České výtvarné umění 19. století
České výtvarné umění 19. století hledá inspiraci především v historii, romantických krajinných scenériích a všímá si života obyvatel měst. Svého vrcholu dosáhlo v monumentálním ztvárnění významných událostí národních dějin, portrétní tvorbě, krajinomalbě a některých oborech užitého umění (sklo).

Historické souvislosti 
Dočasné zrušení Jezuitského řádu papežem Klementem XIV. (1773-1814), provázené v českých zemích přechodným snížením úrovně vyššího školství a dále josefínské reformy z roku 1781, osvícenství a sekularizace státního uspořádání spojené s podřízením církve státu a zrušením řady řeholních řádů a klášterů ovlivnily přímo i výtvarné umění na počátku 19. století.

Dramaticky poklesl počet církevních zakázek a centralizace moci vedla ke stěhování šlechty - dalších významných objednatelů uměleckých děl - do Vídně. Zavedení němčiny jako úředního jazyka posílilo úsilí o české národní obrození i ve městech.

Roku 1769 vznikla Královská česká společnost nauk, v roce 1796 byla založena Společnost vlasteneckých přátel umění a roku 1799 Akademie jako vysoká škola pro výuku malířství. Uměleckoprůmyslová škola byla založena roku 1885 a spolu s reformovanou Akademií (1896) ovlivnila zejména generaci Národního divadla.

Vývoj umění v 19. století

Architektura a užité umění 
V závěru baroka se architekti vrátili k inspiraci antikou a na přelomu 18. a 19. století vznikly některé klasicistní stavby uplatňující přímé linie a sloupový řád odvozený z nejstarší řecké architektury (Muzeo del Prado, 1785-1819, Grand Théatre Bordeaux, 1777-1800, Zámek Kačina). Neoklasicistní sloh, který byl dominantní v první polovině 19. století, je označován jako empír. Souběžně s ním se uplatňoval romantický historizmus, podnícený exotikou a od druhé čtvrtiny 19. století, zejména v užitém umění, měšťanský sloh označovaný jako biedermeier. Na venkově se nová zděná architektura ještě inspiruje barokem (selské baroko).
 
Ve druhé polovině 19. století vznikaly v souvislosti s obnoveným zájmem o středověk a obnovu památek v duchu purismu také romantické novostavby zámků a zámeckých interiérů s napodobeninami historických předmětů a nábytku (novogotika). Období tzv. přísného historismu (1860-1880) a pozdního historismu (do počátku 20. století) existovalo souběžně s pozdním romantismem a novorenesancí (1860-1890), po kterém koncem století následovalo období eklektických historizujících slohů, zejména v městské činžovní zástavbě. V 19. století se také odehrála průmyslová revoluce, vznikla řada unikátních průmyslových staveb (Negrelliho viadukt, 1850) a novými konstrukčními materiály se stala litina, ocel a sklo (Skleník v Lednici, 1845, Petřínská rozhledna, 1891). Na přelomu století se v užitém umění uplatnil nový ornamentální výtvarný styl Art Nouveau a vznikaly první secesní budovy.

Malířství a sochařství 
Koncem 18. století se v rokokové malbě a sochařství objevují neoklasicistní prvky a časný (historizujíci) romantismus. Na počátku 19. století převzala úlohu hlavních objednavatelů uměleckých děl nová střední třída bohatnoucích měšťanů, která dávala přednost portrétům, krajinám a žánrovým obrázkům. Pro nedostatek veřejných zakázek se někteří malíři živili jako obchodníci a sochařské dílny se věnovaly uměleckému řemeslu a náhrobní plastice.

