Gustav Schorsch
Gustav Schorsch někdy uváděn též jako Gustav Šorš (29. ledna 1918 Hořice – leden 1945 Fürstengrube) byl mladý český herec, divadelní režisér a překladatel.

Rodina, vzdělání 
Narodil se v židovské rodině soukromého textilního podnikatele v Hořicích Eugena Schorsche, jako nejmladší ze třech dětí (bratr Karel nar. 1911, sestra Julie nar. 1913). Vystudoval reálné gymnázium v Praze na Smíchově. Již na gymnáziu založil recitační soubor. Zajímal se o poezii i prózu, účastnil se recitačních soutěží, kde recitoval i latinsky. Po maturitě v roce 1937 začal studovat filosofii a estetiku na Filosofické fakultě Univerzity Karlovy a současně i druhý ročník dramatického oddělení Konzervatoře v Praze, kterou dokončil v roce 1940.

Divadelní činnost do roku 1940 
Na Konzervatoři hrál v řadě inscenací. Vystoupil také v pražské Unitarii s Dělnickým ochotnickým divadlem v Gorkého hře Na dně, kterou sám režíroval. Od roku 1937 až do roku 1940 vystupoval příležitostně v pražském Národním divadle v menších rolích, zvláště v režiích Karla Dostala, Jiřího Frejky a Jana Bora. Dostalovi také asistoval a ten jej pověřil nastudováním recitačních sborů v inscenaci J. W. Goetha Faust v Národním divadle v roce 1939.

Na podzim roku 1939 začal Schorsch se svojí skupinou v Topičově salóně na Národní třídě v Praze uvádět literární pořady, a to přímo ve výstavní síni mezi vystavenými obrazy a sochami. Spolu se Schorschem se na představeních podíleli např. Jiří Orten, Felix le Breux a Vlasta Schönová. Od července 1939 již nemohl z důvodů zavedení protižidovských zákonů veřejně vystupovat. V divadélku byl uveden Horův Jan Houslista (přednes provedl za zástěnou Jiří Orten) a pořad s verši Ivana Blatného. Tak byl položen základ Divadélka pro 99, které zahájilo oficiálně provoz 2. února 1940 literárním pořadem Verše o Praze. Na jaře 1940 se pak řízení divadélka ujal Jindřich Honzl, který však již třetím pořadem (pásmo korespondence Román lásky a cti) šel jinou dramaturgickou cestou než Schorschova skupina a namísto „divadla poezie“ směřoval ke skutečné divadelní činnosti.

Další činnosti 
Za svůj krátký život, již na gymnáziu, se stačil zabývat také překlady z latiny; v roce 1938 se objevil na filmovém plátně a v témže roce provedl pro rozhlas dramatizaci jedné Mannovy hry.

Deportace 
V červnu roku 1941 byl Schorsch nucen odjet do internačního pracovního tábora v Lípě u Německého Brodu, kde pracoval jako pomocný dělník do ledna 1942. Krátce pak ještě pobýval a pracoval v Praze; navštěvoval zde rovněž tajný filozofický seminář vedený dr. Josefem Benešem a přednášky o teorii umění a scházel se s přáteli, kteří stejně jako on již neměli přístup do veřejných podniků (Kamil Bednář, Věra Bednářová, Josef Hiršal, Jan Kotík, Josef Hlinomaz, Karel Pech a další). Dne 22. prosince 1942 byl deportován do koncentračního tábora Terezín.

Činnost v Terezíně, Osvětim 
Zapojil se do divadelní činnosti v Terezíně a vedl divadelní seminář. Se svým hereckých souborem se věnoval především činohře a recitacím. Úspěšně uvedl hru Petra Kiena Loutky a Ženitbu N. V. Gogola.

V Terezíně spolupracoval mj. s výtvarníkem Františkem Zelenkou. Dramaturgem v Schorschově skupině byl Mirko Tůma.

