Růžena Pelantová
Růžena Pelantová (* 13. března 1886 v Sulislavi u Plzně - 1. září 1959, New York, Spojené státy americké) byla učitelka, sociální pracovnice a funkcionářka národně socialistické strany Po roce 1945 byla zakladatelkou a předsedkyní Společnosti přátel USA (SPUSA) a první náměstkyní primátora hl. m. Prahy. V americkém exilu založila a předsedala Národní radě žen svobodného Československa.

Stručný životopis

Mládí a studia 
Růžena Pelantová (rozená Hudlická) se narodila v chudé, početné, hornické rodině Josefa Hudlického, nadšeného menšinového pracovníka. Její otec pracoval jako důlní v Nýřanech. Studovala v Plzni a na Vysoké obchodní škole v Praze. Byla zprvu učitelkou matematiky. Později (ve dvacátých letech) také studovala sociologii na Karlově universitě.

1914 až 1933 
Již od mládí byla činná v oblasti sociální péče. Po první světové válce přešla z Plzeňska do Prahy. V roce 1919 k nám na pozvání Alice Masarykové přijely sociální pracovnice z USA, aby vyhotovily statistiku o sociálních poměrech Prahy. Růžena Pelantová jim pomáhala a sociální práce ji zaujala natolik, že v roce 1920 odcestovala do Ameriky, kde rok studovala Školu sociální péče při univerzitě v Chicagu. V Americe radou a překlady pomáhala přistěhovalcům (Čechům, Slovákům, Polákům a Rusínům]..

Palantová se především zabývala následujícími tematickými okruhy:
 Sociální metodika,
 emigrační a bytová otázka,
 dějiny chudinství,
 péče o děti a mladistvé,
 sociální ústavy v praxi.

Po návratu do vlasti pracovala pro Československý červený kříž. V jeho rámci pomáhala uprchlíkům z Ruska. Účastnila se řešení všech sociálních úkolů v době po skončení 1. světové války.

V roce 1921 se provdala za redaktora Karla Pelanta (* 28. října 1874, Praha – † 24. ledna 1925, Praha). Po jeho tragické smrti v roce 1925 odjela znovu za oceán, kde se na přání Františky Plamínkové účastnila kongresu Mezinárodní ženské rady. V USA pak další tři měsíce získávala nové vědomosti z oblasti sociální péče.

Po návratu do vlasti se účastnila budování Masarykových domovů v Krči (dnešní Thomayerova nemocnice).

1933 až 1938 

Na počátku třicátých let 20. století přešla do Ústředního sociálního úřadu pražského magistrátu. V roce 1933 se stala ředitelkou sociálně-pedagogické služby hlavního města Prahy.

Růžena Pelantová (stejně jako Dr. Milada Horáková) působila v České straně národně sociální (ČSNS). 

V roce 1925 spoluzaložila Ústředí československých hospodyň, v němž se soustředily všechny dosavadní roztříštěné lokální hospodyňské spolky. V letech 1933-1949 byla předsedkyní. Jeho účelem bylo na jedné straně učit ženy racionálním postupům v domácnosti, na druhé straně iniciovat výrobce k produktům na pomoc hospodyním a ženám v placeném zaměstnání.

1938 až 1945 
Po Mnichovské zradě (v roce 1938) se brzy ocitla v řadách odboje, kde pomáhala pozůstalým po popravených odbojářích. Byla členkou ilegální organizace ÚVOD. Dne 16. března 1943 ji zatklo gestapo. V Drážďanech byla odsouzena pro velezradu na osm let do káznice. Z nucených prací v koncentračním táboře v německém Kolbermooru  se vrátila v červnu 1945 do vlasti.

1946 až 1959 
Po volbách v srpnu 1946 byla jako první žena vůbec jmenována náměstkyní (viceprimátorkou) primátora hlavního města Prahy (za Československou stranu národně socialistickou stranu). Této funkce byla krátce po 25. únoru 1948 (a to již v březnu 1948) zbavena. Hledala cestu za hranice a v červenci následujícího roku (1949) se díky americkým přátelům, v přestrojení a na americký či anglický pas, dostala do Německa a odtud pak emigrovala do USA. Zde v roce 1959 v New Yorku zemřela. Urna s jejím popelem byla uložena na Vyšehradském hřbitově až po třiceti šesti letech (v roce 1995).

Medaile a vyznamenání po roce 1945 
 Československý válečný kříž 1939
 Československá vojenská medaile Za zásluhy I. stupně

Portrétní medailon 

Portrétní medailon Růženy Pelantové je umístěn v budově Nové radnice  na schodišti vedoucím z přízemí do prvního patra.  Kovový štítek pod medailonem nese nápis: " RUŽENA PELANTOVÁ / SE ZASLOUŽILA / O HLAVNÍ MĚSTO PRAHU / 1997 ". Medailon zhotovila akademická sochařka Jaroslava Lukešová.  a byl (z iniciativy magistrátu hlavního města Prahy) slavnostně odhalen v roce 1997.

Vyšehradský hřbitov 

Od roku 2000 je na Vyšehradském hřbitově umístěn  symbolický hrob (kenotaf) Dr. Milady Horákové.  Celý památník navrhl sochař Karel Hořínek . Památník byl hrazen z dobrovolných finančních prostředků shromážděných od dárců z řad členů klubu Milady Horákové. Kenotaf je tvořen bronzovou bustou od akademické sochařky Jaroslavy Lukešové, svazkem ostnatého drátu, modrošedým mramorovým náhrobkem s rytým písmem a pamětní deskou, věnovanou všem obětem totalitních režimů.  Tato pamětní deska (umístěná mírně šikmo v dolní polovině symbolického hrobu) připomíná památku významných exilových osobností, jejichž ostatky byly po roce 1989 převezeny do Prahy a uloženy na Vyšehradském hřbitově.

Knihy, na nichž se podílela

Odkazy

Poznámky

Reference

Literatura 
 

 

 

 

 

 
 UHROVÁ, Eva. Radostná i hořká FRANTIŠKA PLAMÍNKOVÁ, 1. vyd. Praha: Mediasys, 2014, .

Související články 
 Karel Pelant
 JUDr. Milada Horáková
 Petr Zenkl
 Prof. Vladimír Krajina
 Otakar Machotka
 Seznam osobností pohřbených na Vyšehradě

Externí odkazy 
 

 Záznam v databázi národních autorit - Růžena Pelantová
 

Členky České strany národně sociální
Osobnosti Ústředního vedení odboje domácího
Vězni nacistických koncentračních táborů
Čeští emigranti a exulanti
Čestní občané hlavního města Prahy
Nositelé Československého válečného kříže 1939
Nositelé Československé medaile za zásluhy
Narození v roce 1886
Narození 13. března
Narození v okrese Tachov
Úmrtí v roce 1959
Úmrtí 1. září
Úmrtí v New Yorku
Pohřbení na Vyšehradě
Ženy