Polocké knížectví
Polocké knížectví (bělorusky По́лацкае кня́ства, rusky По́лоцкое кня́жество), bylo východoslovanské knížectví v povodí Západní Dviny, Bereziny a Němenu.Bylo prvním významným státním útvarem na území dnešního Běloruska (a částečně dnešního Lotyšska) a kolébkou běloruské státnosti. Hlavním městem byl Polock, jež je v pramenech (Nestorově letopise, či též Pověsti dávných let) poprvé zmiňován roku 860. Podléhalo mu ještě patnáct dalších měst, mezi nimi Vitebsk, Minsk, Orša, Zaslav, Borisov, Braslav, Lukoml či Lahojsk. Na východě hraničilo s krivičským knížectvím, na jihu s turovským knížectvím, které vzniklo na území Dregovičů.

Historie 
Knížectví vzniklo v 10. století, jeho etnickým základem byl zřejmě slovanský kmen Krivičů. Prvním, polomýtickým knížetem staroběloruského státu byl Ragnvald I., počeštěle Rohovlad (vládl snad 945–978), který byl varjagem (neboli severským vikingem), možná předtím sloužil u kyjevského knížete Vladimíra. 

Největšího rozkvětu dosáhlo knížectví za Vseslava Brjačislaviče (1044–1101), který těžil z krize uvnitř Kyjevské Rusy a ze zprostředkování obchodu mezi Kyjevem a Skandinávií. 

Na přelomu 12. a 13. století se Polocký stát dostal do krize, rozpadl se na úděly (vitebský, minský, drutský), většina měst připadla Smolensku, území kolem Západní Dviny získali mečoví rytíři. V roce 1307 bylo připojeno k Litvě, a to jako autonomní část Litevského velkoknížectví. Tuto autonomii ztratilo koncem 14. století (kolem 1397), čímž zaniklo.

V roce 1504 bylo na stejném místě zřízeno Polocké vojvodství, které bylo administrativním celkem Litvy.

Vztah k Rusku 
Za Vladimira I. Svjatoslaviče se stalo součástí Kyjevské Rusi, roku 1021 se znovu oddělilo. Navzdory pokusům Kyjevské Rusi dosadit jinou panovnickou dynastii, po celou jeho existenci vládla Polockému knížectví dynastie polocké větve Rurikovců. O míře závislosti na Rusku (Kyjevské Rusi) a nad otázkou příslušnosti či nepříslušnosti Polockého knížectví k ruskému státu existují mezi historiky politicky podbarvené spory.

Byzantská christianizace 

Polocké knížectví bylo v 10. století christianizováno. Přestože údajů v pramenech není mnoho, je patrný silný vliv Byzance a možná i existence přímé misie. Silné vztahy s Byzancí dokládá fakt, že dcera polockého knížete Všeslava Čaroděje se provdala za byzantského císaře Alexia Komnena.

Křesťanské instituce vznikají na konci 10. století: v roce 992 biskupská stolice (Turovská eparchie vzniká roku 1005, smolenská ještě později). Střet se starým pohanstvím nebyl podle všeho silný. Pohany zůstala i některá polocká knížata, staré letopisy zmiňují v této souvislosti zejména Všeslava Čaroděje, který dle nich přišel na svět „ot volchvovanija“ (doslova "z kouzel"), tedy za pomoci pohanských věštců, tzv. volchvů.

Rozvoj vzdělanosti a kultury 
V polockém knížectví došlo k mimořádnému rozkvětu kultury, a to zejména za knížete Izjaslava Vladimiroviče (vládl asi 978–1001), kterého nazývají staré letopisy „knížetem knihomilem“. Je dosti pravděpodobné, že právě za jeho vlády začalo být užíváno písmo (cyrilice), čehož důkazem je především pečeť (tzv. „polocká pečeť“) nalezená roku 1954 při archeologickém průzkumu v Novgorodu, a nápis na kalichu nalezeném u Smolenska.

Intelektuálními osobnostmi starého Běloruska byly Eufrosína Polocká, Kirill Turovský a Klim Smoletič. Turovské evangelium z 11. století a životopisy Eufrosíny a Kirilla z 12. století patří k nejstarším literárním památkám východních Slovanů.

Hlavní stavební památkou z té doby je Spaský kostel, dílo stavitele Ioanna z poloviny 12. století, a chrám sv. Sofie v Polocku (postaven mezi léty 1044-1066, za Vseslava), který odkazoval na konstantinopolský chrám Hagia Sofia.

Stavitelství bylo zjevně rozvinuto, neboť poločtí stavitelé vybudovali i kostel Petra a Pavla na Siničí hoře v Novgorodě.

Seznam knížat

Poločtí Rurikovci (do rozpadu na úděly) 

 asi 945–978 Rohovlad I.
 978–1001 Izjaslav I. Vladimirovič
 1001–1003 Vseslav I. Izjaslavič
 1003–1044 Brjačislav I. Izjaslavič
 1044–1101 Vseslav II. Brjačislavič
 1101–1129 David Vseslavič
 1127–1128 Boris I. Vseslavič
 1129–1132 Izjaslav II. Mstislavič
 1132–1132 Svjatopolk II. Mstislavič

Poločtí Vseslaviči 
 1132–1144 Vasilko Sviatoslavič, kníže vitebský
 1144–1151 Rogvolod Borisovič, kníže drutský
 1151–1159 Rostislav Glebovič, kníže minský
 1159–1162 Rogvolod Borisovič (podruhé)
 1162–1167 Vseslav III. Vasilkovič, kníže vitebský
 1167–1167 Volodar Glebovič, kníže minský
 1167–1180 Vseslav III. Vasilkovič, kníže vitebský
 1186–1215 Vladimír Vseslavič, kníže vitebský
 1215–1222 Boris II. Vseslavič, kníže drutský
 1222–1232 Svjatoslav Mstislavič
 1232–1242 Brjačislav II. Vasilkovič, kníže vitebský

Litevská nadvláda 
 1252–1263 Tautvilas
 1264–1267 Gerdine
 1267–1270 Izjaslav III. z Vitebska(?)
 1270–1290 Konstantin Bezruký
 1290–1307 okupace livonským řádem (Rižské arcibiskupství)

Gediminovci 
 1307–1336 Vainius (Voin)
 1336–1345 Narimantas
 1345–1399 Andrei Polocký
 1377–1397 Skirgaila

Odkazy

Reference

Externí odkazy 
 

 
Zaniklé státy Evropy
Středověké dějiny Běloruska