Hloubkový rozhovor
Hloubkový rozhovor neboli in-depth interview je jednou z nejvýznamnějších a nejčastěji využívaných metod sběru dat v rámci kvalitativního výzkumu. Lze jej definovat jako nestandardizované dotazování obvykle jednoho informačního partnera jedním tazatelem. Na rozdíl od cílů sběru dat v kvantitativním výzkumu je cílem sběru dat v kvalitativním výzkumu zjistit nejen, jak se informační partneři chovají, ale především důvody jejich chování. Typické pro kvalitativní výzkum jsou otázky Kdo, Proč, případně Jak.

Charakteristika 
Hloubkový rozhovor umožňuje informačnímu partnerovi vyjadřovat své názory na zkoumanou problematiku, díky čemuž výsledky takového výzkumu přináší detailní informace o zkoumaném jevu. Jedná se o individuální rozhovor tazatele a informačního partnera zaměřený na zvolené téma, při kterém se tazatel snaží proniknout do nitra informačního partnera a objevit klíčové postoje, motivy a vztahy. Tazatelem u tohoto typu výzkumu zpravidla bývá zkušený psycholog či sociolog, jehož úkolem je vést respondenta k tomu, aby na dané téma volně hovořil. Pokud se v jeho vyprávění vyskytne nějaká zajímavá informace, tazatel ho povzbuzuje k rozvinutí myšlenky. Pomocí co nejvolnějších, ale tematicky předem vymezených asociací, zjišťuje specifické relevantní obsahy, které lze najít na všech úrovních vědomí.

Hloubkový rozhovor je úzce spjat s pozorováním, další technikou sběru dat kvalitativního výzkumu. Zkušený tazatel by měl zároveň býti i zkušeným pozorovatelem, který je schopen se nejen dotazovat, ale i rozpoznávat neverbální sdělení a citlivost k prostředí. Mezi hlavní typy hloubkového rozhovoru řadíme rozhovor polostrukturovaný a rozhovor nestrukturovaný – označovaný také jako narativní. Polostrukturovaný rozhovor je založený na předem vytvořeném scénáři obsahující zkoumaná témata a jednotlivé otázky. Jeho využití je vhodné zejména v rámci případových studií či zakotvených teorií. Naopak rozhovor nestrukturovaný, používaný v biografickém designu, vychází nejčastěji jen z jedné otázky, na kterou se dle odpovědí informačního partnera v průběhu rozhovoru nabalují další. Existují i další typy hloubkových rozhovorů – například tvořivý rozhovor či rozhovor v rámci evaluace.

Průběh rozhovoru 
Celý proces sběru dat prostřednictvím hloubkového rozhovoru se skládá celkem ze sedmi částí – výběr metody, příprava rozhovoru, vlastní dotazování, přepis rozhovoru, reflexu rozhovoru, analýza dat, prezentace výzkumné zprávy.
Vedení hloubkového rozhovoru vyžaduje citlivost, koncentraci, interpersonální porozumění a disciplínu. Je nutné dopředu zvážit obsah otázek, jejich formulaci a pořadí a také délku rozhovoru. Tyto záležitosti se řeší buď před rozhovorem, nebo až v jeho průběhu. Důležité části rozhovoru jsou především začátek a konec. Na začátku dotazování musí tazatel prolomit případné psychické bariéry a získat souhlas s nahráváním. Na konci rozhovoru nebo při loučení je vysoká pravděpodobnost získání důležitých informací. Tazatel by měl dotazovanému nabídnout možnost dodatečného kontaktu, kdyby chtěl doplnit ještě nějaké další informace.

Otázky jsou v hloubkovém rozhovoru důležitým stimulem pro respondentovu odpověď. Formulace otázky patří ke klíčovým prvkům, které určují, jak bude respondent odpovídat. Proto by měly být otázky opravdu otevřené, neutrální a jasné. Základním cílem při vymýšlení otázek je co nejvíce redukovat vnucování odpovědi již samotnou formulací otázky. Při rozhovoru nesmí docházet k tomu, aby tazatel pokládal více otázek najednou. Při správně vedeném rozhovoru by měl tazatel i respondent cítit, že se jedná o rovnocennou konverzaci. Tazatel musí jasně sdělit, jaké informace požaduje a z jakého důvodu jsou pro něho důležité. Právě kvůli uchování důvěry by měl tazatel poskytnout informaci o účelu o otázky, protože jejich důvod nemusí být respondentovi vždy jasný.

Při rozhovoru patří mezi nejdůležitější aspekty přístup k dotazovanému a postoj vůči obsahu sdělení. Během rozhovoru musí tazatel vybízet dotazovaného k vyprávění určitým chováním, současně ale nesmí ovlivnit odpovědi tím, že by kladně či záporně na odpovědi reagoval. Jeho chování tedy vyžaduje neutralitu a zároveň musí podněcovat respondenta k dalším podrobnostem. Důležité tedy je dávat respondentovi najevo, že je pro výzkum velmi zajímavá osoba a totéž platí o obsahu jeho sdělení. Důležité je dbát na průběh rozhovoru. Někdy mohou být odpovědi příliš zdlouhavé či doplňovány o nepodstatné poznámky, což snižuje efektivnost rozhovoru. Tazatel musí předem vědět, co je cílem rozhovoru a jaké informace se chce dozvědět, pokládat správné otázky, které povedou k informačně hodnotným odpovědím.

Pro tento typ výzkumu bývá obvykle osloven menší počet respondentů, např. deset. Při dotazování většího počtu respondentů se odpovědi obvykle opakují a výzkum tak pozbývá na efektivnosti. Vzorek je pečlivě vybrán tak, aby co nejvíce odpovídal cílové skupině.

Využití 
Hloubkové rozhovory mají velké využití především u výzkumů týkajících se osobních či citlivých témat. Prostřednictvím hloubkového rozhovoru jsou zkoumáni členové určitého prostředí, určité specifické sociální skupiny. Cílem je získat stejný náhled na události a jejich jednání, jakým disponují právě členové dané skupiny. Hloubkový rozhovor zachycuje výpovědi respondentů v jejich přirozené podobě, což je základní princip kvalitativního výzkumu.

Metoda hloubkového rozhovoru může být využívána samostatně, jako je tomu v dotazníkových šetřeních, nebo v kombinaci s jinou metodou. Rozhovorem lze například doplnit předchozí pozorování a získat tak podrobnější informace.

Reference

Literatura 
 KOZEL, Roman, Lenka MYNÁŘOVÁ a Hana SVOBODOVÁ. Moderní metody a techniky marketingového výzkumu. 1. vyd. Praha: Grada, 2011. .
 KARLÍČEK, Miroslav. Základy marketingu. 1. vyd. Praha: Grada, 2013. .
 HENDL, Jan. Kvalitativní výzkum: základní teorie, metody a aplikace. 2., aktualiz. vyd. Praha: Portál, 2008. .
 ŠVAŘÍČEK, Roman a Klára ŠEĎOVÁ. Kvalitativní výzkum v pedagogických vědách. Vyd. 1. Praha: Portál, 2007. .

Sociologická metodologie
Sociologie
Psychologická metodologie