Eugen Karel Czernin z Chudenic
Eugen Karl hrabě Czernin z Chudenic (Evžen Ervín Karel Jan Nepomuk Maria říšský hrabě Černín z Chudenic,  Eugen Erwein Karl Johann Nepomuk Maria Reichsgraf Czernin von und zu Chudenitz; 4. listopadu 1796 Vídeň – 11. července 1868 zámek Petrohrad, Čechy) byl český šlechtic z rodu Černínů z Chudenic. Patřil k významným osobnostem českého národního obrození a byl předním mecenášem Národního muzea. Byl také jedním z největších velkostatkářů v Čechách, na svých panstvích (Jindřichův Hradec, Chudenice, Krásný Dvůr, Petrohrad) se věnoval podnikání, pokračoval také v aktivitách svého otce v budování zámeckých parků. Od roku 1861 byl dědičným členem rakouské Panské sněmovny.

Život 

Narodil se ve Vídni jako jediný syn dlouholetého nejvyššího komořího hraběte Jana Rudolfa Černína (1757–1845) a jeho manželky Marie Terezie, rozené hraběnky Schönbornové (1758–1838). Eugen od mládí vynikal jako znalec historie, zeměpisu a dalších oborů, od svých dvanácti let až do smrti si vedl podrobný deník, který je uložen v rodinném archivu a patří k důležitým pramenům osobní povahy. Ve vlasteneckém zaujetí navázal na aktivity svého otce a udržoval styky s mnoha osobnostmi národního obrození. Patřil k významným mecenášům Národního muzea, které podporoval finančně i dary ze svých vlastních sbírek. Na zámku v Jindřichově Hradci sloučil archivy pánů z Hradce, Slavatů a Černínů z Chudenic. Po schwarzenbersko-rožmberském archivu v Třeboni byla jindřichohradecká sbírka archiválií druhou největší v Čechách a již za Evžena Černína byla zpřístupněna badatelům (František Palacký). Proslul také jako filantrop se sociálním zaměřením, stavěl domy pro dělníky na svých panstvích a založil zvláštní ústav pro vdovy a sirotky panských úředníků.

Příležitostně se angažoval také v politice, v revolučním roce 1848 jako jeden z mála velkostatkářů podpořil zrušení roboty. Později kritizoval poměry Bachova absolutismu a v roce 1860 vydal anonymní spis Poznámky o poměrech české šlechty. V letech 1861–1863 byl poslancem českého zemského sněmu za velkostatkářskou kurii svěřeneckých velkostatků. Jako majitel fideikomisu se v roce 1861 stal zároveň dědičným členem rakouské panské sněmovny. Z čestných hodností dosáhl titulů c. k. komořího a tajného rady. Po rodině Slavatů užíval také titul vladař domu jindřichohradeckého a byl dědičným nejvyšším číšníkem Českého království.

Zemřel na zámku v Petrohradě, pohřben byl v rodové hrobce v kostele sv. Jakuba v Jindřichově Hradci, který byl na jeho popud nově postaven v letech 1859–1860.

Majetek 

Po otci byl dědicem několika velkých panství v jižních, severních a západních Čechách, která jej svým rozsahem řadila mezi přední pozemkové vlastníky v Českém království (Jindřichův Hradec, Krásný Dvůr, Petrohrad, Chudenice). Při převzetí otcovského dědictví v roce 1845 byly velkostatky v Čechách ohodnoceny sumou přes tři a půl miliónu zlatých. Hned po převzetí dědictví rozšířil rodový majetek přikoupením panství Mašťov v sousedství Krásného Dvora. K Mašťovu později získal ještě nedaleké Libědice. Správě majetku se osobně věnoval a měl zájem na efektivním hospodaření. Své záměry často konzultoval se Schwarzenbergy, kteří byli v jižních Čechách jeho sousedy. S několika příslušníky rodu Schwarzenbergů ostatně od dětství udržoval přátelské vztahy. Na velkostatku Petrohrad nechal postavit nový pivovar (architekt Josef Zítek). V návaznosti na rozšířené pěstování cukrové řepy zřídil v Krásném Dvoře cukrovar, který byl zásoben palivem z nově otevřeného uhelného dolu v Brodech. Cukrovar byl otevřen také na nedokončeném zámku v Chocomyšli v západních Čechách. Jeho provoz byl ale kvůli nízkým výnosům ukončen po několika letech a zámek byl později přestavěn na lihovar. Mimoto pokračoval v budování zámeckých parků na svých panstvích (Krásný Dvůr), na rozdíl od otce ale upřednostňoval pobyty na zámku v Petrohradě, kde založil muzeum archeologických památek. Pozornost věnoval i majetkům v západních Čechách, na nejstarším rodovém sídle v Chudenicích založil knihovnu zahrnující 1450 děl (ze tří čtvrtin v německém jazyce). Tato knihovna je v majetku Národního památkového ústavu v Plzni. Na chudenickém panství nechal v letech 1858–1861 přestavět zámek Lázeň a pokračoval v úpravách zámeckého parku s arboretem známého pod názvem Americká zahrada.

