Trude Sojka
Gertrud Herta Sojková Baum, známá jako Trude Sojka (9. prosince 1909 Berlín – 18. března 2007 Quito), byla česko-ekvádorská malířka a sochařka, tvůrkyně původní výtvarné techniky s využitím recyklovaných materiálů a cementu.

Životopis

Mládí 
Narodila se 9. prosince 1909 v Berlíně, do bohaté české židovské rodiny. Podle rodinného archivu byl jejím otcem inženýr Rudolf Sojka, který byl s tehdejším ekvádorským prezidentem Eloyem Alfarou zapojen do obchodu s ekvádorskou železnicí. Se svou ženou, Hedwigou Baum měl Rudolf Sojka tři děti: Waltra (narozen 1907), Gertrudu a Edith. Brzy se rodina přestěhovala do Prahy, do ulice Na Poříčí v blízkosti vlakového nádraží.

Již od dětství se zajímala o umění. Na střední škole se naučila německy, česky, řecky, latinsky a anglicky. Navštěvovala také internátní letní školu ve švýcarském Lausanne, kde se učila francouzštinu a vyměňovala si výkresy se svými kamarádkami.

Po dokončení střední školy ji otec zapsal proti její vůli na ekonomickou fakultu, kterou považoval, na rozdíl od umění, za solidní obor. Trude vyprávěla, že se tam tak nudila, že trávila čas kreslením karikatur učitelů. Tajně, aby otec nevěděl, pak začala studovat Akademii výtvarných umění v Berlíně. Její velký malířský talent jí brzy umožnil vystavovat v Märkisches Muzeu. Ve dvaceti sedmi letech, v roce 1936, absolvovala akademii jako jedna z nejlepších studentek. Její otec zemřel již o několik let dříve na infarkt.

Období holocaustu 
Trude Sojka se v roce 1938 vdala, většinu válečného období prožila v koncentračních táborech Osvětim a Terezín. V Osvětimi se jí narodila dcera, která zde také zemřela. Po válce se vystěhovala do Ekvádoru, kde již žil její bratr.

Život v Ekvádoru 
Na výstavě a na slavnostní recepci v ekvádorském kulturním domě Benjamína Carrióna byla vyznamenána titulem „Emeritní umělkyně“. Zároveň vyšla kniha Rodriga Villacise Moliny „Dva životy Trude Sojky". To jsou jen některé z mnoha poct, jichž se jí dostalo v Ekvádoru, Spojených státech amerických a Francii, včetně výstav ve městech Guaranda a Riobamba.

V roce 2001 ji postihla mozková mrtvice, podařilo se jí uzdravit s minimální ztrátou paměti a tak pokračovala v tvorbě obrazů, soch z cementu a recyklovaných materiálů až do svých devadesáti pěti let. Když jí zeslábly ruce, zanechala práce s cementem, nicméně nepřestala malovat a kreslit až do konce svého života.

Na počátku roku 2007 začala mít problémy s dýcháním. Dne 18. února téhož roku, přesně rok po smrti její dcery „Chely“ (Evy Steinitz), kterou před ní zatajili, aby ji ušetřili bolesti, byla převezena do nemocnice, kde setrvala několik dní. Tam dostala druhou mozkovou mrtvici. Její dcery se pak rozhodly přivézt ji zpět domů, kde zemřela 18. března na respirační selhání. Je pohřbena na židovském hřbitově v Quitu po boku svého manžela.

Umělecká díla

Vlivy 
Její práce se vyvíjela v závislosti na různých zážitcích v jejím životě. Studovala na Akademii výtvarných umění v Berlíně (Akademie der Künste), kde se seznámila s německým a židovským expresionismem (výtvarná skupina Die Brücke). Poznala práce Marca Chagalla, Chaïma Soutina a Georgese Rouaulta. Velmi obdivovala sochy Ernsta Barlacha a je pravděpodobné, že osobně poznala i expresionisticko-realistické dílo Käthe Kollwitzové.
Byla učitelkou sochařství slavného umělce Guayasamína a navázala pevné přátelství s Pilar Bustosovou. Jakmile se usadila v Quitu, začala pracovat v řemeslné dílně továrny Akios. Walter a Liddy Sojkovi zaměstnávali řadu původních ekvádorských obyvatel, zručných ve výrobě tradičních předmětů, jež začali dokonce i exportovat do dalších zemí Ameriky a Evropy. Trude Sojka se tak dostala do bezprostředního kontaktu s těmito domorodými zaměstnanci.

