Hnilčík
Hnilčík (, ) je obec na Slovensku v okrese Spišská Nová Ves, v Košickém kraji. V obci žije  obyvatel.

Polohopis 
Obec se nachází v severní části Slovenského rudohoří v údolí Železného potoka.

Sousední obce 
Obec sousedí s obcemi Hnilec, Nálepkovo, Spišská Nová Ves, Teplička, Závadka

Části obce 
Dolný Hnilčík (Jerohuta), Chotár, Roztoky, Gezwäng, Zimní dolina, Furmanec, Cechy, Štolvek, Bindt.

Vodní toky 
 Železný potok (historicky Eisenbach, též Malý Hnilec nebo Malá Gelnica)
 Ráztoka
 Zimní potok (historicky Kalt Bach)

Symboly obce 
Heraldická komise Ministerstva vnitra Slovenské republiky po projednání doporučila přípisem č.j. HR 154 / H-75/97 dne 26. května 1997 schválit obecnímu zastupitelstvu obce Hnilčík znak. Zároveň byl znak zaevidován do heraldického rejstříku SR v této podobě: „V zeleném štítě geometricky stylizovaná Panna Maria, vlevo v náručí s Ježíškem, postavy jsou stříbrné, zlatě korunované, zlatě nimbované, oděné ve stříbrném, zlatě lemovaném šatě, provázené vpravo černými kladívky se zlatými zkříženými topůrky“.

Kromě toho byla definována obecní vlajka takto:
„Vlajka obce sestává ze čtyř vodorovných pruhů v barvách zelené, bílé, žluté a černé. Vlajka má poměr stran 2:3 a ukončena je třemi cípy, tj. dvěma zástřihy, sahajícími do třetiny jejího listu.“

Obecná pečeť má takovou oficiální podobu:
„Je kruhová, bez heraldického šrafování. Ve středu pečetního pole je zvolen obecní symbol, který může být zobrazen i bez štítu. Kruhopis pečeti zní: OBEC Hnilcik.“

Uznání obecních symbolů předchází archivní výzkum historických reálií a jejich zpracování do návrhu obecního znaku, pečeti a vlajky (Žifčák, 1997).
Hnilčík měl už na konci 18. století takovou vyvinutou administrativu, že dokumenty ověřoval vlastní pečetí. Její otisk se našel na písemnosti z roku 1801. Pečeť má průměry 17 mm a 20 mm a má ve svém poli umístěnou stylizovanou Madonu s dítětem, vpravo se zkráceným názvem osady „HNIL“ a vlevo se dvěma zkříženými hornickými kladívky. Předpokládá se, že pečetidlo si dali vyrobit již v osmdesátých letech 18. století.

