LGBT práva v Brazílii
Lesby, gayové, bisexuálové a transgender (LGBT) mají v Brazílii po celostátním zpřístupnění institutu manželství stejnopohlavním párům v květnu 2013 stejná práva a povinnosti jako většinová populace.

Dne 5. května 2011 rozhodl Nejvyšší federální soud ve prospěch přiznání všech zákonných práv manželských párů i párům stejnopohlavním. Usnesení mělo podporu 10:0 a jeden ze soudců se zdržel hlasování z důvodu své dřívější veřejné podpory stejnopohlavním svazkům, kdy vykonával funkci generálního prokurátora. Usnesení přiznalo homosexuálním párům žijících ve stálém partnerském svazku stejná finanční a sociální práva, jaká mají heterosexuální páry.

Následně 14. května 2013 Národní justiční shromáždění poměrem hlasů 14:1 celostátně uzákonilo stejnopohlavní manželství. Všechny matriky v zemi tím umožnily uzavírat sňatky a dřívější registrovaná partnerství bylo možno převést na institut manželství, pokud si to osoby v nich žijící přejí.

Práva stejnopohlavních párů 
Návrh zákona byl schválen Národním kongresem v r. 1995, čímž se novelizovalo federální právo uznávající stejnopohlavní páry i přes určitou opozici, která de facto zcela pohasla po lednu 2009. Koncem 90. let se přijímalo mnoho úředních rozhodnutí hlasujících ve prospěch homosexuálních párů. Stejnopohlavní páry se nakonec obrátily na Vrchní justiční tribunál v r. 2006. Toto jim dalo určitá práva a povinnosti plynoucí z trvalého soužití.

Mnoho podpůrných úředních rozhodnutí v Brazílii od r. 1998 dávalo stejnopohlavním partnerstvím různá uznání a z něj plynoucích práv a povinnosti. Ve zdejším právním řádu není žádná zmínka o tom, jak přistupovat k trvalému soužití dvou osob, a ani o tom jak jej rozpoznávat. Ve státě Rio de Janeiro mají partneři vládních činitelů stejné benefity jako jejich manželé. Ve státě Rio Grande do Sul v jižní Brazílii soudci rozhodli ve prospěch uznávání homosexuálního partnerství. Všichni soudci a justiční činitelé se spíše shodují na rovném zacházení s partnerstvími dvou osob bez rozlišování jejich pohlaví a sexuální orientace.

Konverzní terapie 
V září 2017 zrušil federální soud v Brasílii zákaz praktikování konverzní terapie iniciovaný v r. 1999 Federální radou psychologů na žádost psycholožky, již byla v souladu s dřívějším rozsudkem odebrána licence právě kvůli jejímu nabízení.

Společenské postavení

Anti-LGBT násilí 

V r. 2004 Grupo Gay da Bahia vydala seznam 159 zavražděných členů LGBT komunity v tomtéž roce. Spolu s nimi jsou tam také uvedeni lidé, kteří se v tom samém roce stali obětí násilí. U některých těchto úmrtí byla jako příčina shledána právě homofobie. Podle statistik z r. 2012 77 % Brazilců podporuje explicitní kriminalizaci homofobie.

V polovině r. 2006 spustila Brazílie prostřednictvím médií a billboardů anti-homofobní kampaň s názvem Brazílie proti homofobii. Podle zprávy rozhlasu BBC z r. 2007 brazilští aktivisté odhadují, že v letech 1980-2006 bylo v zemi zavražděno až 2 680 homosexuálních osob převážně z motivu jejich odlišné sexuální orientace.

