Karl von Pflanzer-Baltin
Karl von Pflanzer-Baltin (1. června 1855 Fünfkirchen, Rakouské císařství – 8. dubna 1925, Vídeň) byl rakousko-uherský generálplukovník aktivní během první světové války.

Život 

Po absolvování nižší reálné školy se Karl rozhodl nastoupit na kadetku v Mariboru a Eisenstadtu. V letech 1867–71 studoval na Tereziánské vojenské akademii ve Vídeňském Novém Městě. (Mezi jeho spolužáky byli například Karl von Kirchbach auf Lauterbach či Arthur Giesl von Gieslingen). V roce 1875 byl povýšen do hodnosti poručíka a nastoupil službu v dragounském pluku č.1 (Dragonerregiment Kaiser Franz Nr.1) s umístěním ve městě Brüx. V letech 1877–78 navštěvoval důstojnickou školu v Pardubicích a v letech 1878-80 vojenskou školu ve Vídni. Následně byl povýšen do hodnosti nadporučíka. Po různých štábních funkcích byl převelen k Hulánskému pluku č.2 (Ulanenregiment Fürst zu Schwarzenberg Nr.2) v Tarnově.

Poté se stal učitelem na vojenské akademii. V roce 1897 byl povýšen na plukovníka a přidělen ke štábu XI. sboru. Ve stejném roce byl navíc povýšen také ve šlechtických vrstvách. Jeho bezdětný strýc c.k. hejtman I. třídy Josef svobodný pán Baltin na něj přenesl jméno, erb a titul. Od té doby mohl Karl používat titul svobodný pán. V roce 1903 se stal generálmajorem a velitelem 32. pěší divize v Nagyszeben. Rok 1907 znamenal pro Karla další povýšení, tentokrát do hodnosti polního podmaršálka, navíc byl jmenován velitelem 4. pěší divize v Brně. Po vypuknutí první světové války byl povýšen na generála jezdectva a získal velení nad jedním armádním sborem, který byl podle něj pojmenován Pflanzer-Baltin. Následně byl převelen na východní frontu, kde dokázal zastavit nápor Rusů. V únoru 1915 se mu za pomoci německých sil povedlo vytlačit Rusy z Černovic a později také přinutil jednotky ruského generála Brusilova k útěku. (Za tyto úspěchy byl v roce 1918 oceněn Vojenským řádem Marie Terezie v hodnosti komandér.) Následně se účastnil úspěšné bitvy u Gorlice. Po této bitvě byla z Karlových jednotek zformována 7. armáda.

V následujícím roce byl povýšen do hodnosti generálplukovníka. Jedním z jeho prvních neúspěchů byla účast při takzvané Brusilovově ofenzívě. Rusům se při této akci podařilo zatlačit 7. armádu zpátky a opět dobýt Černovice. Kvůli následným konfliktům s důstojnickým sborem požádal na doporučení arcivévody Fridricha o uvolnění ze služby. V listopadu 1916 opustil armádu a odešel do důchodu. Nicméně, po nástupu císaře Karla I. (1917) byl opět povolán do služby. Byl jmenován generálním inspektorem pěších jednotek. 3. července 1918 pak převzal velení nad Armádní skupinou Albánie (Heeresgruppe Albanien).

Po skončení války odešel z armády a usadil se ve Vídni. Zemřel 8. dubna 1925 a je pochován na hřbitovu ve vídeňské čtvrti Hietzing.

Rodina 
Byl synem c.k. generálního auditora Wilhelma Pflanzera, který byl v roce 26. října 1879 na základě majestátu císaře Františka Josefa I. povýšen do šlechtického stavu a obdržel čestný titul Edler von.

Oženil se s Hedwigou Feger de Mercyfalva et Temes-Zsadany, se kterou měl dva syny. Arthura von Pflanzer-Baltin (23. května 1888 – 12. dubna 1963) a Erwina von Pflanzer Baltin (1893–1915). Oba se stali důstojníky kavalerie. Arthur byl bezdětný a Erwin padl v boji.

Vyznamenání 
 1894 - Vojenský záslužný kříž
 1901 – Řád železné koruny III. třídy
 1909 – Císařský rakouský řád Leopoldův - rytíř
 1914 – Císařský rakouský řád Leopoldův - I. třídy
 1915 – Vojenský řád Marie Terezie
 1915 – Železný kříž II. třídy
 1915 - Železný kříž I. třídy
 1916 - Vojensky záslužný kříž I. třídy
 1918 – Královský uherský řád sv. Štěpána

Reference

Externí odkazy 
 

Rakousko-uherští generálové
Narození v roce 1855
Narození 1. června
Narození v Pécsi
Úmrtí v roce 1925
Úmrtí 8. dubna
Muži
Pohřbení na hřbitově v Hietzingu
Nositelé Vojenského řádu Marie Terezie
Nositelé Řádu železné koruny
Absolventi Tereziánské vojenské akademie