Historie 

V dnešní podobě vznikl Hnilčík až v roce 1961 (vytvořením katastru spojením Horního Hnilčíku – osady Hnilčík – do té doby místní části Spišské Nové Vsi a Dolního Hnilčíku – obce Hnilčík, jakož i Bindtu a Roztok). Tato skutečnost je odrazem historického vývoje osídlení dvou částí, patřících do sféry města Nová Ves (Iglov) a markušovských pánů z rodu Máriássy.
 1290 – první písemná zmínka, listina hraběte Batize a jeho bratrů o šoltýském osídlení území Malého Hnilce (Parva Gnylnycz) – uvedeno v listině z roku 1315
 1328 – písemnou zmínku o dolním Hnilčíku nacházíme v listině spišského hraběte magistra Willermusa („Magister Willermus, Comes de Scepus ..“), dnes uložené v Maďarském státním archivu v Budapešti. V této listině z roku 1328 se uvádějí osady patřící hrabětem Janovi a Michalovi, synům Markovým, a Štefanovi, synovi Marka, které se nazývají Svatý Michal Pán, Lieskovany, Železný potok, Vondrišel a Teplička (... „possessiones Comitis Ioannis et Michaelis filiorum Marcus, Stephani, filii Markus, Szent Mihaly Úr, Liskuan, Eisenbach, Vagendrusz et Toplicza vocatam ... “)
 1383 – v soupisu novoveského rychtáře Jana Kuncha popis několika dvorů patřících městu, lokalizovatelných na území dnešního Hnilčíku
 1412 – při reambulaci sporné hranice mezi městem Iglov a vlastnictvím Máriášiů popis hnilčíckých lokalit a zmínka o opuštěných dolech a hutích v údolí Železného potoka (katastrální listina města)
 1437 – listina o násilných konfliktech o doly na hnilčíckém Stangenbergu a Altenbergu
 Konec 16. stol. – Oživení hornictví mědi na Hnilčíku
 1599 – novoveský měšťan Jaroschek postavil huť na zpracování starobylých struskových hald obsahujících měď (Jero huť)
 1639 – Szontágh Gáspar (největší dobový novoveský důlní podnikatel a velkoobchodník) těžil na Grajnáru, Kráľové hoře, Knolu, Grétlu, Žigmund Reiser a Ludevít Walsdorf na Knolu (Šmelko, 2000), Gaspar Mum na Bindte, Rosenberg na Roztokách, Bastel Weisz v údolí Železného potoka měď, Bastel Schellbach na Gretlu, Jarošek v údolí Železného potoka železnou rudu, Münnich otevírá nový důl na Glänzenu.
 1669 – Gaspar Sontagh těží na Gretlu, Grajnáru a v jiných hnilčíckých lokalitách, podobně jiní těžaři
 1749–1764 – doly Velkého Bindtu vytěžili 5 273 vídeňských centů mědi (280 t) obsahující Ag.
 1753–1765 – těžaři z Hnilčíku vytěžili 9 271 vídeňských centů (cca 570 t) mědi (hlavně ze žíly Gezwäng).
 1765 – Záznam o novoveském dole Greinen Stollweg (Štolvek), proslulém produkcí nejjemnější mědi
 1766 – Novovesští těžaři požádali o vstup do Sdružení hornouherských těžařů – v listině soupis měďných dolů, o. i. Gretel, Rinnergang, Greinen Stohl Stollweg a Malá Knola.
 1772 – Dekonjuktura hornictví ve Spišské Nové Vsi. Fungovalo pouze 16 dolů, v hnilčíckém prostoru důl na měď Glänzen (těžaři Jony, Szulyowszky, Grünblatt, Pongrácz, Glatzinger, Ujházy, Berzeviczy), Rinnergang na měď (těžaři Grünblatt, Glatzinger, Ujházy, Meerwaldt, Zittkowszky), Greta na měď (Schneider , Jony, Elstermann, Grünblatt, Szulyowszky, Meerwaldt, Zittkovich, Szontagh, Pongrácz, Berzeviczy a Izdenczy), na Štolveku štola svatého Michala na měď (Grünblatt, Korabinszky), na Borovniaku (v Roztokách) důl na měď (Rheihländer, Szontágh, Majerčík resp. Mariantsik).
 1776 – otevření nových dolů na Gretlu a Malé Knole – těžař Benigny
 1779 – V novoveském katastru funguje 16 měďnorudných dolů: v hnilčíckém prostoru Štolvek (Stohlweg) jako ziskový (hlavní těžař hrabě Csáky), Český důl (těžař Greisinger), Schönhengst (Schienhenst) důl (Benigny), Gezwäng – ziskový (Martin Grünblatt), Putnok – ziskový důl – hlavní akcionář Bodó, Rinnergang (Szontágh), Glänzen – Víztárna (Gál), Stangenberg (Eötvös), na Suchém vrchu a na Muráni (Dürr Wies – těžař Pavol Jony). Nově otevírají železné doly: na Grételském kopci Máriássy, Szentmiklóssy a Ján Demian, na Stangenbergu Szentmiklóssy, V Roztokách a v údolí Železného potoka Máriássy.