Brazílie je všeobecně považovaná ze jednu ze zemí s největším počet vražd homosexuálů. Na základě zprávy „Epidemic of Hate“ publikované v r. 1996 Mezinárodní gay a lesbickou komisí pro lidská práva bylo v Brazílii za poslední desetiletí zavražděno minimálně 1 200 gayů, leseb a transsexuálů. Grupo Gay da Bahia (GGB), největší a nejaktivnější brazilská LGBT organizace, tvrdí, že v Brazílii je každý druhý den zavražděn jeden gay, lesba nebo transvestitia z homofobní pohnutky, což v přepočtu činí 130 vražd za rok. Podle statistik GGB jsou pouze 2 % těchto zločinů spáchána na lesbických ženách, přičemž ale organizace „Láska bez hranic“ toto číslo považuje za podhodnocené ze dvou klíčových důvodů. Tím prvním je, že podstatná část útoků není vůbec zaznamenána. Dokonce i ve Spojených státech je známo, že mnoho homofobních útoků není zahrnuté do policejních dokumentů, a tudíž ani zveřejněno.

Velmi podstatnou roli v tomto trendu také hraje to, že vysoký podíl na zločinech z nenávisti má právě policie, která se rovněž podílí i na tom, že se tyto činy nevyhodnotí jako trestné. Navíc většina násilí na homosexuálních ženách má podobu znásilnění, které je většinou ze strany úřadů vyhodnocováno jako prostý trestný čin proti svobodě v sexuální oblasti, nikoli jako zločin z nenávisti.

Jako reakce na toto byl také natočen film Sexualide e Crimes de Ódio (Sexualita a zločiny z nenávisti) režírovaný Vagnerem de Almeidou a Richardem Parkerem jako první dokument o brutalitách páchaných na homosexuálech v Brazílii. Hlavní vinu na homofobních náladách je připisována různým částem společnosti, zejména katolické církvi a radikálním evangelikům majících vysoký podíl na vzrůstající intoleranci svým neúprosným bojem proti sexuálním menšinám. Film se odehrává v Riu de Janeiru, kde zároveň ukáže značnou část nepotrestaných vražd členů LGBT komunity. Během prvních měsíců r. 2008 bylo oficiálně zaznamenáno 45 počtů zabití homosexuálů, přičemž mezi některými z těchto trestných činů hrál roli pokus o zmrzačení oběti. Mezi oběťmi byly gayové, lesby, ale i podstatná část transsexuálů

Tyto údaje jsou velmi snadno napadnutelné s tím, že ne všechny zločiny spáchané na členech LGBT komunity vždy musely mít motiv jejich odlišné sexuální orientace. Reinaldo de Azevado, pravicový fejetonista přispívající do magazínu Veja, nejčtenějšího brazilského týdeníku, výzkum organizace GGB oficiálně prohlásil za „pavědu“ založenou na výše uvedeném podtextu.

Brazilský gay blog rovněž zkoumající statistiku vražd homosexuálů uvedl v médiích, že podstatná část těchto vražd byla buď spáchána partnerem oběti, nebo oběť byla zapletená do mužské prostituce anebo se jednalo o případ odplaty za nezaplacení dluhů v drogovém gangu. Blog byl posléze kritizován GGB kvůli tomu, že nezveřejnil jména všech obětí z jejich statistiky, což by jim pak mohlo následně pomoci udělat vlastní nezávislou analýzu.

Transgender 

Zatímco termín transgender je ve Spojených státech a Evropě obecně spojený se všemi osobami jednajícími v rozporu s jejich anatomickým pohlavím, vč. Ftm transsexuálů, drag queens, draq kings a intersexuálů, tak v Brazílii, tak v Brazílii se za „transgênero“ obvykle považují jedinci s úředním mužským pohlavím, co se identifikují jako ženy. Transgender se v Brazílii rozdělují do dvou kategorií: „travestis“ neboli crossdresseři a transsexuálové, ačkoliv tyto pojmy brazilská veřejnost mívá dost často tendenci zaměňovat. V přímém důsledku je správné označení transgender člověka klíčové pouze v okamžiku, kdy by se jednalo o jedince narozeného ve špatném těle, což se právě crossdresserů nemajících problém se svým anatomickým pohlavím netýká.

