Třída Takacuki
Třída Takacuki byla třída protiponorkových torpédoborců Japonských námořních sil sebeobrany. Skládala se ze čtyř jednotek, provozovaných v letech 1967–2003. Torpédoborce nesly velmi silnou protiponorkovou výzbroj, naopak proti hladinovým a vzdušným cílům mohly použít pouze své 127mm kanóny. Tento nedostatek byl u prvních dvou jednotek odstraněn modernizací. Modernizace druhého páru se neuskutečnila.

Stavba 
Všechny čtyři torpédoborce této třídy postavila japonská loděnice Mitsubishi Heavy Industries v Kobe.

Jednotky třídy Takacuki:

Konstrukce 

Po dokončení hlavňovou výzbroj tvořily dva 127mm kanóny. Velmi silná byla protiponorková výzbroj – jeden osminásobný vrhač raketových torpéd ASROC, jeden čtyřhlavňový 375mm protiponorkový raketomet Bofors a dva trojhlavňové 324mm torpédomety. Na zádi byla navíc plošina pro tři protiponorkové vrtulníky DASH (ze všech byla odstraněna roku 1977). Torpédoborce nesly trupový sonar SQS-23 (druhý pár novější OQS-3). Pohonný systém tvořily dvě převodové turbíny a dva kotle. Výkon poonu byl 60 000 shp. Nejvyšší rychlost dosahovala 32 uzlů.

Modernizace 
Takacuki a Kikuzuki byly během služby výrazně modernizovány. Nejprve v letech 1970 a 1972 dostaly sonar s měnitelnou hloubkou ponoru SQS-35J. V letech 1984–1986 byla zesílena výzbroj proti hladinovým a vzdušným cílům. Na zádi byl instalován osminásobný kontejner protiletadlových řízených střel Sea Sparrow. Zadní dělovou věž nahradil 20mm kanónový systém bodové obrany Phalanx CIWS a plavidla získala také dva čtyřnásobné kontejnery protilodních střel Boeing Harpoon. Příďový sonar byl nahrazen modernějším OQS-3 a vlečený sonar SQS-35J typem SQR-18A. Kvůli nárůstu standardního výtlaku o 150 tun rychlost torpédoborců poklesla o jeden uzel.

Reference

Externí odkazy 
 

Takacuki