 1780 – Hnilčík (jako Hnilcsik) zaznamenaný na administrativní mapě Spišské župy (autor: Andrej Marko); na nejstarší mapě Spiše (Pavol Kray – rok 1723) Hnilčík není uveden.
 1780 – přípis prvního spišského biskupa Karla de Salbeka – vysílá dvou kněží jako misionáře do spišských vesnic bez vlastní farnosti, kromě jiného do „obou Hnilčů“, je mezi nimi první hnilčícký kněz Žikmund Mankach (páter – minorita).
 Nejstarší zápisy farního úřadu v Hnilčíku, v nich náznaková zmínka o tom, že obec (filiálka Malého Hnilce) byla pojmenována po jistém pražiči, který se jmenoval Jore (Hadri). Farnost (s částmi Hnilčík – osada, Hajgrund s novoveskými Roztokami, Joreho huť, Kvasnica, Roztoky–obec, Binith, se Sontangrundem) má 777 obyvatel, z toho 710 katolíků, 67 nekatolíků.
 1783 – Na mapě Samuela Köhlera je na Železném potoku uvedená Gezwänghuta, ležící kousek nad hamrem České hutě (Czechenhutta hamr), pravděpodobně Jarošekové hutě.
 1784 – Stížnost horníků z Hnilčíka (ŠA Levoča)
 1785 – Revize sporu horníků z Hnilčíka s Mariášiovými kvůli útlaku (ŠA Levoča)
 Zřízení fary v Hnilčíku a Hnilci (ŠA Levoča)
 Urbářský spor obyvatel Hnilčíku (ŠA Levoča)
 1786 – Stížnost horníků z Hnilčíku na panstvo panovníkovi (ŠA Levoča)
 1787 – Stížnosti poddaných Hnilčíku na panstvo (Mariašiovcov)
 1792–1793 – V Hnilčíku byl postaven dřevěný kostel (Povýšení sv. Kříže) se 40kg zvonem převezeným z Markušovců (s erbem rodu Mariášiových) z roku 1767. Iniciátorem byl farář Honorius Veselský; postaven z nařízení císaře Františka I. (1792–1835).
 1848 – vymanění se dolního Hnilčíku zpod feudální závislosti na markušovském panstvu.
 1849 – cholerová epidemie v Hnilčíku
 1856 – arcikníže Albrecht nabývá právo dobývat železnou rudu v Bindtu a financuje rozvoj důlního závodu.
 1858 – Oprava kostelů v Hnilčíku (ŠA Levoča)
 70. roky 19. st. – Právo dobývat železnou rudu v Roztokách odkoupila Rakousko–uherská kapitálová vysokopecní společnost (Oesterreichische – ungarische Hochofengesellschaft Wien; v letech 1872–1873 vystavěla úzkokolejky Roztoky–Markušovce.
 1870 – v Bindtu postavena první pražírna železné rudy.
 1871 – Začala výstavba školy v Bindtu (vyučování začalo 1. 1. 1874).
 1873 – cholerová epidemie v Hnilčíku (14 obětí)
 1872–1873 – Vybudování úzkokolejné železnice Bindt–Markušovce délky 6,8 km (fungovala do 23. března 1939).
 1878–1880 – Bindt – postavené dřevěné domky pro dělníky a úředníky, provozní budovy (dílny, úpravna) a lidová škola pro zaměstnance závodu
 1879 – Zavření kostela a špatný stav fary v Hnilčíku (ŠA Levoča)
 1880 – Záznamy učitele J. Kovalčíka: dolní Hnilčík má 74 domů a 573 obyvatel (z toho 10 Němců, zbytek Slováci)
 1882 – Důlní majetek na Gretlu nabyla Hornoslezská kapitálová společnost. Ruda se vozila do hutě Pokój (Lazar, 1973).
 1882 – Postavena kaple v Jerohute (Krestian), obnovena v roce 1930 za 42 644 korun
 Začátek výstavby nového kostela v Hnilčíku. Ministerstvo financí v Budapešti rozhodlo o financování nového kostela již 14. srpna 1879, dva roky trvalo provedení plánu, na stavbu bylo vyčleněno 9 500 zlatých. Na výstavbu byl vypsán souběh, vyhrála firma Andrej Roth ze Spišské Nové Vsi (Hadri), slavnostní výkop stavby – 9. července 1882, ukončení – 30. června 1885. Farní kostel v osadě byl nakonec financovaný rakousko-uherským státem za 24 000 zlaťáků. (Krestian, Obecná kronika). Kostel byl zasvěcen svatému Kříži a budován podle projektu Ing. J. Kepplera v neorománském slohu.
 1891 – Majitelem dolů v Bindtu se stává důlní společnost arciknížete Fridricha (Hadri)
 1892 – Závod Roztoky koupila Hornoslezská želez. úč. společnost od Vítkovického báňského a hutního těžařství
