Daniel Pešta
Daniel Pešta (* 1. května 1959, Praha) je český multimediální vizuální umělec.

Život 
Narodil se v rodině architekta Antonína Pešty a psycholožky Heleny Montanelli-Peštové. Vystudoval stavební průmyslovku a Výtvarnou školu Václava Hollara v Praze. Během komunistického režimu tvořil v ústraní a byl součástí alternativní kultury. Později se živil jako grafický designér plakátů a obalů gramofonových desek. Po roce 2000 užitou tvorbu opustil a věnuje se výhradně volné tvorbě.

V roce 1998 a 2000 absolvoval dva studijní pobyty v New Yorku. Samostatně vystavuje od roku 1992. Účastní se řady prestižních výtvarných expozic a bienále. Mezi nejvýznamnější patří autorský projekt I was born in your bed, který se konal u příležitosti 55. Bienále v Benátkách roku 2013. Následně se představil na Benátském bienále v rámci kolaterálních projektů Personal Structures v Palazzo Bembo (Záznamy noční hlavy, 2015) a v Palazzo Mora (cyklus obrazů Výkřiky, 2017). Byl oceněn druhou cenou za malbu na London Art Biennale v roce 2017 a druhou cenou za expresionistické umění roku 2019 tamtéž. Vyvrcholením dosavadní tvorby byla Peštova rozsáhlá autorská výstava DeTermination, kterou v roce 2018 uspořádalo Centrum současného umění DOX v Praze.

Je ženatý s Dadjou Altenburg-Kohl. Má dceru Karolínu Peštovou-Matoušovou, absolventku výtvarné teorie na UK v Praze.

Dílo 
Před rokem 1989 se Daniel Pešta zabýval grafickým designem. Vytvořil kolem sta obalů gramofonových desek s klasickou hudbou a získal ocenění za knižní a plakátovou tvorbu (1. cena v kategorii Politický plakát, Mexiko, 1990). Od přelomu 80. a 90. let se věnoval převážně figurální a portrétní malbě a brzy si osvojil snadno rozpoznatelný osobní styl. Svou kresebnou zručnost nejprve uplatnil v hyperrealistické malbě. Tu však postupně opustil ve prospěch expresivnějšího syrového výrazu, který je bližší jeho naturelu.

Umění Daniela Pešty je silně intuitivní, ovlivněné společenskými tématy a politikou, reflektující zranitelnost jedince i složitost jeho nitra. Nebojí se riskovat, neboť umělecký čin je zároveň vyjádřením jeho radikálního sociálního a politického postoje. Náměty děl se dotýkají podstaty lidské existence a role jedince v globálním společenství a často mají sociální či politický podtext s důrazem na rizika zneužitelnosti moci. Jeho typickým motivem se stává téma masky, kterou vnímá jako symbol přetvářky nebo ztrátu individuální identity. Ve své zmnožené podobě vytváří maska pouhou beztvarou hmotu bez osobitých rysů, bez příběhu, kde se člověk stává pouhou statistickou položkou.

V roce 1998 absolvoval Daniel Pešta první studijní pobyt v New Yorku. Kontakt se světovou uměleckou scénou jeho tvorbu významně ovlivnil a kromě obrazů začal vytvářet i sochy a závěsné instalace. V naturalistických asamblážích experimentuje s voskem, kůží, textilem, či fotografiemi. Od roku 2004 se jeho oblíbeným materiálem stala semitransparentní epoxidová pryskyřice, do které nejprve zatavil své starší obrazy a objekty, čímž je trvale konzervoval a zároveň znehodnotil. Později stejnou techniku použil v rozsáhlých instalacích fotografií v cyklu Genetické kódy I–IV (2008–2013), v monumentálním díle Mlýnky času Václava Havla (2011–2016), které je jako připomínka Václava Havla trvale umístěno v kostele sv. Anny v Praze, souboru objektů na téma Ecce Homo (2004–2011) a Kristus (2011) nebo sérii 21 asambláží Záznamy noční hlavy (2012–2015), které jsou souhrnem klíčových témat jeho tvorby. V Záznamech kombinuje staré a nové fotografie s malbou, tkanými sítěmi a bizarními objekty nejasného původu. Některé vize jsou ostré a přítomné, jiné zamlžené a zasunuté do zapomnění. Podle principu snové logiky se v nich prolíná skutečnost se vzpomínkami z dětství a celá série opisuje život od zrození přes dospívání, erotické tenze i pocity strachu a viny, až po nenaplněná očekávání, únavu a obavy ze smrti.