Schorsch také v Terezíně připravoval pořady pro recitační večery (např. z díla Nerudy, Dyka a Halase) a dále sám připravoval nebo se spolupodílel na pořadech z děl Josefa Hory, Franze Kafky, Moliera, Rimbauda a Karla Čapka. Rovněž spolupracoval na pořadu recitací uváděných na dětských marodkách.

Dne 16. října 1944 byl Schorsch zařazen do transportu ER do Osvětimi a dle dostupných svědectví byl v lednu 1945 zastřelen na marodce při likvidaci pobočného osvětimského tábora Fürstengrube a kavalec s jeho tělem zapálen.

Citát

Divadelní role, výběr (Praha) 
 1937 Edmond Konrád: Kde se žebrá, Čtvrtý chodec, Stavovské divadlo, režie Karel Dostal
 1938 William Shakespeare: Romeo a Julie, Měšťan, Šlechtic, Jiný hudebník, Stavovské divadlo, režie Jiří Frejka
 1938 Karel Čapek: Loupežník, Sýček, Stavovské divadlo, režie Jiří Frejka
 1938 Molière: Zdravý nemocný, Lékárník, Stavovské divadlo, režie Karel Dostal
 1939 Jiří Mahen: Janošík, Šuhaj, Prozatímní divadlo, režie Jan Bor
 1940 J. Bor: I. A. Gončarov: Strž, Národní divadlo, režie Jan Bor

Divadelní režie, Terezín 
 1943 Petr Kien: Loutky
 1943 (listopad) N. V. Gogol: Ženitba, (scéna František Zelenka)

Rozpracováno, ale nerealizováno:
 1944 A. S. Gribojedov: Moře z rozumu
 1944 William Shakespeare: Veta za vetu
 1944 William Shakespeare: Večer tříkrálový
 1944 Pedro Calderón de la Barca: Zalamejský rychtář

Filmografie 
 1932 Před maturitou, student, režie Vladislav Vančura a Svatopluk Innemann

Překlady 
 Titus Lucretius Carus: O podstatě jsoucna (překlad z latiny)

Rozhlas 
 1938 Thomas Mann: Tonio Kröger (dramatizace hry)

Osobnosti české kultury o Gustavu Schorschovi 
Josef Hlinomaz
 Byl jsem z lidí Gustavových a vidím, jak těžké je o něm psát; vím, že se mi nepodaří říci, co bych chtěl, co pro mne znamenal jako divadelník i jako člověk. Jedno dnes vím: Gustav věděl, jak budou divadla po válce u nás vypadat, a byl jediný, kdo by dnes dovedl ukázat cestu; práce s ním by byla hledáním, kde člověk chce říci nějaké něco, co cítí…Gustav rozuměl lidem, žil a cítil s nimi a dovedl mít k lidem nekompromisní, opravdové, přátelské vztahy...Jaký je Gustavův odkaz? Netvářit se, nemazlit se, nelhat si, říkat pravdu do očí, pomáhat si, nikomu nikam nelézt, nechovat se herecky roztomile. Zůstat svým!

Karel Dostal
 Ale Gustav Schorsch nežil nadarmo. Nebyl hlavou skupiny ani nebyl jejím mluvčím. Včecek utkán ze světla a ryzího kovu, stál mezi druhy a jen prozařoval jejich myšlení, jenom souzvučel s melodií jejich řeči. A přece jsi, Gustave Schorschi, svíčkou v lucerně, s níž chodili a chodí za bílého dne ulicemi měst, hledajíce člověka; ty jsi to, ten čistý akord v hlaholu zvonů i v cinkání zvonečků, svolávající lidi dobré vůle.

Jiří Plachý
 Není snadné zapamatovat si desítky těch, kteří se po tolik let snažili rok co rok vyzkoušet své schopnosti pro studium na dramatické konzervatoři. V roce 1937 byl mezi nimi 19letý Gustav Schorsch. Bylo ihned patrno, že jde o jednoho z příslušníků mladé generace výjimečných schopností. Zapamatoval jsem si jej. Lehce získal spontánní souhlas ku přijetí. Bylo radostné pozorovat jeho vývoj po celou dobu tří let, než v roce 1940 absolvoval. Pro jeho mladistvou moudrost, vrozenou inteligenci, nejněžnější vztah k věcem i lidem, duchovní sílu a poctivost.

