Seznam mytických panovníků Čech a Moravy
Seznam mytických panovníků českého státu a Moravy obsahuje jména vládců, o kterých vyprávějí staré české a moravské pověsti, ale jejichž existence není doložena historickými prameny. Většina je kladena do období před formováním historického českého státu a Velké Moravy, tedy před konec 9. století. Některé pověsti zmiňují nedoložené panovníky i v pozdějších obdobích, např. Bruncvík a Ječmínek.

Přehled respektuje i existenci tzv. českých kmenů, které dnes považujeme spíše za jednotlivá knížectví později sjednocená pod pražskými Přemyslovci. Včetně zlických a luckých knížat uvádí různé kroniky dohromady 18 historicky nedoložených českých knížat, z Moravy je známo 13 takových panovníků.

Mýtičtí panovníci Čech

České knížectví 

Základní vyprávění o nejstarších panovnících je známo z Kosmovy kroniky. Tito legendární panovníci měli podle pověstí žít mezi 7. až 9. století.
 Čech – praotec, který přivedl Čechy do země, kterou jim zasvětil na hoře Říp a podle kterého se Češi a Čechy nazývají; podle některých verzí bratr Lecha, praotce Poláků a Rusa, praotce Rusů;
 Krok – soudce, praotcův nástupce, měl tři dcery a žádného mužského potomka;
 Libuše – věštkyně, ujala se vlády po smrti svého otce Kroka; Češi nebyli s vládou ženy spokojeni a požadovali mužského vládce, jejími sestrami byly Kazi a Teta;
Kosmova kronika se podrobně věnuje Přemyslu Oráči a jeho ženě Libuši. Ostatní bájní Přemyslovci jsou pouze vyjmenováni v uvedeném pořadí a Kosmas výslovně uvádí, že o nich není nic bližšího známo, i když následně vkládá pověst o lucké válce za Neklana.
 Přemysl Oráč – manžel Libuše, která jej povolala od pluhu na přání lidu, mytický zakladatel rodu Přemyslovců, sídlil na Vyšehradě, až posléze na základě Libušiny věštby byla založena Praha;
 Nezamysl – syn Přemysla a Libuše, odchován ve zlaté kolébce;
 Mnata;
 Vojen – podle Hájkovy kroniky nechal roku 823 obehnat Staré Město hradbami;
 Vnislav;
 Křesomysl – podle pověsti dal uvěznit Horymíra;
 Neklan – vedl tzv. luckou válku proti Vlastislavovi v čele Lučanů;
 Hostivít – údajný otec prvního historicky doloženého Přemyslovce Bořivoje (Bořivoj žil mezi 852/853 – 888/890);
Další nedoležená knížata Českého knížectví přichází až v období vrcholného středověku. Pověst o českém knížeti Bruncvíkovi je časově zařazena asi do 12. století, přičemž nijak nezapadá do linie doložených vládců. Některé prameny uvádějí také jeho otce a syna jako knížata.
 Žibřid či Štylfrýd – bájný otec Bruncvíka, měl za své skutky získat do znaku červený kotel;
 Bruncvík či Brunclík – měl svými hrdinskými skutky získat lva do znaku Čech;
 Ladislav – údajný Bruncvíkův nástupce na českém trůně.

Bájná jména nebo koruptela? 
Český historik Vladimír Karbusický předložil jiné vysvětlení seznamu bájných českých knížat. Podle něj se nejedná o seznam skutečných osob, ale o koruptelu (zkomolení textu přepisováním v důsledku nepochopení nebo neznalosti původního znění) staročeského textu.
Ze zápisu v kronikách:
Crocco kazi thetka lubossa premizl
nezamysl mnata voyn unizla(v)
crezomysl neclan(am?) gostivit

můžeme z nesporných, nezvratných hlásek, vyskytujících se v různých variantách opisů, vytvořit textový fragment:
Krok’ kazi (Tetha, Thetka atd.), lubo… pŕemyśl…
nezamyśl…m… na ta voj’n… ni zla,
kr’z… my s… neklan…(am)…, gosti vít… 

což ve volném překladu znamená:
„Zastav svůj krok, cizinče (Němče, Theute), a raději přemýšlej;
nezamýšlíme (na tebe) ani vojny ani zla,
kříži my se neklaníme, hosty vítáme…“.

nebo ve volné interpretaci blízké původnímu textu:
Krok kazi, Teuthe, lubo si přemyšlaj;
nezamyšlame na tě vojny ni zla,
křesu my se neklaname, hosti vítáme.