V roce 2009 se důležitou součástí jeho tvorby stává videoart. V expresivním díle Narcissus (2010) používá masku vlastního obličeje, která je jako jeho nepohodlné a omezující „alter ego“ nakonec pozřena a spolknuta. Podobné video s názvem Výkřik (2010), které je součástí celého souboru metaforických děl na téma mezních stavů lidské existence, ukončuje symbolické zašití úst. Ve videoartu Řetěz (2017) sedí skupina mužů v bílých košilích a v jakémsi iniciačním rituálu tajného spolku nebo sekty přejímá oheň od svého vůdce a hořícíma rukama rytmicky buší do stolu před sebou. Obraz je metaforou manipulace jedince, který je připraven se obětovat ve jménu ideologie.

Samotný lidský úděl, který Daniel Pešta nahlíží jako zoufalé sisyfovské snažení, reflektuje série videoartů Odnikud nikam (2017). Nazí jedinci, uvězněni v průhledné kostce, mají jedinou možnost posunovat svou klec stále vpřed, aniž by se z ní dokázali vymanit. Ve videozáznamu Kapka (2017) je lidské oko podrobeno nekončícím drobným utrpením každodenního života, které představuje pravidelně dopadající kapka vody.

Umělec osobitě interpretuje některé křesťanské symboly a staví je do nového kontextu. Figura Ježíše Krista je ztvárněna v epoxidovém bloku jako Ježíš v plodové vodě, ale nikoli jako embryo, nýbrž jako ten, kdo je předem předurčený k nevyhnutelnému osudu ukřižování. Asambláže fragmentů krucifixu (Puzzle II, 2000–2017) nebo vztyčených rukou sošek Ježíše trčících z krychle pryskyřice (Memento 2, 2019) nemají jednoznačnou interpretaci – mohou představovat symbol utrpení i vítězné gesto. Kristovo tělo sejmuté z kříže je prezentováno jako mumie obalená včelím voskem, jeho Zvěstování má podobu jakéhosi mimozemského androgyna s mládětem (Annunciation, 2014, 2018). V pulsující světelné projekci promítá trnovou korunu na hromadu soli v rytmu ženského dýchání a připomíná tak sedm bolestí Panny Marie (White Zone, 2010).

Peštova díla často poukazují na mocenské manýry narcistických vůdců, pokrytectví církve či lhostejnost bezpáteřních jedinců, které vedly k tragédiím, jakou byl holocaust, ale také reflektují problémy současné společnosti, např. stigmatizaci sociálních minorit. Roku 2013 představil na Bienále v Benátkách alarmující videoprojekt I was born in your bed, ve kterém se pokouší zpochybnit zažité společenské stereotypy, které zařazují Romy na základě barvy jejich pleti do sociálních kategorií na okraji společnosti. Video provází série portrétů romských dětí, které svým tázavým pohledem nutí diváka k přemýšlení (I am Gypsy, and you?). Dvojice zdánlivě podobných neonových nápisů: I was born in your bed – I was born in your head nastoluje otázku, zda osud jedince určuje jeho původ nebo společenské konvence. Determinace místem narození, kdy nestejné startovní podmínky často určují místo jedince ve světě, je konfrontována s obecným podvědomím, které podléhá stereotypům a rodí se v reakci na společenskou manipulaci. Téma lidského předurčení a schopnosti či pouhé šance vymanit se ze společenských vzorců bylo latentně přítomné ve všech instalacích a videích vystavených na jeho souborné výstavě ve dvou podlažích galerie DOX (2018).