Norbert Frýd
 Schorsch měl světlou pleť a hubený, asténický vzhled proroka. Jeho vyklenutý nos, výraz očí a barva vlasů připomínaly portréty mladého Schillera. Dovedl své posluchače fascinovat, udržet je po celou hodinu v prudkém napětí...Byl to fanatik krásy, člověk bez osobních nároků a potřeb, obdařený velikou mocí nad obcí svých obdivovatelů. Jeho přísnosti, jeho apolitickému, ne-li přímo antipolitickému patosu nechyběla ovšem ani příchuť hořké, bolestně trpné rezignace.

Emil Utitz
 S Gustavem Schorschem jsem se seznámil v Praze za války, když jsme se scházívali v nejužším kroužku, abychom rozmlouvali o otázkách z theorie umění. V Terezíně jsem se s ním setkal znovu. Protože jsme oba působili ve „Freizeitgestaltung“, dostali jsme se často do styku, a měl jsem příležitost, abych pozoroval z největší blízkosti jeho režijní a recitační činnost…Byl sám recitátorem vysoké úrovně. Když přednesl latinsky slavnou řeč Ciceronovu proti Catilinovi, vyvolalo to nejen nadšení, ale byl to vskutku výkon mistrovský, – a nemusím se ostýchat, když užívám tohoto silného slova. Ale jeho nejvlastnějším oborem byla přece jenom režie.

Odkazy

Reference

Literatura 
 František Černý: Theater – Divadlo, Orbis, Praha, 1965, str. 85, 219, 220, 223–4, 233–4, 236, 389, 390, 416
 Kolektiv autorů: Dějiny českého divadla/IV., Academia, Praha, 1983, str. 328, 458, 556, 560, 589, 636, 669
 Jan Kopecký: Nevyúčtován zůstává život (Sborník prací Gustava Schorsche a vzpomínek jeho přátel), vyd. Václav Petr, Praha, 1948
 Eva Šormová: Divadlo v Terezíně 1941–1945, Severočeské nakladatelství pro Památník Terezín, Ústí nad Labem, 1973, str. 21, 32, 38–40, 52–6, 69, 75, 83, 91, 96, 98, 104, 107
 Josef Träger a kol.: Divadelní zápisník, ročník I., 1945–1946, vyd. Sdružení pro divadelní tvorbu v Umělecké besedě, Praha, str. 39–41, 473–481, obr. str. 476
 Marie Valtrová – Ota Ornest: Hraje váš tatínek ještě na housle?, Primus, Praha, 1993, str. 34, 36, 152,

Externí odkazy 
 
 
 
 Holocaust.cz: https://web.archive.org/web/20141110014755/http://www2.holocaust.cz/cz/victims/PERSON.ITI.1825058
 
 Julie Válková: Život a dílo Gustava Schorsche a divadlo v Terezíně – Bakalářská práce, Masarykova univerzita, Filozofická fakulta, Ústav pro studium divadla a interaktivních médií, oddělení teorie a dějin divadla, Brno, 2006: http://is.muni.cz/th/109221/
 Rozhlas.cz: Marie Valtrová: K jadérkům smutků svých a milování svého (cyklus Schůzky s literaturou): http://www.rozhlas.cz/vltava/literatura/_zprava/k-jaderkum-smutku-svych-a-milovani-sveho--840859
 Jana Flídrová: Divadlo v podmínkách židovského ghetta Terezín – Bakalářská práce, Univerzita Karlova v Praze, Pedagogická fakulta, Katedra školní a sociální pedagogiky, Praha, 2008: https://is.cuni.cz/webapps/zzp/download/130089674

Čeští divadelní režiséři
Čeští herci
Čeští překladatelé
Vězni koncentračního tábora Terezín
Vězni koncentračního tábora Auschwitz-Birkenau
Oběti holokaustu
Čeští Židé
Narození v Hořicích
Narození 29. ledna
Narození v roce 1918
Úmrtí v roce 1945
Muži