Alfred Grosz
Alfred Grosz, také Grósz (26. ledna 1885, Kežmarok – 1. března 1973, Kežmarok), byl gymnaziální profesor, horolezec, horský záchranář, fotograf, činitel Uherského karpatského spolku a publicista.

Život 
Absolvoval právnickou a zemědělskou akademii v Prešově a Košicích a studoval na katedře tělesné výchovy v Budapešti. Po krátkém působení jako profesor v Jászberény se usadil v Kežmarku. Od roku 1922 působil na kežmarském lyceu. Později, v letech 1945 až 1948 na gymnáziu ve Spišské Nové Vsi. Byl vynikajícím pedagogem, ale i prvním profesorem tělesné výchovy na Slovensku.

Se svými žáky chodil na vycházky do Vysokých Tater, organizoval pro ně lyžařské kurzy a exkurze, přibližoval jim horolezeckou techniku a první pomoc na horách. Pro chudé žáky měl vždy k dispozici několik kompletů horolezeckých a lyžařských potřeb, které pořizoval z vlastních peněz. Německé okupační orgány mu v letech okupace, během druhé světové války zakázaly všechny mimoškolní styky se školskou mládeží. Byl autorem mnoha článků a esejí o Vysokých Tatrách.

Turistice se začal věnovat v roce 1900, kdy vystoupil jihovýchodní stěnou na Jahňací štít. Od roku 1902 se plně věnoval horolezectví. V letech 1905 až 1945 vykonal více než 100 prvovýstupů, z nichž některé byly velmi obtížné, například v roce 1912 na Ľadovou kopu (2602 m n. m.) vytyčil cestu, která patřila mnoho let mezi nejtěžší v Tatrách, ale i jiné v masivu Kežmarského štítu, Gerlachovského štítu, na Bradavici, Satan a mnoho jiných. Jako první stanul například na Skorušiniakově věži (1804 m n. m.) v masivu hory Mlynár. Byl jedním z předních horolezců, kteří uskutečnili mnohé prvovýstupy v zimním období. V roce 1911 na Ostrý štít, v roce 1913 na Volí věž (2355 m n. m.), Žabí věž (2338 m n. m.) a Žabí kôň, nejnižší věž (2291 m n. m.) v pohraničním hřebeni nad Mengusovskou dolinou. V roce 1914 vystoupil na hřeben Bašt v masivu Satana a Rumanov štít.

Jeho nejčastějšími společníky na těchto horolezeckých výpravách byli Tibold Kregczy, Lajos Rokfalusy, Gyula A. Hefty, István Laufer a jiní horolezci, ale často i studenti kežmarského lycea. Své studenty vedl Alfred Grosz k lásce k turistice, horolezectví, přírodě, sportu a lyžování, organizoval pro ně výlety do Vysokých Tater. V lyceu pod jeho vlivem vyrostli mnozí horolezci jako například Klara Hensche, Ferenc Bányász, Georg Lingsch, Gabriel Seide a jiní.

Už jako mladý student byl Alfréd Grosz členem Uherského karpatského spolku. Patřil však mezi ty, kteří vystupovali proti konzervativnímu směru, který v něm vládl na konci 19. století. Po jeho zániku byl v Maďarském turistickém spolku (Magyar Turista Egyesület) a byl funkcionářem v Karpatském spolku (Karpathenverein). Byl jedním z prvních záchranářů Tatranské záchranné organizace (Tátrai Önkéntes Bizottság Mento zkratka TŐBM), která byla založena v roce 1913. Podílel se na záchranných akcích, školil nové členy Horské služby (i po druhé světové válce). Úzce spolupracoval s polskými záchranáři a horolezci.

Během první světové války bojoval tři roky na italské frontě v Alpách. Během druhé světové války žil na Spiši v Kežmarku.

Po druhé světové válce byla většina Spišských Němců vysídlena ze Spiše i ze Slovenska. Alfred Grosz mohl zůstat. Tehdejší představitelé státu uznali jeho zásluhy. Podle jeho poslední vůle byl jeho popel po smrti rozptýlen ve Vysokých Tatrách.

Publicistika 
Od roku 1906 uveřejňoval články a eseje na různá témata týkající se Vysokých Tater v maďarských a německých časopisech věnujících se turistice, cestovnímu ruchu a horolezectví. Psal i pro polské časopisy a noviny. Popisoval nové turistické a horolezecké cesty nebo psal články jako například
 Drei Tátratouren (Jahrbuch des Ungarischen Karpathen-Vereines – Ročenka Uherského karpatského spolku 1906)
 Die Ratzentürme (tamtéž, 1914)
 Die erste Durchkletterung der Südwand des Markasitturmes" (tamtéž, 1917)
Psal i o záchranných akcích:
 Das Freiwillige Rettungskomitee der Tatra (Ročenka UKS, 1914)
 A fecsketoronyi katasztrófa (Nešťastie v Lastovičej štrbine, Turistág Lapja, 1925).

Průkopnickou byla práce o lavinách:
 Uber die in der Hohen Lawinenverhältnisse Tatra (Ročenka Uherského karpatského spolku 1916) a o ochraně tatranské přírody
 Schafft einen Naturschutz für die Tatra (Karpathen-Post 1934, Nr. 12).

Publikoval mnoho článků o historii cestovního ruchu:
 Die Rolle der Zipser in der Erschließung der Hohen Tatra, Wer war der erste Bergsteiger der Spitze Lomnitzer (1922-1923 Turistaság és alpinizmus), (Die Karpathen 1941, číslo 4)
 Der Anteil unserer Erschließung der Anstalt der Hohen Tatra (Kežmarok 1942)
 Wer war der Erstbesteiger der Spitze Gerlsdorfer (Karpatenjahrbuch, Stuttgart 1971).
 
Napsal také knihu, která je jedním ze základních pilířů popisu historie cestovního ruchu ve Vysokých Tatrách: Die Vysoké Tatry, Geschichte des Karpatenvereins (Stuttgart, 1962).

O názvosloví Vysokých Tater a jejich podhůří uveřejnil
 Käsmark Kesmark oder? (Die Karpathen 1942, č. 2)
 Auf den Spuren der Hinzen (tamtéž 1943, č. 3-4)
i o lidech, kteří působili ve Vysokých Tatrách:
 Josef Dery; Ein Pioneer der Tatraturistik (Karpathen Post 1937, číslo 43)
 Siedemdziesięciopięciolecie Dr Gyula Komárnicky (Taternik 1960, č. 3-4).
Kromě toho, od roku 1917 velmi ochotně poskytoval ze svého archivu mnohé záznamy a fotografie autorům tatranských průvodců, které byly použity v maďarských, polských, německých a slovenských turistických a horolezeckých průvodcích. (například Wierchy'', 1933).

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 
   Die Ratzentürme
   Jahrbuch des Ungarischen Karpathen-Vereines33. Jahrgang (1906.)
   Jahrbuch des Ungarischen Karpathen-Vereines
   Jahrbuch des Ungarischen Karpathen-Vereines

Slovenští horolezci
Slovenští publicisté
Slovenští spisovatelé
Slovenští fotografové
Němečtí publicisté
Narození v roce 1885
Úmrtí v roce 1973
Narození v Kežmarku
Úmrtí v Kežmarku
Muži
Narození 26. ledna
Úmrtí 1. března