Vývoj malířství ovlivnilo založení Akademie roku 1799 a její první ředitel Josef Bergler, čelný představitel akademického neoklasicismu. Po něm převzali vedení Akademie Václav Mánes (1835) a František Tkadlík (1836-1840) a počátkem 40. let Christian Ruben (1840-1852), který se předtím prosadil jako autor historické malby a do Prahy přinesl německý romantismus. První krajináři se vyučili soukromě u Norberta Grunda. Jejich následovníci byli většinou žáky krajinářské školy Akademie, kterou vedl nejprve Karl Postl (1806-1818), jeho žák Antonín Mánes (1836-1843) a po něm Maximilian Joseph Haushofer (1849-1866), pozvaný do Prahy svým švagrem a rektorem Akademie Rubenem. Další významnou krajinářskou školu založil Haushoferův žák Julius Mařák (1887-1899).

Krajinářský romantismus a tzv. Druhé rokoko ve figurální malbě se plně rozvinuly kolem poloviny 19. století. Malíři, kteří studovali v Paříži, se po roce 1850 přiklonili k realismu. V českých zemích ale elementy romantismu přetrvaly v malířství až do konce 19. století jako neoromantismus.
 
Generaci Národního divadla v 80. letech tvořili zejména umělci, kteří se školili nebo žili v zahraničí a byli ovlivněni renesancí a francouzským neoklasicismem.

Akademický klasicismus, převládající v monumentální sochařské tvorbě do poloviny 19. století, byl typický pro dílnu bratří Maxů, která získávala většinu zakázek a zaměstnávala další sochaře. V polovině 19. století se prvky romantismu objevují v díle Václava Levého a později u Josefa Maudera. Jistý vliv na následující generaci měla v druhé polovině století sochařská dílna a pedagogické působení Tomáše Seidana, který opouští akademický klasicismus směrem k realismu. Zakladatelem realistického sochařství a prvního sochařského ateliéru na Akademii byl až Josef Václav Myslbek. Jako nový materiál pro odlití soch se uplatnila v druhé polovině 19. století také litina.

Na samém konci století se objevil ve všech oborech umění nový umělecký styl Art Nouveau (Secese) a některé směry v malířství a sochařství, které předznamenaly moderní umění 20. století (symbolismus, impresioniosmus).

