Zlatohlávci (tribus)
Zlatohlávci (Cetoniini) jsou tribus v rámci podčeledi zlatohlávci (Cetoniinae), čeleď vrubounovitých brouků.

Taxonomie je v rámci skupiny listorohých brouků (Scarabaeoidea) zatím neustálená.

Zlatohlávci (podčeleď) jsou řazeni buď do samostatné čeledi Cetoniidae, nebo na úrovni podčeledi (Cetoniinae) do čeledi vrubounovití (Scarabeidae) a dále děleni na triby: zlatohlávci (Cetoniini), Cremastocheilini, Diplognathini, Goliathini, Gymnetini, Phaedimini, Schizorhinini, Stenotarsini, Taenioderini, Trichiini a Valgini.

Rody 
Tribus zlatohlávci je členěn do těchto podtribů a rodů:
 podtribus Cetoniina
 rody: Aethiessa Burmeister, 1842
 Anatona Burmeister, 1842
 Anelaphinis Kolbe, 1912
 Aphelinis Antoine, 1987
 Atrichelaphinis Kraatz, 1898
 Atrichiana Distant, 1911
 Badizoblax Thomson, 1877
 Callophylla Moser, 1916
 Centrantyx Fairmaire, 1884
 zlatohlávek (Cetonia) Fabricius, 1775
 zlatohlávek zlatý (Cetonia aurata)
 (Cetonia carthami)
 Chiloloba Burmeister, 1842
 Cosmesthes Kraatz, 1880
 Cosmiophaena Kraatz, 1899
 Dischista Burmeister, 1842
 Dolichostethus Kolbe, 1912
 Elaphinis Burmeister, 1842
 Enoplotarsus Lucas, 1859
 Erlangeria Preiss, 1902
 Euglypta Mohnike, 1873
 Gametis Burmeister, 1842
 Gametoides Antoine, 2006
 Glycosia Schoch, 1896
 Glycyphana Burmeister, 1842
 Gymnophana Arrow, 1910
 Hemiprotaetia Mikšič, 1963
 Heteralleucosma Antoine, 1989
 Heterocnemis Albers, 1852
 Heterotephraea Antoine, 2002
 Latescutella Ruter, 1972
 Lawangia Schenkling, 1921
 Lorkovitschia Mikšič, 1968
 Marmylida Thomson, 1880
 Micrelaphinis Schoch, 1896
 Miksicus Özdikmen & Turgat, 2009 (synonymum Urbania Mikšič, 1963)
 Mireia Ruter, 1953
 Niphobleta Kraatz, 1880
 Pachnoda Burmeister, 1842 - zlatohlávek
 Paleopragma Thomson, 1880
 Paralleucosma Antoine, 1989
 Paranelaphinis Antoine, 1988
 Paraprotaetia Moser, 1907
 Pararhabdotis Kraatz, 1899
 Parastraella Antoine, 2006
 Parelaphinis Holm & Marais, 1989
 Phaneresthes Kraatz, 1894
 Phonotaenia Kraatz, 1880
 Phoxomeloides Schoch, 1898
 Podopholis Moser, 1915
 Podopogonus Moser, 1917
 Polybaphes Kirby, 1827
 Polystalactica Kraatz, 1882
 Protaetia Burmeister, 1842 - zlatohlávek
 podrody: Acanthoprotaetia Mikšič, 1987
 Autoprotaetia Mikšič, 1965
 Calopotosia Reitter, 1898
 Caloprotaetia Mikšič, 1963
 Cetonischema Reitter, 1898 - zlatohlávek
 Chalcoprotaetia Mikšič, 1963
 Chrysopotosia Mikšič, 1966
 Dicranobia Mikšič, 1963
 Eupotosia Mikšič, 1954
 Euprotaetia Mikšič, 1963
 Finkia Mikšič, 1965
 Foveopotosia Mikšič, 1959
 Goetzia Mikšič, 1963
 Heteroprotaetia Mikšič, 1963
 Indoprotaetia Mikšič, 1968
 Kuytenia Mikšič, 1963
 Liocola Thomson, 1859 - zlatohlávek
 Netocia Costa, 1852 - zlatohlávek
 Pachyprotaetia Mikšič, 1965
 Poecilophana Kraatz, 1895
 Potosia Mulsant & Rey, 1871
 Potosiomima Mikšič, 1968
 Progastor J. Thomson, 1880
 Protaetia Burmeister, 1842 - zlatohlávek (například Protaetia affinis Andersch, 1797, Protaetia cuprea Fabricius, 1775, Protaetia lugubris Herbst, 1786, zlatohlávek skvostný - Protaetia speciosissima Scopoli, 1786)
 Protaetiola Mikšič, 1963
 Pseudanatona Kraatz, 1898
 Pyropotosia Reitter, 1898
 Tomentoprotaetia Mikšič, 1987
 Protaetiomorpha Mikšič, 1968
 Psacadoptera Kraatz, 1882
 Pseudoprotaetia Kraatz, 1882
 Pseudotephraea Kraatz, 1882
 Pseudourbania Mikšič, 1965
 Reineria Mikšič, 1968
 Rhabdotis Burmeister, 1842
 Rhabdotops Krikken, 1981
 Rhyxiphloea Burmeister, 1842
 Simorrhina Kraatz, 1886
 Somalibia Lansberge, 1882
 Stalagmosoma Burmeister, 1842
 Sternoplus Wallace, 1868
 Systellorhina Kraatz, 1895
 Tephraea Burmeister, 1842
 Thyreogonia Reitter, 1898
 Trichocelis Moser, 1908
 Trichocephala Moser, 1916
 Trichostetha Burmeister, 1842
 Tropinota Mulsant, 1842 - zlatohlávek (například Tropinota hirta)
 Xeloma Kraatz, 1881
 Xiphosceloides Holm, 1992
 podtribus Euphoriina
 Euphoria Burmeister, 1842
 Chlorixanthe Bates, 1889
 podtribus Leucocelina
 Acrothyrea Kraatz, 1882
 Alleucosma Schenkling, 1921
 Analleucosma Antoine, 1989
 Cyclophorellus Krikken, 1982
 Cyrtothyrea Kolbe, 1895
 Discopeltis Burmeister, 1842
 Grammopyga Kraatz, 1895
 Homothyrea Kolbe, 1895
 Leucocelis Burmeister, 1842
 Leucochilus Kraatz, 1896
 Lonchothyrea Kolbe, 1895
 Mausoleopsis Lansberge, 1882
 Mecaspidiellus Antoine, 1997
 Mecaspidius Bourgoin, 1921
 Megalleucosma Antoine, 1989
 Molynoptera Kraatz, 1897
 Molynopteroides Antoine, 1989
 Oxythyrea Mulsant, 1842 (například Oxythyrea funesta - zlatohlávek tmavý)
 Paleira Reiche, 1871
 Phoxomela Schaum, 1844
 Pseudalleucosma Antoine, 1989
 Pseudooxythyrea Baraud, 1985
 Trichothyrea Kolbe, 1895