 1894 – Majitelé Bindtu postavili na Železném potoku vodní turbínu o výkonu 30 HP, sloužící pro pohon dynama typu Thomson-Houston; hydroelektrárna pro závod Bindt pro pohon elektrických vrtaček Marvin, později Siemens-Halsch, po roce 1904 i pro celozávodní účely (osvětlení povrchových provozů), v době vzniku první výkonnější výrobna elektrického proudu.
 Bindt – zavedení mechanického vrtání, v dole zavedené vrtné stroje typu Marvin (elektrické solenoidové vrtačky)
 1895 – Zřízeno zdravotní důlní středisko na Bindtu pro Bindt a Roztoky (Obecní kronika). Byl tam jeden lékař a lékárna. Na Bindtu a v Roztokách byly zřízeny samostatné nemocnice se čtyřmi, resp. 5 lůžky. Lékařské ošetření poskytovalo bezplatně členům nemocenské pokladny (lidově krankenkasy) a jejich rodinným příslušníkům. Mimo nemocenského na dolech bylo i penzijní pojištění – důchod dostali zestárlí, invalidní horníci a jejich vdovy a sirotci.
 1896 – Roztoky – biskupem Párfym založena Báňská římskokatolická lidová škola, financovaná hornoslezskou akciovou společností. Později byla odkoupena markušovským závodem Báňsko-dřevařské společnosti v Bratislavě a financována do roku 1926. Od roku 1930 část dětí přechází do školy, zřízené v bývalé hydroelektrárně.
 Použití vrtných strojů s elektromotorovým pohonem typu Siemens-Halske
 1901 – Elektrifikace železnice Bindt–Markušovce
 Bindt – postavena první parní lokomobila k výrobě elektrické energie pro elektrifikovanou úzkokolejku a pro jiné provozní účely.
 1902 – Bindt – druhá pražírna postavena firmou Oberschlesiche Eisenindustrie AG, od roku 1910 v souvislosti s těžbou v Nálepkově rozšířena o 6 pecí
 Bindt – vyhloubení šachty Štefani – elektrický tažný vrátek s 2 bubny a příslušenstvím pro jízdu mužstva na laně, pohon elektromotorem 37,7 kW. V roce 1908 dosáhla hloubku 120 m. (Schifter).
 Vybudovaná stanice báňské železnice Štación – zásobníky na rudu a třídírna (lidově rajty).
 Šafárka: vybudovaná třídička rudy. Ruda se z vagónů vyklápěla pomocí kruhového výklopníku. Vozík se do výklopníku zasunul a po uvolnění vyklopil změnou těžiště. Po vysypání se zase změnila poloha těžiště (podvozek vozíku těžší než korba) a vozík se překlopil do původní polohy. Výklopníky používali i na Bindtu a v Roztokách.
 Osvětlení povrchových provozů elektřinou v Roztokách. Elektricky byly osvětleny i všechny hornické rodinné domy dělníků a techniků v Bindtu (do roku 1939) a v Roztokách (do roku 1935). Při likvidaci dolu Bindt Báňská a Hutní společnost se sídlem v Máriahute nabídla elektrárnu v Hnilčíku obci na prodej, tehdejší představitelé neprojevili zájem.
 1903 – Bindt – hloubení šachty Štefan
 1904 – Roztoky – po vyhloubení šachty Martin, na ní namontovaný parní tažný vrátek.
 Byly zavedeny vrtné pneumatické stroje typu Fröhlich a Klüpfel s umělým výplachem vstřikováním vody do vrtu pomocí čerpadla Worhington s pneumatickým pohonem (Roztoky, GRETA)
 Roztoky – ražení štoly Martini a budování těžní věže.
 Roztoky – postavená kotelna na výrobu páry pro šachtový těžní stroj šachty Martin.
 1905 – Postavení úpravny – třídírny rudy
 Bindt – Rakouská důlní a hutní společnost zaměstnává 564 dělníků, – Hornoslezský hutnický průmysl, a.s. 407 dělníků, v Roztokách – Hornoslezská železářská a.s. – 564 dělníků.
 1906 – Závod v Bindtu koupila Báňská a hutní společnost Vídeň.
 1907 – Bindt – vybudování mechanické úpravny (mokrá gravitační úpravna). Kusová ruda podrcená na 35 mm se probírala na přejímacích stolech a frakce 35–26 mm na otočných stolech. Drobná frakce se třídila na pístových sazečkách typu Humboldt. Frakce pod 3 mm byla dodávána železárnám v syrovém stavu, frakci nad 3 mm sázeli do pražírny.
 V dolech (Bindt, Roztoky) použity první agregáty typu Ingersoll Temple Drill americké firmy Ingersoll Rand Co. – Elektropneumatické vrtné stroje s energetickým agregátem (ektromotorem a kompresorem).