Malíři 
Řazeni podle data narození
 Norbert Grund (1717-1767)
 Václav Bernard Ambrosi (1725-1806)
 Christian Seckel (1725-1811)
 Johann Jakob Quirin Jahn (1739-1802)
 František Xaver Procházka (1746-1815)
 Ludwig Kohl (1746-1821)
 Řehoř Balzer (1747-1824)
 Josef Bergler Jn. (1753-1829)
 Jan Berka (1759-1838)
 Václav Führich (1768-1836)
 Jan Karel Balzer (1769-1805)
 Karl Postl (1769-1818)
 Antonín Karel Balzer (1771-1807)
 Antonín Machek (1775-1844)
 František Horčička (1776-1858)
 Antonín Pucherna (1776-1852)
 Josef Karel Burde (1779-1848)
 Johanna Salm-Reifferscheidt (1780-1857)
 Josef Jan Alois Drda (1782-1833)
 Václav Alois Berger (1783-1824)
 Ludvík Arnošt Buquoy (1783-1834)
 František Kristian Waldherr (1784-1835)
 Antonín Mánes (1784-1843)
 František Tkadlík (1786-1840)
 Jiří Döbler (1788-1845)
 August Friedrich Piepenhagen (1791-1868)
 Antonín Langweil (1791-1837)
 Jakob Ginzel (1792-1862)
 Leopold August Friese (1793-1846)
 Antonín Jan Gareis st. (1793-1863)
 Josef Šembera (1794-1866)
 Josef Matěj Navrátil (1798-1865)
 Josef Führich (1800-1876)
 Karel Robert Croll (1800-1863)
 Karel Brantl (1801-1871)
 Vincenc Morstadt (1802-1875)
 Šimon Jakub Arkeles (1803-1875)
 František Barbarini (1804-1873)
 Christian Ruben (1805-1875)
 Adalbert Stifter (1805-1868)
 Josef Bekel (1806-1865)
 Karel Würbs (1807-1876)
 Josef Vojtěch Hellich (1807-1880)
 August Carl Joseph Corda (1809-1849)
 Maximilian Joseph Haushofer (1811-1866)
 Louisa Berková (1811-1877)
 Antonín Lhota (1812-1905)
 Emanuel Rom (1812-1878)
 Václav Anderle (1814-1849)
 Karel Javůrek (1815-1909)
 August Carl Haun (1815-1894)
 Amalie Mánesová (1817-1883)
 Antonín Liehm (1817-1860)
 Antonín Dvořák (1817-1881)
 Jan Adolf Brandeis (1818-1872)
 Josef Mánes (1820-1871)
 Emanuel Dítě (1820-1872)
 Eduard Herold (1820-1895)
 Bedřich Wachsmann (1820-1897)
 Charlotte Weyrother-Mohr Piepenhagen (1821-1902)
 Bedřich Anděl (1821-1895)
 Bedřich Havránek (1821-1899)
 Josef Hilbert (1821-1897)
 Jan Nowopacký (1821-1908)
 František Čermák (1827-1884)
 Josef Matyáš Trenkwald (1824-1897)
 Alois Bubák (1824-1879)
 Karel Svoboda (1824-1870)
 Julius Theodor Gruss (1825-1865)
 Václav Kroupa (1825-1895)
 Friedrich Friedländer (1825-1901)
 Leopold Stephan (1826-1890)
 Vojtěch Brechler (1826-1890)
 Josef Farský (1826-1889)
 Soběslav Hippolyt Pinkas (1827-1901)
 Jan Václav Kautský (1827-1896)
 Ludvík Jaroslav Bernard (1827-1882)
 Quido Mánes (1828-1880)
 Bohuslav Kroupa (1828-1912)
 Adolf Kratochvíl (1828-1876)
 Adolf Kosárek (1830-1859)
 Jaroslav Čermák (1830-1878)
 Petr Maixner (1831-1884)
 Wilhelm Riedel (1832-1876)
 Ernst Gustav Doerell (1832-1877)
 Julius Mařák (1832-1901)
 Karel Purkyně (1834-1868)
 Viktor Barvitius (1834-1902)
 Karel Schicho (1834-1908)
 František Ludvík Duchoslav (1834-1909)
 Anton Waldhauser (1835-1913)
 František Bohumír Zvěřina (1835-1908)
 Adolf Chwala (1836-1895?)
 Emil Johann Lauffer (1837-1909)
 Hugo Ullik (1838-1881)
 Leopold Ferber (1838-1912)
 Gabriel Max (1840-1915)
 Alois Kirnig (1840-1911)
 Michael Haubtmann (1843–1921)
 Beneš Knüpfer (1844-1910)
 Antonín Lewý (1845-1897)
 Josef Tulka (1846-1882)
 Josef Mathauser (1846-1917)
 Fanny Assenbaumová (1846-1901)
 Antonín Chittussi (1847-1891)
 Antonie (Antonietta) Brandeis (1848-1926)
 František Ženíšek (1849-1916)
 Alfred Seifert (1850-1901)
 Václav Brožík (1851-1901)
 Karel Liebscher (1851-1906)
 Mikoláš Aleš (1852-1913)
 Emanuel Krescenc Liška (1852-1903)
 Vojtěch Hynais (1854-1925)
 Maxmilián Pirner (1854-1924)
 Hanuš Schwaiger (1854-1912)
 Václav Sochor (1855-1935)
 Jakub Schikaneder (1855-1924)
 Lev Lerch (1856-1892)
 Jindřich Bubeníček (1856-1935)
 Felix Jenewein (1857-1905)
 Adolf Liebscher (1857-1919)
 Josef Bosáček (1857-1934)
 Zdenka Braunerová (1858-1934)
 Helena Emingerová (1858-1943)
 Vojtěch Bartoněk (1859-1908)
 Jaroslav Věšín (1859-1915)
 Václav Jansa (1859-1913)
 Oskar Fiala (1860-1918)
 Joža Uprka (1861-1940)
 Augustin Němejc (1861-1938)
 Václav Březina (1862-1906)
 František Dvořák (Brunner) (1862-1927)
 Jan Bedřich Minařík (1862-1937)
 Josef Bárta (1864-1919)
 Hermine Ginzkey (1864-1933)
 Luděk Marold (1865-1898)
 Věnceslav Černý (1865-1936)
 František Bohumil Doubek (1865-1952)
 František Kaván (1866-1941)
 Josef Douba (1866-1928)
 Bohuslav Dvořák (1867-1951)
 Ferdinand Engelmüller (1867-1924)
 Pavel Bergner (1869-1912)
 Josef Ullmann (1870-1922)
 Hugo Baar (1873-1912)
 Otakar Lebeda (1877-1901)
 Augustin Satra (1877-1909)

