Afinní konexe
Afinní konexe je geometrický objekt na hladké varietě, který spojuje okolní tečné prostory.
Pojem afinní konexe má své kořeny v geometrii 19. století a tenzorových počtech, ale nebyl plně rozvinutý až do roku 1920, kdy jej popsali Élie Cartan (jako součást jeho obecné teorie konexí) a Hermann Weyl (který používal tento pojem, jako součást jeho základů pro obecnou teorii relativity).

Definice 
Nechť M je hladká varieta a C∞(M,TM) je prostor vektorových polí na M, která je prostorem hladké sekce tečného bandlu TM. Potom afinní konexe na M je a bilineární zobrazení:
 
taková, že pro všechny hladké funkce f v C∞(M,R) a všechna vektorová pole X, Y na M:

 , to znamená, že  je C∞(M,R)-lineární v první proměnné;
 , to znamená, že  splňuje Leibnizovo pravidlo ve druhé proměnné.

Geometrie
Riemannova geometrie