Mezi díla, která se zabývají analýzou lidského podvědomí či predestinací osudu, patří cyklus Genetických kódů – asambláží z fotografií ze starých alb, zalitých do pryskyřičných bloků podobných malým relikviářům a instalované jako mozaika v monumentálních závěsných blocích způsobem, který vizuálně evokuje metodu sekvenování DNA. Tváře a postavy kdysi konkrétních lidí se zde stávají pouhým článkem řetězce, ve kterém předurčuje osud budoucího jedince jeho původ nebo sociální role (Genetic code – Brides, 2008–2009, – Carmens, 2012–2013). Protějškem instalace Ženský element, s fotografiemi žen ve svůdných pózách, je dílo Alfa vlk které prostřednictvím fotografií vlků ilustruje stereotypy mužského chování.

Maska vytvořená jako odlitek tváře je pro Peštu nejen symbolem přetvářky, ale zachycuje i konkrétní výraz, který užíváme jako sofistikovaný nástroj k vlastní prezentaci. Takový účinek u diváka vyvolávají rozměrné asambláže Puzzle, v nichž masky zachycují celou škálu výrazů tváře. V projektu Nulová gravitace (Gravitation zero, 2011) autor použil zevnitř nasvícené masky, odtržené od statických postav mnichů a vznášející se v prostoru. Dílo nenabízí jednoduché interpretace – masky mohou představovat osvícení, stejně jako absolutní odosobnění. Mrazivá vize anonymních a neživotných masek, z nichž jsou složeny tři krychle objektu Andělé přežijí (2011), instalované v budoucím památníku židovských transportů na nádraží Bubny, tvoří jakýsi protějšek instalacím pozůstatků obětí koncentračního tábora Osvětim.

Pešta se zejména v řadě „skupinových portrétů“ zabývá ničivou psychologií manipulovaného davu nebo ztrátou individuality (diptych Jan a Anna, 2017). Svými díly opakovaně připomíná, jak snadné je pro autokrata najít pomyslného nepřítele v některé menšině, charakterizované nábožensky, barvou pleti nebo jen alternativním životním stylem, a vyvolat obavy nebo psychózu, které usnadňují manipulaci. V expresivní nadsázce jsou hlavy voličů redukované na šklebící se grimasy s řvoucími ústy a vyplazenými jazyky (Volby, 2016–2017). Vypjatá emoce, která může znamenat cokoli mezi výrazem hrůzy, bezmoci, nesnesitelné bolesti nebo návalu zuřivosti, je předmětem série maleb s názvem Výkřik (2015–2016).

Pešta je interpretačně komplikovaný umělec, který překračuje formální realismus. Jeho jedinečná kombinace inspiračních zdrojů vytváří umění, které se stává nadčasové.

Ocenění 
 1990 Mexico City Biennale 1., cena v kategorii Politický plakát, Mexiko
 2001 Florence Biennale 3., cena v kategorii nových medií, Florencie, Itálie
 2002 Nejkrásnější kniha roku, cena v kategorii bibliofilií: Tomáš Hrách, Kašpárkův konec, Argo, Praha
 2009 Nejkrásnější kniha roku, nominace v kategorii katalogů, Praha
 2014 Now&After International Video Art Festival, Gulag Museum, Moscow (I was born in your bed), čestné uznání
 2017 Druhá cena za malbu, London Art Biennale 2017
 2019 Druhá cena za expresionistické umění, London Art Biennale 2019