Sochaři 
 Ignác František Platzer (1717-1787)
 Josef Malínský (1752-1827)
 František Xaver Lederer (1758-1811)
 Wenzel Prachner (1784-1832)
 Dominik Zafouk (1795-1878)
 Ludwig Schwanthaler (1802-1848)
 Josef Max (1804-1855)
 Emanuel Max (1810-1901)
 Ferdinand Pischelt (1811-1852)
 Eduard Veselý (1817-1892)
 Ernst Bruno Johannes Popp (1819-1883)
 Václav Levý (1820-1870)
 Josef Kamil Alois Böhm (1828-1862)
 Tomáš Seidan (1830-1890)
 Anton Wildt (1830-1883)
 Antonín Pavel Wagner (1834-1895)
 Ludvík Šimek (1837-1886)
 Bohuslav Schnirch (1845-1901)
 Josef Václav Myslbek (1848-1922)
 Antonín Procházka (1849-1903)
 Antonín Popp (1850-1915)
 Bernard Otto Seeling (1850-1895)
 Josef Strachovský (1850-1913)
 Josef Mauder (1854-1920)
 František Hergesel Jn. (1857-1929)
 Vilím Amort (1864-1913)
 Čeněk Vosmík (1870-1944)
 Gustav Zoula (1871-1915)