Trh práce je pro transgender osoby většinou nepřístupný. Velmi málo z nich dosáhne vysokoškolského vzdělání či jiné dobře kvalifikované profese. Občas jim bývávají nabízená místa zdravotníků, domácích pečovatelů, kadeřníků, gay bavičů nebo i prostitutů. V některých případech bývávají právě tyto profese coby kadeřníků, umělců v gay klubech a domácích pečovatelů kombinovány se sexuálními službami. Ve středních, severních a severovýchodních regionech Brazílie se translidé z velmi chudých poměrů občas začínávají živit prostitucí už od 12 let, a to zejména z intervence vlastní rodiny.

V jižních a jihovýchodních regionech a ve velkých městech jako jsou São Paulo a Rio de Janeiro je zcela normálních fenoménem vídat 16-17leté osoby pracující na ulici. Ačkoliv jsou často házeni do jednoho pytle ve spojitosti s problematikou LGBT práv, tak transgender mají v gay a lesbickém světě velmi málo prostoru. I tak ale existuje valná část asociací pro transgender osoby v několika brazilských státech a metropolích. Například třeba v Rio de Janeiru běží osvětový program sociální integrace translidí do společnosti, včetně jejich uplatnitelnosti na trhu práce.

Brazilské zdravotnictví umožňuje postupovat chirurgickou změnu pohlaví hrazenou z veřejného zdravotního pojištění. Federální kurátoři ze státu Rio Grande do Sul toto obhajují odvoláním se na ústavní právo garantující brazilským občanům bezplatnou lékařskou péči. V r. 2007 Čtvrtý regionální federální soud rozhodl takto: „Z hlediska biomedicíny lze transsexualitu považovat za poruchu pohlavní identity mající za následek nutnost změny pohlaví takto postiženého jedince pro zlepšení jeho kvality života a s ním související integrací do společnosti.“

Ministr zdravotnictví rozhodl, že je nezbytné aby byla sepsána kritéria na základě nichž bude zdravotní personál diagnostikovat transsexualitu a s ní související lékařské výkony hrazené ze systému veřejného zdravotního pojištění. „Pacient musí být minimálně 21 let starý a spolu s diagnostikovanou transsexualitou u něj nesmí být známy příznaky žádné duševní ani osobnostní poruchy, což se prokazuje další dva roky, kdy před zahájením procesu změny pacient podstupuje psychologické testy,“ rozhodl ministr. Gay aktivisté tento krok označili za pozitivní.

Momentálně není zaznamenán žádný odpor vůči těmto postupům. Brazilský systém veřejného zdravotního pojištění zajišťuje všem Brazilcům bezplatný přístup k lékařským výkonům, vč. léčby AIDS. Nicméně vysoká kapacita pacientů a špatně vybavená zařízení často nutí pacienty hradit si svojí léčbu z vlastních zdrojů v soukromých nemocnicích a klinikách. Ministr zdravotnictví řekl, že počínaje rokem 2000 proběhlo v Brazílii zkusmo 250 operativních změn pohlaví ve třech fakultních nemocnicích.

Soudní rozhodnutí (březen 2018) 
1. března 2018 byly vydány dva průlomové rozsudky týkající se práv translidí. Prvním bylo rozhodnutí volebního soudu, podle něhož má transčlověk právo kandidovat pod jím preferovaným jménem. Aktivisté za práva řekli, že tohoto práva bude využito během říjnových parlamentních voleb. Druhým bylo rozhodnutí brazilského nejvyššího soudu, který se jedno jednomyslně usnesl, že translidé mají právo procházet úřední změnou pohlaví bez vyžadované sterilizace a hormonální léčby. Transčlověk má podle soudu právo změnit si své úřední pohlaví na vlastní žádost, aniž by s tím musel souhlasit soud, případně lékařská komise.