Výstavy

Autorské (výběr) 
 1993 Konkávní obrazy, Karolinum, Praha
 1995 Konvexní obrazy, Axion Gallery, Cheltenham
 1998 Daniel Pešta in Montserrat Gallery 1., New York
 2000 Daniel Pešta in Montserrat Gallery 2., New York
 2002 Bílá zóna, Galerie Kritiků, Praha
 2005 Hot Doks 1. (s Václavem Bláhou), Kunsthalle, Frankfurt nad Mohanem
 2005 Hot Doks 2. (s Václavem Bláhou), Galerie Palais am Festungsgraben Berlín
 2007 Sweet Home, Akropolis, Praha
 2010 Black Light, Galerie Maier-Hahn, Düsseldorf
 2010 Levitace, Muzeum Montanelli, Praha
 2011 Levitation, Felix-Nussbaum-Haus – Kulturgeschichtliches Museum, Osnabrück
 2012 Gravitation Zero, Kunstmuseum, Solingen
 2012 Na jiné planetě (Ve jménu lásky…) (se Suzanne Pastorová), Artinbox gallery, Praha
 2013 Kunst in der Katastrophe, Deutscher Bundestag, Berlín
 2013 I was born in your bed, Sala del Camino, Benátky
 2014 I was born in your bed, Jízdárna Zámeckého návrší, Litomyšl
 2015 Art Biennale, Palazzo Bembo (Personal Structures), Benátky
 2016 Záznamy noční hlavy, White Gallery, Osík u Litomyšle
 2017 Škola, Artinbox Gallery, Praha
 2017 GEN Y!, White Gallery, Litomyšl
 2018 DeTermination, Centrum současného umění DOX, Praha
 2019 Ex citace, kostel nalezení sv. Kříže, Litomyšl
 2019 I’m Your Mother, Artinbox Gallery, Praha
 2022 Ecce Homo, Personal Structures - Reflection, Art Biennale, (solo project), Palazzo Bembo, Venice

Společné (výběr) 
 2007 Prague Biennale 3., Karlin Hall, Praha
 2009 Prague Biennale 4., Karlin Hall, Praha
 2010 Francisco de Goya – Vize příznaků a naděje, Kunstmuseum, Solingen
 2011 Umění porodit, Artinbox gallery, Praha
 2012 Maria, Maria, Felix-Nussbaum-Haus – Kulturgeschichtliches Museum, Osnabrück
 2012 Turn On, Tune In, Factory Art Gallery, Berlín
 2012 It’s Liquid Identities. Videoart Festival, Scoletta di San Giovanni Battista e del SS. Sacramento in Bragora, Benátky
 2012 Snění, Artinbox, Praha
 2013 London Art Biennale, Chelsea Old Town Hall, Londýn
 2013 Kdo lže, ten krade, Artinbox gallery, Praha
 2013 Liquid Borders, International art festival of photography, video art and installation, Sala Bona Sforza, Castello Svevo, Bari
 2013 Kde domov můj?, Centrum současného umění DOX, Praha
 2014 Geny a Generace, Galerie Artinbox , Praha
 2014 Now&After Video Art Festival, Moskva
 2014 Buenos Aires, Pixels of Identities, Galeria de Arte Laura Haber
 2014 Regensburg, Gegenüberstellung (with Markus Lüpertz, Dorota Nieznalska, etc.)
 2014 Now & After, videoart festival, Alexandrinsky Theater in St.Petersburg
 2014 Venice, Morphos, Sustainable Empire, Puzzels, Palazzo Albrizzi
 2015 London Art Biennale
 2015 Skvělý nový svět, Centrum současného umění DOX, Praha
 2015 Liquid Cities, New York
 2015 Hybrid Effects, Palazzo Radetzky, Milan
 2016 It's Liquid Experimental Art Architecture and Design Festival, BAU International Academy, Řím
 2016 Eurasian Film Festival, České centrum New York
 2016 Self Identities, Laura Haber Gallery, Buenos Aires 
 2017 Art Biennale, Palazzo Mora, Venice
 2017 London Art Biennale
 2019 Daniel Pešta: TOP SECRET!, Personal Structures – Identities, Palazzo Mora, Art Biennale Venice
 2021 Nadějné vyhlídky, DOX, Centre for Contemporary Art Prague
 2022 Personal Structures - Reflection, Art Biennale, Palazzo Mora, Venice
 2022 Openart Biennale, Vågengalleriet, Örebro, Sweden
 2022 Ne(Moc), DOX, Centre for Conemporary Art Prague
 2022 Nový světový pořádek, (Památník ticha), Karolinum, Praha
 2022 MYTHOS?, Museum Montanelli, Praha