Podle Karbusického, jak vyplývá z jeho rozboru, nejde o sled osobních jmen, ale o porušený text s konkrétním významem. Nejspíše je to varování Němcům (Theutonům, příp. přímo Thakulfovi) před válkou a zároveň nabídka míru, v souvislosti s významnou událostí z roku 849, tzv. bitvou u záseků (porážka východofranckých vojsk Čechy, popsaná ve Fuldských letopisech, kde je zmíněna i mírová nabídka Čechů před vojnou). Rekonstruovaný text je pak pravděpodobně úryvkem nějakého neznámého epického zpěvu o válce s Němci, tradovaném v dvorském prostředí, a později i zapsaném (minimálně byl zaznamenán tento dějově významný úryvek - nabídka mírového ujednání).
Většina historiků tuto teorii, po jejím zveřejnění v r. 1964, ovšem nepřijala.

Zlické knížectví 
Podle pověsti založil před odchodem do Polska Čechův bratr Lech kouřimské či zličské knížectví.

 Lech – Čechův bratr, zakladatel Kouřimi;
 Bořislav – dle Hájka kníže ustanovený zde jako vládce po Lechově odchodu.
Zlické knížectví, kde později vládli Slavníkovci a údajně je založil již Čechův bratr Lech, měl získat Neklanův druhý syn Děpolt, bájný zakladatel Děpolticů, vedlejší přemyslovské větve.
 Děpolt – zakladatel Zlicka, syn Neklana, v podstatě strýc prvního doloženého Přemyslovce Bořivoje.

Lucké knížectví 
Český kníže Vnislav měl své knížectví rozdělit mezi své syny Křesomysla a Vlastislava. Křesomysl obdržel knížectví české, Vlastislav knížectví lucké. Vlastislav se později, v rámci tzv. lucké války (údajně 1. polovina 9. století), snažil neúspěšně dobýt i české knížectví, kde již vládl Křesomyslův syn Neklan. Neklan tak nakonec pod svou vládou sjednotil obě části dědova knížectví. Vlastislavovi potomci (Zbislav, Vladislav a Leva) se jen marně snažili obnovit samostatné Lucko.

 Vlastislav – lucký kníže, syn Vnislava.

Další mytické postavy 
 Tyr, u Dalimila Štyr, u Jiráska jméno Čestmír (podle Rukopisů). Neklanův vojevůdce ve válce s Lučany.
 Durynk, vychovatel Vlastislavova dědice, Neklanem odsouzen k sebevraždě za jeho vraždu.
 Vlasta, vůdkyně žen v dívčí válce.
 Šárka, bojovnice v dívčí válce.
 Ctirad, bojovník, zahuben lstí v dívčí válce.
 Horymír, vladyka, proslavil se záchranou odvážným skokem z hradeb Vyšehradu, na svém koni Šemíkovi (objevil se až u Hájka).
 Bivoj, silák, který holýma rukama zajal divokou svini (objevil se až u Hájka).
 Straba, lucký bojovník.
 Zbyslav, syn knížete Vlastislava.

Mytičtí vládci Moravy

Moravské knížectví 
Barokní kronikáři Gelasius Dobner a Tomáš Pešina z Čechorodu podávají výčet knížat vládnoucích na Moravě mezi Sámovou smrtí a založením Velké Moravy. Pravděpodobně jde o seznam vymyšlený podle staršího výčtu mytických českých knížat.

 Moravod či Moravan, Marut – syn knížete Sáma, praotec Moravanů, který přišel z Panonie
 Vladuc
 Suanthos či Suatben – založil moravské sídlo Veligrad
 Samoslav – zavedl na Moravě křesťanství
 Hormidor – definitivně porazil Avary
 Mojmír I. či Mojmar I. – údajný otec Mojmíra I. resp. II.
S příchodem uherských Ludaniců na chropyňské panství se na Moravě rozšířila pověst o moravském králi Ječmínkovi, který přijde v nejhorším zemi na pomoc. Ječmínek má pocházet z rodu hrdinného Chropina a jeho ledabyle vládnoucího syna, který Ječmínka zavrhl. Tato trojice se měla na trůně vystřídat po smrti Svatopluka, rovněž jako pověst o českém Brunclíkovi nezapadá do doloženého sledu historických panovníků.
 Chropin – údajný Ječmínkův děd, osvobodil svou sestru z maďarského zajetí, za co byl jmenován moravským knížetem
 bájný vladař neznámého jména – Chropinův syn, nevěnoval se správě Moravy
 Ječmínek – narozen v ječmeni, bájný ochránce Moravanů
Některé prameny zmiňují jména Mojmír a Svatopluk i po pádu Velké Moravy a smrti Svatoplukových synů. Může se jednat o syny Mojmíra II. a Svatopluka II., kteří udrželi lokálně moc i po skonu říše. Dále je uváděn potomek Rjurikovců nazývaný Olgus, který měl vládnout na Moravě v tzv. temném období.
 Mojmír IV.
 Svatopluk III.
 Olgus či Volcus, Holcus.

Reference

Související články 
 Přemyslovci
 Seznam vládců Moravy
 Seznam představitelů českého státu

Český stát