Politika 

Jedním z kandidátů do zastupitelstva města Salvador, třetího největšího v Brazílii, který následně s největším počtem hlasů získal mandát, byla crossdresser tanečnice Leo Kret. Po převzetí úřadu oficiálně vyjádřila svůj odpor ke striktním genderovým normám, které ji předepisovaly nosit ženské oblečení a použít dámské toalety.

Leo Kret jako kandidátka za Brazilskou republikánskou stranu (PR-BA) získala v zastupitelských volbách r. 2008 celkem 12 861 hlasů. Hned následující den po volbách vydala oficiální prohlášení ohledně své intervence v ochraně LGBT práv. Jeden čas také přemýšlela o kandidatuře na prezidetku.

Dalším známým LGBT politikem je Moacyr Sélia za Brazilskou republikánskou stranu (PR-ES), crossdresser kadeřnice, znovuzvolená zastupitelka severního okresu Nova Venécia v rámci státu Espírito Santo. Při dvou příležitostech působila rovněž také jako prezidentka parlamentní komory.

Mezi nejvíce LGBT podporující strany patří Dělnická strana, Socialisticko-liberální strana a Sociálně-dělnická unie. Nejvlivnějšími průkopníky LGBT práv na politické scéně jsou Marta Suplicy, José Genoino a Fátima Cleide, všichni tři se angažují v Dělnické straně. V rámci prezidentských voleb r. 2010 všech pět kandidátů vyjadřovalo otevřeně svojí podporu registrovaným partnerstvím, vč. zvolené a současné prezidentky Brazílie Dilmy Rousseffové.

V r. 2010 190 politických kandidátů podepsalo deklaraci Associação Brasileira de Gays, Lésbicas, Bissexuais, Travestis e Transexuais (Brazilské asociace gayů, leseb, bisexuálů a transsexuálů) - ABGLT „Prohlášení k závazkům“. Mezi nimi byl 1 guvernér, 1 senátor, 17 kongresmanů a 25 státních reprezentantů.

Po oblasti soudnictví je LGBT Brazilcům garantovaná rozsáhlá ochrana jejich práv i ze strany výkonné moci, a to v oblasti sociálního zabezpečení a dalších benefitů přístupných heterosexuálním párům, ustavení LGBT rady na federální úrovni,, možnost návštěv stejnopohlavních partnerů vykonávajících trest odnětí svobody,, stejné daňové výhody jako mají heterosexuální páry, uznávání stejnopohlavního manželství nebo registrovaného partnerství v imigračních zákonech a rovné zdravotní výhody v rámci celé země. LGBT osoby jsou ve zdejších věznicích separováni od ostatních. Transsexuálové mají právo nechat se oslovovat jim bližším jménem, nikoliv křestním, a k výkonu trestu odnětí svobody jsou posíláni do ženských věznic. LGBT vězni mají rovněž právo zvolit si, zda budou nosit ženské či mužské ošacení.

LGBT plán a konference

Plán 
Brazilská federální vláda spustila v r. 2009 Národní plán podpory občanství a lidských práv LGBT menšiny („Plano Nacional de Promoção da Cidadania e Direitos Humanos de LGBT“) jako celostátní výhled do budoucna v oblasti podpory práv gayů, leseb, bisexuálů a transsexuálů.

Možná právě toto hrálo klíčovou roli v cestě k legalizaci registrovaných partnerství na federální úrovni a přijetí zákonů kriminalizujících homofobii. Plán obsahoval 51 zásad odsouhlasených na Národní LGBT konferenci. Zahrnoval:

 Legalizaci plných adopčních práv pro homosexuální páry a rovná občanská práva homosexuálních párů;
 Spuštění výchově-vzdělávacích programů ohledně sexuální diverzity ve vojenském a policejním školství;
 Přezkum zákazu homosexuálních osob darovat krev;
 Právo na okamžitou změnu jména a pohlaví bez nutnosti podat žádost v případě transsexuálních osob;
 Vyhodnocení televizních programů propagujících homofobii jako nevhodných pro děti a mládež;
 Včlenění homoparentální tematiky do učebních osnov