Zastoupení ve sbírkách (výběr) 
 Nadace Vize Václava a Dagmar Havlových
 MuMo, Museum Montanelli, Praha
 Muzeum F. (Sochy pro barokní niku), Klatovy
 Felix-Nussbaum-Haus – Kulturgeschichtliche Museum, Osnabrück
 Kunstmuseum Solingen
 Sbírka Michaela Haydena, Geelong, Austrálie
 University of British Columbia, Vancouver
 Národní muzeum plakátu, Ciudad de México

Autorské katalogy 
 Daniel Pešta: Obřízka / Circumcision, 2001, Vlasta Čiháková-Noshiro et al., 28 s., Žaket, Praha
 Bílá zóna, 2002, Vlasta Čiháková-Noshiro, 12 s., Galerie kritiků, Praha
 Daniel Pešta: Hot doks 2, 2005, Altenburg-Kohl Dadja, Machalický Jiří, Pešta Daniel, 52 s., Galerie Montanelli, s.r.o., Praha
 Daniel Pešta: Creme de la creme, 2006, kat. 70 s., Galerie Montanelli, s.r.o., Praha
 Daniel Pešta: Ztracené ráje, ztracení andělé, 12 s., Galerie Montanelli, s.r.o., Praha
 Daniel Pešta / Sweet Home, text Behm Meike, Slámová Eva, 172 s., vydala Galerie Montanelli, s.r.o., Praha a nakl. Argo, Praha 2006, 
 Daniel Pešta / Levitace, text Altenburg-Kohl Dadja, Pešta Daniel, Nadace DrAK, Kulturgeschichtliches Museum Osnabrück – Felix-Nussbaum-Haus a Kunstmuseum, Solingen, Praha 2010, 
 Daniel Pešta: Inside, 56 s., Museum Montanelli (MuMo), Praha (nedatováno)
 Daniel Pešta: DeTermination, text Terezie Zemánková, 196 s., DOX Prague 2018, 
 Daniel Pešta: En Bloc, text Terezie Zemánková, 192 s., DOX Prague 2018, 
 Daniel Pešta, Big Bang, text Terezie Zemánková, 168 s., DOX Prague 2021,

Reference

Externí odkazy 
 
 
 Webové stránky Daniela Pešty
 
 Muzeum Montanelli, DP: I was born in your bed
 Daniel Pešta, Openart (Švédsko) 12.4.2022
 ČT Artmix 2019, Benátské bienále
 ČT Artmix 2013, Benátské bienále
 Interview s DP, anglicky
 DP: I was born in your bed, 2013, YouTube video
 Julia Sökeland, blinkvideo media art: Daniel Pešta
 DP, Saatchi online
 DP: Levitace, Art magazin.eu
 DP: Gravitation zero, Solingen 
 DP, Celesteprize, 2011, anglicky
 DP: Narcissus, performance, 2010
 DP, Felix-Nussbaum-Haus, Levitation, německy
 DP, 2012, UndoNet
 DP, Suzanne Pastor: Na jiné planetě, 2012, Artinbox
 Nejdůležitější motor v umění je pochybovat nad sebou samým, rozhovor s DP, 28. 7. 2014, Hradecký deník
 Tajemné světy pod maskou. Daniel Pešta vystavuje v Litomyšli, recenze Terezie Zemánkové, 18.8. 2014, Lidovky.cz
 Rozhovor s Danielem Peštou, 2016, anglicky

Čeští výtvarníci
Čeští malíři 20. století
Čeští malíři 21. století
Čeští grafici
Čeští ilustrátoři
Čeští konceptuální umělci
Členové SVU Mánes
Narození v roce 1959
Narození 1. května
Žijící lidé
Muži