, Švédsko
 folklorní slavnosti Fehrbellin, NDR
 folklorní festival Folkestown, Anglie
 Dny kultury Černigov, SSSR
 folklorní festival Bern, Švýcarsko
 folklorní festival Tempo, Sardinie
 XV. mezinárodní soutěžní festival folkloru horských zemí v Zakopaném, Polsko
 folklorní festival Liegelhein, NDR
 folklorní festival Sait Krusen, Francie
 folklorní festival Techa, Španělsko
 folklorní slavnosti Kranj, Jugoslávie
 folklorní festival Liegelhein, NDR
 folklorní slavnosti Budyšín, NDR
 folklorní festival Liegelhein, NDR
 folklorní festival Soskopsu, Turecko
 folklorní festival Niš, Jugoslávie
 folklorní festival Ankara, Turecko
 folklorní festival Rosslau, NDR
 folklorní festival Herze, Holandsko
 folklorní festival Windischluba, SRN
 folklorní festival Gozientep, Turecko
 folklorní festival Mont de Nursal, Francie
 folklorní festival Kodaň, Dánsko
 folklorní festival Neufrafen, Rakousko
 mezinárodní folklórní festivaly ve městech Drummondville a Chicoutimmi, provincie Québec, Kanada
 folklorní festival Woltenburg, Německo
 folklorní festival Bern, Švýcarsko
 folklorní festival Beltinci, Slovinsko
 folklorní festival Heeze, Holandsko
 folklorní festival Nowa Ruda, Polsko
 folklorní festival Koper, Slovinsko
 dva mezinárodní folklorní festivaly v USA - Rexburg ve státě Idaho a Salt Lake City, hlavní město státu Utah
 folklorní festival Bolesławiec, Polsko
 folklorní festival Minsk, Bělorusko
 folklorní festival Kranj, Slovinsko
 Durynský taneční festival, Altenburg, Německo
 folklorní festival Bolesławiec, Polsko
 dva mezinárodní folklorní festivaly v Brazílii, město Praia Grande (největší MFF v Brazílii) a Sao Bernardo do Campo
 folklorní festival Cernoche de Bonjardin, Portugalsko
 folklorní festival Bolesławiec, Polsko
 folklorní festival Lubliniec, Polsko
 folklorní festival Volos, Řecko
 folklorní festival Einheim, Německo
 folklorní festival Galiante, Itálie
 folklorní festival Řecko
 dva folklorní festivaly Bulharsko
 folklorní festival Algorne, Portugalsko

Úspěchy souboru 
 Pořad Zastavení v Lázních Bělohradě,
 Má vlast,
 Mladé oči,
 Můj domov,
 Zrození dneška,
 Od Benecka cesta,
 Chtěla bych písničky lidem,
 Hudební aréna,
 Pod Zvičinou,
 Karel Jaromír Erben,
 Film Východočeský kraj,
 Tkalcovské rytmy,
 Kolik faldů na suknici.
 Natáčení rozhlasového pořadu Cesty za folklorem; pro Československý a později Český rozhlas Hradec Králové připravil Hořeňák 25 nahrávek.
 Vydání videokazety Tance a písně severovýchodních Čech, prvních 500 CD Hořeňáku a dvou knih.
 II. cena na výstavě kronik Východočeského kraje v Hradci Králové.
 Na XV. mezinárodním soutěžním festivalu folkloru horských zemí v Zakopaném v Polsku za blok "Rok pod horami" získává Stříbrnou valašku, když zlatá nebyla udělena, a stal se vítězem jedné ze čtyř kategorií a laureátem festivalu za výběr, vynikající taneční ztvárnění a příkladnou a nenásilnou inscenaci podkrkonošského folkloru.
 Titul laureát Strážnice, udělený poprvé v historii tohoto festivalu.
 Velkým úspěchem byly také mezinárodní folklórní festivaly ve městech Drummondville a Chicoutimmi, provincie Québec, Kanada; první cesta Hořeňáku do zámoří, 37 členů Hořeňáku tam mělo 31 vystoupení před 165 tisíci diváky a zúčastnilo se dvou průvodů. I když Hořeňák byl mezi 21 zahraničními soubory jediný amatérský, získal si největší sympatie diváků i pořadatelů.
 Natáčení rozhlasového pořadu Cesty za folklorem; pro Československý a později Český rozhlas Hradec Králové připravil Hořeňák 25 nahrávek.
 45. výročí vzniku soubor oslavil na přehlídce souborů severovýchodních Čech. Zde uhájil 1. místo pořadem "Okolo Javoří", účastnil se velké přehlídky krojů v Nosticově paláci v Praze, v Dolní Lomné a pod Stromem republiky v Praze.
 V roce 2000 tancovalo durynské tance kolem velkého rybníka Altenburg po 20 minut najednou 3472 tanečníků v lidových krojích ze Švýcarska, Německa i Česka a mezi nimi také soubor Hořeňák. Zapsáno do Guinnessovy knihy rekordů.
 11. dubna 2007 soubor uvítal prezidenta Václava Klause v Lázních Bělohrad.

Hořeňáček 

Hořeňáček od doby svého založení dosáhl mnoha úspěchů na národních přehlídkách i dětských folklórních soutěžích. V zahraničí vystupoval 16krát a účinkoval na festivalech "U nás na Náchodsku", ve Strážnici, Šumperku, Luhačovicích, Kyjově, na zemské přehlídce v Pardubicích i jinde. Zabývá se zpracováním lidového umění, a to písněmi, tanci a dětskými hrami, na jejichž podkladě se snaží rozvíjet dětskou hudebnost, rytmické cítění a pohybovou kulturu. Ve svém repertoáru má písně a tance z Podkrkonoší i podhorských oblastí Čech. Kroje navrhlo Národopisné muzeum v Praze.

Externí odkazy 
 
  http://horenak.belohrad.net/cz/ 
  http://www.lazne-belohrad.cz/ 
  http://www.folklornisdruzeni.cz/

České folklórní soubory
Česká lidová hudba
Taneční soubory
Spolky v okrese Jičín
Lázně Bělohrad
Hudební organizace založené roku 1949