Konference 
První Národní konference pro lesby, gaye, bisexuály, transvestity a transsexuály (LGBT) se konala v hlavním městě Brasília pod záštitou vlády r. 2008, a to v důsledku požadavků občanské společnosti a brazilské vlády na podporu práv LGBT menšiny. Jednalo se celosvětově o první případ, kdy se tato problematika probírala z vládní intervence. Konference proběhla pod názvem „Lidská práva a veřejná politika: cesta ke snadnému získávání občanství pro lesby, gaye, bisexuály, transvestity a transsexuály.“

Během konference se rozhodlo, že veřejné politika se stane součástí Populační politiky a Národního plánu podpory LGBT občanství a lidských práv, přičemž se rovněž vyhodnotil průběh federálního vládního programu z r. 2004 Brazílie bez homofobie boje proti násilí a diskriminaci LGBT obyvatelstva.

Konference proběhla souběžně s oslavou 60. výročí Všeobecné deklarace lidských práv jako důkaz toho, že vláda bere záležitost LGBT práv jako svojí povinnost. Marta Suplicy, ministryně turismu a dlouholetá podporovatelka LGBT práv, připomněla smysl slovy: „Konečně po dlouhé době, po tolika letech, jsme se dostali k tomu, abychom zahájili tuto nezbytnou konferenci, jež se stane významným krokem v dějinách země.“ Pro ministra justice Tarsa Genro byla LGBT konference zase výrazem demonstrace za respekt k lidské důstojnosti.

„Lidskoprávní agenda dosud stále není v této oblasti kompletní,“ dodal. Další úvodní projevy byly vyslyšeny z úst ministra speciálního úseku pro lidská práva, Paula Vannuchiho; senátorky Fátimy Cleide, hlavní podporovatelky LGBT občanství; ministra úseku rovné rasové politiky, Edsona Santa; ministra speciálního úseku pro ženskou politiku, Nilcéa Freia, a ředitelů Odboru sexuálně přenosných chorob při Ministerstvu zdravotnictví a Programu boje proti AIDS, Mariângela Simão a Eduardo Barbosa.

Konferenci rovněž podpořil i brazilský prezident Luiz Inácio Lula da Silva svým dekretem, publikovaným v Úředních federálních listech. Svojí účast na konferenci potvrdilo přibližně 700 zástupců s 60 % občanskou a 40 % vládní účastí. Průběhu přihlíželo více než 300 pozorovatelů. 16 ministrů zde spolupracovalo na sepsání základního dokumentu veřejné politiky a diskuse, které pak následně byly v průběhu tohoto procesu realizovány.

Ještě před zahájením této federální konference proběhly ve 27 brazilských státech schůze zastupitelstva pod záštitou guvernérů, pro potřeby sepsání dokumentu národní politiky, politiky jednotlivých států a zvolení zástupců pro potřeby konference. Více než 100 takových schůzí proběhlo na komunální úrovni.

Náboženství a LGBT práva 

Brazílie je sekulárním státem odloučeným od církve a bez oficiálního náboženství na rozdíl od sousední Argentiny, v níž má Římskokatolická církev status státního náboženství.

Katolická církev má sice tendenci učit o homosexuálních projevech jako o hříšných, nicméně ale určitá část modernějších biskupů se zdráhá tento postoj veřejně publikovat. Co se týče protestantských církví, tak ty jsou ve vztahu k homosexualitě vesměs totožní s katolíky, ale většina jejich představitelů si rovněž svůj názor nechává pro sebe. Liberální křesťané se naopak od zatracování homosexuality distancují.