Reference

Literatura 
 Müller R, Künstler der Neuzeit Böhmens. Biographische Studien. Berglers Schüler. Mittheilungen des Vereins für die Geschichte der Deutschen in Böhmen XIV, 1876, s. 35-47
 Volavka V., Cesta k umění - Průvodce po dějinách národního obrození. České malířství devatenáctého století, Praha 1941
 Volavka V., České malba XIX. století, Klasicismus a první romantismus, od baroka do čtyřicátých let XIX. století. I. Praha 1942
 Novotný V., České malířství 19. století, NG a SVU Mánes Praha 1946
 Novotný V., Čeští klasikové 19. století, malíři a sochaři UB, NG a UB Praha 1948
 Moravská galerie Brno, Čeští klasikové 19. století, Brno 1948
 Liška A, Ludvík Kohl a jeho škola, kat., Muzeum hlavního města Prahy, Praha 1950
 Novotný V., České umění 19. století ze sbírek Národní galerie a Pražského hradu, NG Praha 1950
 Národní galerie III. České malířství 19. století (Generace Národního divadla). Praha 1954
 Matějček A., Národní divadlo a jeho výtvarníci, Praha 1954
 Štika K., Česká grafika XIX. století, kat. 64 s., NG Praha, tisk. Orbis, tiskařské závody, n.p., Praha 1955
 Heumann J, Die tschechische klassische Malerei des 19. Jahrhunderts. Praha 1955
 Mráz B, Karel Postl a základy české krajinomalby. Praha 1957
 Macková O., České malířství 19. století, NG Praha 1963
 Macková O., České malířství 19. století ze sbírek Národní galerie v Praze, Moravská galerie Brno 1967
 Volavka V., České malířství a sochařství 19. století, Praha 1968
 Macková O., Procházka V., České umění XIX. století, NG Praha 1972
 Blažíčková Naděžda, České malířství XIX. století, Litomyšl 1975
 Wittlich Petr, K modelu umění 19. století, in: Historické vědomí v českém umění 19. století. Sborník z konference v Plzni, Praha 1981, s. 142-151
 Macková O., Klasikové malířství 19. století, OG Liberec 1981
 Vlček T., Světlo v českém malířství - generace osmdesátých a devadesátých let 19. století, MM a Galerie ve Vodňanech 1982
 Kotalík Jiří (ed.), Tschechische Kunst (1878-1914). Auf dem Weg in die Moderne, Darmstadt, 1984
 Vlček Tomáš, Studie k dějinám kultury a umění Prahy v letech 1890-1914, Praha 1986
 Janištinová A., Čechy a Evropa - umění romantismu, ZČG Plzeň 1990
 Bouzková B, Česká šlechta a její pokus o oživení českého uměleckého života na konci 18. a na počátku 19. století. Documenta Pragensia X, 1991, s. 269-295
 Theinhardtová M, Historická malba v Praze a ve Vídni v polovině 19. století, pokus o srovnání, v: Hojda Z, Prahl R, (eds.), Český lev rakouský orel v 19. století/Böhmischer Löwe und österreichischer Adler im 19. Jahrhundert. Sborník příspěvků ze stejnojmenného sympozia, Plzeň 1994
 Blažíčková-Horová Naděžda, Praha v malbě 2. poloviny 19. století, MHMP Praha 1994
 Theinhardtová M., Historická malba v Praze a ve Vídni v polovině 19. století - pokus o srovnání, Český lev 1996, s. 147-150
 Blažíčková-Horová Naděžda, Mistrovská díla českého malířství 19. století ze sbírek Pražského hradu, Praha 1996
 Blažíčková-Horová Naděžda (ed.), Dějiny v obrazech. Historické náměty v umění 19. století v Čechách, NG Praha 1996
 Vlnas Vít (ed.), Historická malba v Čechách. Škola Christiana Rubena, NG a Správa Pražského hradu, Praha 1996
 Prahl R, Posedlost kresbou. Počátky Akademie umění v Praze 1800-1835. Divus, Ivan Mečl, Praha 1998 
 Blažíčková-Horová Naděžda, České malířství 19. století. Katalog stálé expozice, Klášter sv. Anežky České, Národní galerie v Praze 1998, 
 Hojda Z, Prahl R, (eds.), Mezi časy. Kultura a umění v českých zemích kolem roku 1800. Sborník příspěvků z 19. ročníku sympozií k problematice 19. století, Plzeň. Praha 2000, s. 37-43
 Romantismus. Gérard Legrand ; [z fr. přel. Felipe Serrano], Praha a Litomyšl Paseka, 2001, 
 Theinardthová M, Historická malba. Čechy 1840-1860, in: Blažíčková-Horová N, Dějiny českého výtvarného umění 1780/1890, III/1, Academia Praha 2001, 
 Baroko - Architektura, sochařství, malířství (překlad z něm.), Slovart 2007, 
 Biedermeier. Umění a kultura v českých zemích 1814-1848 (kat. výst.), Praha 2008
 Blažíčková-Horová Naděžda, 19th-Century Art in Bohemia (1790-1910), Painting, Sculpture, decorative arts, National gallery in Prague, 2009, 
 Herout Jaroslav, Slabikář návštěvníků památek, NPÚ v Praze 2011,

Související články 
 Klasicismus
 Empír
 Romantická architektura
 Česká kultura na přelomu 19. a 20. století

Externí odkazy 
 UDKU, podrobná bibliografie k dějinám umění 19. století
 George’s: Seznam českých malířů 17.–18. stol.
 Galerie Felixe Jeneweina města Kutné Hory: ČLENOVÉ KRASOUMNÉ JEDNOTY V KUTNÉ HOŘE 1835-1910
 Artalk: Expozice umění 19. století v NG v Praze

České výtvarné umění
Umění 19. století