Heterodoxní ekonomie
Jako heterodoxní ekonomie se souhrnně označují přístupy a školy ekonomického myšlení vymezující se vůči středoproudé (mainstreamové, ortodoxní) ekonomii. Heterodoxním ekonomům na mainstreamových ekonomiích vadí, že se v nich vždy nachází implikace toho, že bez různých reálných světových konfliktů by ekonomie fungovala hladce, dosáhla by plné zaměstnanosti s téměř perfektním využitím zdrojů a zůstala by tak, snad jen otřásaná mírnými vnějšími otřesy.

Heterodoxní ekonomie spojuje kritika neoklasické ekonomie.

Mezi heterodoxní směry spadá například institucionální ekonomie, evoluční ekonomie, ekologická ekonomie, feministické směry, postkeynesiánská ekonomie nebo neomarxistická ekonomie. Tyto směry obvykle spojuje důraz na historické, politické, sociální a institucionální faktory analýzy, na rozdíl od středoproudé ekonomie, v jejímž jádru stojí předpoklady racionality, individualismu a dosažitelnosti ekonomické (tržní) rovnováhy.

Historie 
Po neoklasické revoluci, která proběhla roku 1870, několik heterodoxních škol ekonomického myšlení napadlo dominantní postavení neoklasické ekonomie. Heterodoxní školy tohoto období zahrnovaly obhájce různých forem merkantilismu, jako jsou disidenti americké školy a obhájcové neortodoxních měnových teorií, jako je například sociální úvěr. Jiné heterodoxní školy působící před a během Velké hospodářské krize zahrnovaly technokracii a georgismus.

Fyzikální vědci a biologové jako první použili toky energie k vysvětlení sociálního a ekonomického vývoje. Joseph Henry, americký fyzik a první tajemník Smithsonova institutu, poznamenal, že "základním principem politické ekonomie je to, že fyzickou práci člověka může zlepšit pouze... transformace hmoty ze surového stavu na umělý stav… vynaložením toho, co se nazývá moc nebo energie. "

Vzestup a absorpce do hlavního proudu keynesiánské ekonomiky (která působila, že poskytuje koherentnější politickou reakci na nezaměstnanost než neortodoxní měnová nebo obchodní politika), přispěla k poklesu zájmu o heterodoxní ekonomiku.

Po roce 1945 neoklasická syntéza keynesiánské a neoklasické ekonomie vyústila v jasně definovanou mainstreamovou pozici, založenou na rozdělení oboru na mikroekonomii a makroekonomii (rozděleno mezi keynesiánské a monetaristické názory na takové otázky, jako je role měnové politiky). Rakouská škola a postkeynesiánci, kteří s touto syntézou nesouhlasili, vystupovali jako jasně definované heterodoxní školy.

Oblasti heterodoxních ekonomických myšlenek 
 Americká institucionální škola
 Rakouská škola
 Binární ekonomie
 Bioekonomie
 Distributivismus
 Ekologická ekonomie
 Evoluční ekonomie
 Feministická ekonomie
 Freiwirtschaft
 Georgismus
 Zelená ekonomie
 Humanistické ekonomie
 Institucionální ekonomie
 Islámská ekonomie
 Mutualismus
 Neomarxistická ekonomie
 Neuroekonomie
 Participativní ekonomika
 Politická ekonomika
 Postkeynesiánská ekonomie
 Pluralismus v ekonomice
 Ekonomika reálného světa
 Socialistická ekonomie
 Sociální ekonomie
 Technokracie
 Termoekonomie
 Hnutí Anti-Utilitariste dans les Sciences Sociales

Významní heterodoxní ekonomové 
 Jack Amariglio
 Rania Antonopoulos
 Ha-Joon Chang
 Herman Daly
 Alfred S. Eichner
 Mason Gaffney
 Henry George
 Nicholas Georgescu-Roegen
 Michael Hudson
 Michał Kalecki
 Mushtaq Khan
 John Komlos
 Lyndon Larouche
 Frederic S. Lee
 Karl Marx
 Hyman Minsky
 Bill Mitchell
 Peter Navarro
 Michael Perelman
 Carlota Perez
 Stephen Resnick
 Jeremy Rifkin
 Joan Violet Robinson
 Murray Rothbard
 E. F. Schumacher
 Joseph Schumpeter
 Piero Sraffa
 Frank Stilwell
 Nicolaus Tideman
 Yanis Varoufakis
 Thorstein Veblen
 Richard D. Wolff
 Simon Zadek

Asociace heterodoxní ekonomie 

Zdroj tabulky

Reference

Externí odkazy 
 

 
Ekonomické teorie
Politická ekonomie