Ačkoliv konzervativní církve nejsou k homosexualitě zrovna přívětiví, tak v zemi zažívají obrovský boom gay friendly církve jako je například Metropolitní komunitní církev, jejíž kořeny sahají do Spojených států. Kromě věřících je zde negativní postoj k homosexualitě celkem vzácný, a to zejména z důvodu sociálního nátlaku a státní politiky boje proti předsudkům a homofobii.

Evangelící se občas snaží oslovovat homosexuální osoby v rámci kampaně vedené náboženskou skupinou „Movimento pela Sexualidade Sadia“ (Hnutí za zdravou sexualitu) účastí na pochodech hrdosti a roznášením propagačních materiálů ohledně vyléčených gayích a lesbách.

Náboženství lze do jisté míry považovat za jeden z faktorů ovlivňujících brazilskou homosexuální scénu. Menší část brazilské populace se hlásí k afroamerickému náboženství Kandomble, které považuje homosexualitu za legitimní. Pro srovnání v Brazílii se podle odhadu nachází přibližně 19 000 katolických farností a v Riu de Janeiru 12 000 neformálních chrámů Kandomble. V Kandomble je mnoho kněžích i kněžek homosexuálních.

Luiz Mott, brazilský gay aktivista, s Kandomble úzce spolupracuje. Ke Kandomble mimo jiné také konvertuje mnoho známých Brazilců při hledání různých alternativ řešení svých osobních a rodinných nezdarů. Dokonce i bývalý prezident Fernando Henrique Cardoso, marxista a ateista, sympatizuje s Kandomble, i se občas zúčastňuje některých bohoslužeb. Malá část LGBT Brazilců se hlásí k různým pohanským skupinám, jako je například Wicca, kde je homosexualita rovněž akceptovaná.

Opozice 
Předními oponenty hnutí za práva LGBT v Brazílii jsou všeobecně konzervativci. Náboženství je jedním z nejhlavnějších důvodů opozice proti právům sexuálních menšin hlavní. Na regionální úrovni je odpor vůči hnutí za práva homosexuálů nejvíc znát ve venkovských oblastech.

Katoličtí a evangeličtí politici svůj odpor vůči rozvoji práv LGBT menšiny vyjadřují prostřednictvím různých návrhů novel zákonů. Patří mezi ně zejména: Návrh federálního zákona č. 2279/03 předložený Elimarem Damascenem. Jeho účelem je zákaz projevů náklonnosti mezi osobami stejného pohlaví na veřejnosti, návrh federálního zákona č. 2177/03 Neucimara Fraga ohledně spuštění asistenčního programu pro homosexuální občany toužící po změně své sexuální orientace na heterosexuální.

Státní představitel Edino Fonseca za Sbor Boží, vládní ministr, navrhl zákon platný pro Rio de Janeiro o zavedení sociální pomoci na podporu mužů a žen usilujících o vysvobození z homosexuality. Rovněž usiloval o poskytnutí státní ochrany evangelikálních skupin nabízejících pomoc takovým lidem před diskriminací a harašmentem. I tento zákon se setkal s bouří nevole pro své závěrečné prohlášení: „Zákaz šíření informací ohledně možnosti podpory a potenciální léčby homosexuálů je sám sebou předsudkem.“

Brazilská gay kultura

Festivaly hrdosti 

Festival São Paulo Gay Pride Parade je považován za jednu z největších LGBT událostí na světě. Spekuluje se dokonce i o tom, že zaujímá ihned první místo v žebříčku. Dostává se mu mimo jiné i záštity ze strany zastupitelstva města São Paulo a koná se obvykle v červnu, kdy začíná v Brazílii zima a teploty dosahují nízkých hodnot, ale s minimem srážek. Parada do Orgulho GLBT de São Paulo (São Paulo LGBT Pride Parada, hrdost gayů, leseb, bisexuálů a trans lidí) se poprvé konal v r. 1999 s cílem zviditelnění různých sexuálních menšin a rozvíření veřejné diskuse o právech homosexuálů, bisexuálů, transvestitů a transsexuálů.

