Ferdinand Voith
Ferdinand Voith, plným jménem Ferdinand baron Voith von Sterbez, též Ferdinand svobodný pán Voith ze Štěrbce (1813 Kámen – 10. února 1882 Čáslav), byl rakouský a český státní úředník a politik, v 60. letech 19. století poslanec Českého zemského sněmu.

Biografie 
Pocházel z rodu dědičných poštmistrů v obci Kámen. Studoval německobrodské gymnázium a filosofii a práva na pražské univerzitě. Roku 1837 si vzal za manželku baronku Marii von Herites a stal se tak švagrem Eduarda Krziwanka. Koncem 30. let se uvádí jako koncipista krajského úřadu v Čáslavi. Roku 1841 nastoupil jako koncipient na c. k. pražském guberniu.

Roku 1850 se stává podkrajským v Německém Brodě, 14 let úřední činnosti vykonával do té doby bezplatně. Počátkem 50. let se jako okresní hejtman v Německém Brodě podílel na úředních úkonech souvisejících s vypovězením Karla Havlíčka Borovského z Čech. S Borovským se přitom již z předchozí doby osobně znal a deportace Havlíčka ho trápila, podle Havlíčkových pamětí se Voith „nemohl pohnutím dívati na dojímavé to loučení a vyšel raději ven“. Vzájemná korespondence vedle přátelského vztahu dosvědčovala i Voithovu zásluhu na Havlíčkově návratu z Brixenu. Když se pak v polovině dekády Havlíček vrátil do Německého Brodu, snažil se mu Voith (tehdy již jako krajský hejtman) pomoci.

Po obnovení ústavního života v Rakouském císařství počátkem 60. let 19. století se zapojil do politiky. V zemských volbách v Čechách v roce 1861 byl zvolen v kurii venkovských obcí (obvod Chotěboř – Habry) do Českého zemského sněmu jako nezávislý kandidát. Do sněmu byl přitom navržen bez svého přičinění. Oficiálním kandidátem Národní strany (staročeské) tu měl být Václav Vladivoj Tomek. Podle Tomkových pamětí se o Voithovo zvolení přičinil okresní hejtman z Chotěboře. Na sněmu ovšem Voith hlasoval s českým státoprávním táborem.

V květnu 1862 byl díky své zálibě ve vlastivědném bádání zvolen za čestného člena archeologického sboru Musea Království českého. V regionu, kde působil, si získal sympatie. Zasloužil se o zlepšení hmotného postavení učitelů. Za tyto zásluhy byl zvolen v roce 1875 čestným členem učitelského spolku Budeč čáslavská. Byl jmenován čestným občanem Německého Brodu, Kutné Hory, Čáslavi, Habrů, Chotěboře, Humpolce, Kácova, Ledče, Polné a Poličky. V roce 1875 mu město Čáslav vystrojilo velkolepou oslavu 40 let působení ve státních službách.

Byl přítelem a častým hostem v domácnosti otce F. X. Šaldy, roku 1874 pomohl Šaldovu strýci od odvodu. Jména Voithových dcer jsou použita v Šaldově povídce Zamiloval se do domu.

Zemřel v únoru 1882. Národní listy ho v nekrologu označily za přítele lidu a dobrodince chudých. Na pohřeb se přišlo rozloučit 14 tisíc lidí. Rakev byla spuštěna za zvuků písně Kde domov můj. V roce 1884 mu byla jako "šlechetnému mecenáši" a „horlivému pěstiteli a zvelebovateli chrámu Páně sv. Petra a Pavla“ v čáslavském kostele odhalena pamětní deska. Okresní zastupitelstvo v Čáslavi se usneslo 22. IV. 1887 věnovati na počest Ferdinanda Voitha nadaci pro žáka čáslavského gymnasia ve výši 700 zl.

Reference

Externí odkazy 
 

Poslanci českého zemského sněmu
Čeští šlechtici
Rakouští šlechtici
Rakouští úředníci
Narození v roce 1812
Úmrtí v roce 1882
Úmrtí 10. února
Muži
Čestní občané města Polná
Poštmistři