Charakteristika 
Jedná se povětšině o středně až velmi velké brouky. Horní pysk a kusadla jsou překryty čelním štítkem (clypeus) a nejsou proto shora viditelné. Horní čelisti (mandibuly) jsou většinou měkké, blanité. Tykadla jsou desetičlánková, zakončená vějířkem ze třech pohyblivých listů.
Štítek je velký, trojúhelníkovitý, u některých tribů je však překryt výběžkem štítu.

Zlatohlávci létají tak, že prostrčí křídla podramenním výkrojkem na okraji pootevřených krovek. Tím se liší od ostatních brouků i od ostatních podčeledí vrubounovitých včetně blízko stojících Trichiinae a Valginae.

Krovky nezakrývají celý zadeček, poslední článek (pygidium) je velký a shora viditelný. Mezi středním párem stehen je téměř vždy vyvinut výběžek středohrudí.

Na všech nohách mají zlatohlávci dva stejné pohyblivé drápky.

Životní cyklus 
Samice zlatohlávků kladou vajíčka do substrátu, jímž je ve většině případů rozkládající se rostlinná hmota. Čerstvá vajíčka jsou bílá, lehce šišatá, vývojem se postupně zvětšují, zakulacují a poněkud žloutnou. Po několika dnech až týdnech se z vajíčka líhne larva.

Larvy mají u všech vrubounovitých brouků podobný vzhled, jsou tlusté, žlutobílé, s řadou tmavých průduchů na bocích a rohovitou hlavou. Takový typ larvy se nazývá ponrava.

V průběhu vývoje larva prochází třemi stadii (instary). Při přechodu z jednoho instaru do druhého se larva svléká a rohovité části se ještě před vytvrdnutím chitinu skokem zvětšují. Během třetího instaru larva hromadí tuk a připravuje se na zakuklení. Larvy zlatohlávků si před zakuklením vytvářejí kokon, ve většině případů z okolního materiálu. V tomto ochranném obalu se posléze larva znovu svléká a přeměňuje ve světle žlutohnědou kuklu. Na kukle jsou již zřetelné všechny tvary budoucího brouka, krovky jsou však stočeny pod břicho a případný roh samců přitisklý ke štítu. Po posledním svleku se objevuje ještě měkké a nevybarvené imago, které rychle tvrdne a nabývá konečného zbarvení. Brouk ještě po nějakou dobu setrvává v nehybnosti a nakonec proráží stěnu kokonu a opouští jej.

Reference 
 Cetoniini na BioLib

Externí odkazy 
 

 
Vrubounovití