Hlavní strategií je zabírat veřejná místa tak, jak je to jenom možné, za účelem efektivní výměny zkušeností, rozšiřování povědomí o homosexuálech a zvyšování společenské akceptace odlišností. Rok co rok přináší výchova a vzdělávání k multikulturalismu a diverzitě pozitivní výsledky. Během festivalů se homosexuálové sdružují do dalších a dalších spolků za účelem zlepšování úrovně jejich práv.

Měsíc LGBT hrdosti v Sãu Paulu byl sestaven ze zkušeností organizace festivalů a dalších aktivit jako jsou panelové diskuse, LGBT kulturní veletrh, udělování ceny Respektu diverzity a úspěšný Gay den, které se odehrávají v sobotu těsně před městským průvodem. Kulturní veletrh je součástí festivalů LGBT hrdosti od r. 2001. APOGLBT jsou každoročně uznávány jako politické a kulturní iniciativy hájící občanská práva gayů, leseb, bisexuálů, transvestitů a transsexuálů od r. 2001.

Kromě Sãa Paula se LGBT festivaly konají i v několika dalších brazilských metropolích, zpravidla hlavních měst brazilských států jako je například Rio de Janeiro s 1,5 milionem obyvatel  a Salvador s 800 tisíci obyvatel. Níže je uveden seznam hlavních festivalů z r. 2006. Data se každý rok mění, tudíž ta uvedená níže pocházejí pouze ze zmíněného roku 2006.

 5. červen - pochod GLBT hrdosti v hlavním městě Brazil;
 5. červen - pochod svobody v Porto Alegre;
 10. červen - pochod za právo na sexuální sebeurčení v Juazeiro de Norte;
 11. červen - pochod hrdosti ve Florianópoli;
 12. červen - pochod hrdosti GLBT v Goiânie;
 12. červen - pochod ve Victórii;
 19. červen - pochod hrdosti GLBT v Porto Alegre;
 19. červen - pochod v Niterói;
 24. červen - pochod diverzity v Cuiabě;
 26. červen - pochod v Belému;
 26. červen - pochod hrdosti v Campinas;
 26. červen - pochod hrodsti v Palmas;
 26. červen - pochod sexuální diverzity ve Fortaleze;
 26. červen - pochod hrdosti v Riu de Janeiru;
 1. červenec - pochod diverzity v Teresině;
 3. červenec - pochod hrdosti GLBT v Uberlândii;
 9. červenec - pochod lesbické hrdosti v Belu Horizonte;
 9. červenec - gay pride v Manaus;
 10. červenec - pochod hrdosti GLBT v Joãu Pessoa;
 10. červenec - pochod v Sãu Luís;
 10. červenec - pochod hrdosti GLBT v Belu Horizonte;
 10. červenec - ulice hrdosti v Pelotas;
 15. červenec - gay paráda v Campu Grande;
 17. červenec - gay paráda v Natal;
 24. červenec - pochod hrdosti GLBT v Maceió;
 7. srpen - pochod v Macapá;
 28. srpen - pochod hrdosti GLBT v Aracaju;
 2. září - pochod diverzity v Recife;
 4. září - pochod gay pride v Salvadoru;
 11. září - pochod diverzity v Boa Vistě;
 11. září - pochod Cabo Frio;
 26. září - pochod Curitiba;
 8. listopad - setkání GLBT v Brazile.

Souhrnný přehled 

1Brazilská ústava zakazuje veškerou diskriminaci na vládní úrovni. Jiná sexuální orientace tedy není přímo zmíněná.

Reference

Související články 
 LGBT práva v amerických zemích

Externí odkazy 
 
  LGBT zprávy z Brazílie a ze světa
  Právní informace a LGBT práva v Brazílii
  Grupo Gay da Bahia