Témata 
Již v Evropě se Trude začala zajímat o primitivní umění Afriky, Oceánie a Ameriky (jež bylo jedním z inspiračních zdrojů expresionismu). Znalosti čerpala z návštěv berlínských etnografických muzeí. Když potom po válce, v roce 1946, přišla do Ekvádoru, začala detailně studovat andskou předkolumbovskou symboliku. Její první ekvádorské obrazy vytvořené v letech 1950 zachycují zážitky z koncentračního tábora: ostnaté dráty, smutný průvod žen směřující do plynových komor. Jsou plné úzkosti a osamělosti, ale také pocitů, jež jí pomohly přežít všechny hrůzy: naděje na svobodu a nový život. Trude postupně proniká hlouběji do předkolumbovských kultur, obzvláště ji zajímá tradiční ekvádorské umění a náboženství. Postavy z ekvádorské mytologie zachytila stylem evropského expresionismu a vytvořila tak naprosto jedinečné malby. Postupně se její díla stávala veselejšími, nadějnějšími. Zobrazovala přírodu, vesmír, duchovní náměty, zachycovala své nostalgické vzpomínky na milované Československo. Na konci 20. století se jí narodily vnučky a její obrazy se staly křehčími, například známá malba Pohádka o žlutých motýlech (El cuento de las mariposas amarillas).

Speciální technika 
Její práce jsou také velmi specifické díky používání neobvyklých technik. Pracovala s cementem, což je velmi tvrdý materiál, který rychle tvrdne. Vytvářela tak své obrazy podobně jako sochy: přidala druhý rozměr tam, kde obvykle nacházíme jen hladký povrch. Na tento nápad přišla původně při své oblíbené práci s hlínou, cement byl ale levnější a představoval větší výzvu. Pro uchycení cementu na dřevěnou či lepenkovou podložku používala lepidlo, jež její bratr, chemik Waltre Sojka, vynalezl speciálně pro ni. Byla navíc (v Ekvádoru a pravděpodobně v celé Latinské Americe) průkopnicí v používání recyklovaných materiálů jako jsou skleněné střepy, kovový šrot, konstrukce kol, obklady, víka od popelnic apod.  Pod vlivem traumatických zážitků v koncentračním táboře se naučila, že každá, byť sebenepatrnější věc má svou hodnotu. Šedé plochy pokrývala místo olejů akrylovými barvami, používanými často začátkem 50 let 20. století. Její díla jsou tudíž velmi těžká a křehká, snadno se mohou zlomit.

Kulturní dům (Casa Cultural Trude Sojka - CCTS) 
Dne 12. března 2009, týden před druhým výročím její smrti, byl otevřen pro veřejnost její dům, který její dcera Anita Steintz proměnila v muzeum. Od té doby zde bylo postupně vystaveno více než 300 uměleckých děl. Dům zůstal téměř beze změny, jen některé pokoje byly upraveny tak, aby mohly lépe sloužit jako výstavní prostory. Návštěvníci mohou také ocenit zahradu se sochami obklopenými původními rostlinami. Součástí expozice je i obsáhlá sbírka Trudina manžela, Hanse Steinitze, umístěná v knihovně. Kuchyň byla přeměněna na malou kavárnu Praha, kde rodina nabízí občerstvení ve formě východoevropského a židovského pečiva.

Z garáže se stala umělecká dílna pro děti i dospělé. V kulturním domě se s využitím adaptabilních prostor konají výstavy, koncerty, projekce, přednášky a mnoho dalších kulturních aktivit. Právě zde se také čas od času schází čeští krajané žijící v Ekvádoru.

Yad Vashem jmenoval Kulturní dům Trude Sojky Památníkem holokaustu. Mezi další ocenění patří například titul „Útočiště míru“, neboť Trude Sojka a její rodina jsou významným příkladem přežití a obnovy, boje proti antisemitismu, xenofobii a dalším druhům intolerance.

Reference

Externí odkazy 
 

Poděkování: Lenka Rašková

Údržba:Články s referencemi v nadpisech
České malířky
Čeští sochaři
Ekvádorci
Narození v Berlíně
Narození v roce 1909
Úmrtí v roce 2007
Ženy