Kromě rozsáhlých velkostatků v různých částech Čech byl Eugen Černín majitelem Černínského paláce v Praze na Hradčanech. Tuto velkolepou budovu však Černínové v této době již nevyužívali a palác byl po částech pronajímán pro různé účely. Nakonec v roce 1851 koupil palác stát a od té doby zde na několik desetiletí byla umístěna kasárna. Také ve Vídni byl Eugen Černín vlastníkem významných nemovitostí. Po otci zdědil Černínský palác ve čtvrti Innere Stadt, který byl v roce 1855 prodán rodině Buquoyů. Vídeňské sídlo Černínů se později přesunulo do nového paláce vystavěného v letech 1837–1839 ve čtvrti Josefstadt. V tomto paláci byly také soustředěny bohaté umělecké sbírky zahrnující malířská díla předních evropských mistrů (Rubens, Rembrandt, van Dyck).

Rodina 

V roce 1817 se ve Vídni oženil s hraběnkou Marií Terezií Orsini-Rosenbergovou (1798–1866), která byla později c. k. palácovou dámou a dámou Řádu hvězdového kříže. Z jejich manželství pocházelo šest dětí:

 1. Jaromír (13. března 1818, Vídeň – 26. listopadu 1908, Petrohrad), c. k. tajný rada, komoří, dědičný člen rakouské panské sněmovny, rytíř Řádu zlatého rouna, majitel velkostatků Jindřichův Hradec, Krásný Dvůr, Petrohrad, Chudenice, Mašťov, I. manželka 1843 Karolína hraběnka Schaffgotschová (13. září 1820 – 9. října 1876), II. manželka 1879 Josefína hraběnka Paarová (1. ledna 1839– 6. února 1916)
 2. Heřman Zdenko (20. února 1819, Vídeň – 2. srpna 1892, Drážďany), c. k. komoří, majitel velkostatků Kysibel a Andělská Hora, manželka 1853 Aloisie hraběnka Morzinová (6. května 1832 – 26. července 1907, Vrchlabí), majitelka velkostatků Vrchlabí a Horní Maršov
 3. Rudolf (13. dubna 1821 – 31. července 1873), c. k. major
 4. Humbert (15. ledna 1827 – 30. listopadu 1910), c.k. komoří, major, manželka 1864 Terezie hraběnka Grünnová (1. srpna 1840 – 17. března 1911)
 5. Marie Terezie (27. března 1826 – 29. listopadu 1916), manžel 1857 László (Ladislaus) hrabě Pejačević z Veröcze (14. listopadu 1828 – 30. ledna 1916), c. k. tajný rada, komoří, dědičný člen uherské panské sněmovny, nejvyšší hofmistr arcivévodkyně Marie Annunziaty, rytíř Řádu zlatého rouna
 6. Karolína (1830–1852)

Odkazy

Reference

Literatura 
 Paradoxy české šlechty, Vladimír Votýpka, nakladatelství Paseka, s.r.o., Praha a Litomyšl, rok vydání: 2005, 2013, , stran 371, 2. vydání, kap. 9

Externí odkazy 
 
 Černínové na oficiálních stránkách zámku Benešov nad Ploučnicí
 Rodokmen Černínů na stránkách genealogy.euweb.cz (Miroslav Marek)
 Rodokmen s erby na stránkách www.roskildehistorie.dk
 Evžen Karel Černín na webu rakouského parlamentu
 Životopis Eugena Karla Czernina 
 Rodokmen nedrahovické linie Černínů z Chudenic

Eugen Karel
Čeští šlechtici
Rakouští šlechtici
Čeští tajní radové
Císařští komoří
Členové Panské sněmovny
Poslanci českého zemského sněmu
Politici habsburské monarchie
Osobnosti českého národního obrození
Mecenáši
Pohřbení v kostele sv. Jakuba v Jindřichově Hradci
Narození 4. listopadu
Narození v roce 1796
Narození ve Vídni
Úmrtí 11. července
Úmrtí v roce 1868
Muži