 1907–1909 – Zavedení karbidových lamp typu Freimann a Wolf, (karbid vápníku objeven v r.. 1894)
 1910 – Bindt: vybudování lanovky Bindt – Nálepkovo, délka 4,5 km
 Pražírna firmy Gleiwitz z roku 1902 rozšířena na 12 pecí a spojena lanovkou typu Pohlig na parní pohon délky 4 526 m a s převýšením 67 m s Nálepkovem (po zrušení tamní pražírny).
 Mokrá úpravna Báňské a hutní společnosti v Bindtu doplněna o nové zařízení – pojízdné síto, pomocí kterého se kusová ruda zavážela dle potřeby do zásobníků přejímacích stolů.
 Bindt – instalován elektrický vrátek na úpadnici v důlním poli Robert, na povrchu používaná koňská doprava.
 Greta – koňskou trakci na trati mezi štolou Anton a Šafárkou vystřídaly benzinové a benzolové lokomotivy s různými výkony. Na povrchu používána i koňská doprava, zčásti benzinové lokomotivy fy Ruhrthaler Maschinen fabrik, rozchod koleje 450 mm. Benzolové lokomotivy byly odstaveny v letech 1947–1948.
 1913 – Hloubení šachty Róbert (Robertim) – Bindt
 Roztoky – vybudovaná brzdová svážnice.
 1914 – Koncem července narukovali všichni hnilčíčtí bojeschopní muži ve věku 21–40 let, později i starší do věku 60 let a mladší od 17 let. Od roku 1915 bylo možné požádat o propuštění horníků z vojenské služby na práci do dolu (Krestian).
 1914–1916 – Roztoky – používání kapalného vzduchu na trhací práce (světový unikát v hornictví). Vybudované zařízení na výrobu kapalného vzduchu typu Heylandt při ústí štoly Josef. Nálož se odpalovala elektricky. Způsob se zkoušel i při ražení Nové štoly. Zkapalněný vzduch se přenášel na pracoviště ve volné nádobě. Náložky byly z papíru a naplněné dřevěnými pilinami. Náložky se ponořily do tekutého vzduchu a dobře nasáklé se vkládaly do vývrtů. Naložené vývrty se ucpaly hlínou a odpálili z bezpečného místa. Při zkoušce na Nové štole došlo k úrazu (nahromadění výparů a předčasnému výbuchu s třemi zraněnými).
 1915 – Bindt – zavedené příklepové pneumatické kladivo typu Flottmann
 1919 – Bindt – 130 povrchových zaměstnanců, 227 horníků pod zemí; výroba 290 125 q surové železné rudy (z toho vyrobili 128 918 t pražence).
 1922 – Důlní závod Bindt ztratil samostatnost, byl včleněn do závodu v Máriahute.
 1924 – Změna hornoslezské kapitálová společnosti na Dřevařský a důlní průmysl, akciová společnost; převzala závod Markušovce (GRETA + Roztoky), začátek ražení Nové štoly z Hrabkové doliny (Hagelsgrundu).
 Zápis z důlní policejní prohlídky: v Bindte je 114 horníků (z toho 27 mladistvých v dole), 68 na povrchu (18 mladistvých a 10 žen), spolu 182 dělníků. Dobývají se žíly Róbert, Nová a Hrubá, pracuje se na II., III. a IV. hlubinném horizontu, spolu na 26 porubech. Pracuje se na tři směny, denní těžba je 600–1000 q rudy.
 1928 – Vybudovaná lanovka Nová štola – Šafárka (zrušena v roce 1963, zbořena v letech 1965–1966). Postavený výklopník s unikátním řešením: byl pojízdný, pojal 2 vozíky. Pohyboval se pomocí elektrického motoru po kolejích po celé délce zásobníku a obsluhující pracovník mohl vysypat rudu tam, kde byl zásobník prázdný. Zařízení bylo funkční až do roku 1962.
 1931 – Zastaveno dobývání železné rudy v Roztokách, likvidační práce do roku 1937. Poté byl závod přestěhován do Markušovců (resp. na Gretl).
 Otevření školy v domě č.. 30 (lidově „Do turbíny“ – bývalá hydroelektrárna).
 31. května – návštěva biskupa Jána Vojtaššáka u příležitosti biřmování
 Koncem roku se zastavila práce v Roztokách a na Gretlu (Důlní a dřevařský průmysl Markušovce)
 1932 – Na začátku roku pro děti v osadě Hnilčík a v Roztokách zřídili vývařovnu.
 Od 31. března byl důl v Bindtu zastaven – udržovalo jej 10 dělníků až do roku 1937.
 Kamenolom na Zlatníku, založený stavební firmou Bartha a Holý (stavitelé úseku tratě Červená skala – Margecany), pro výrobu kameniva pro budování železnice
 Založen dobrovolný hasičský sbor v obci Hnilčík (Obecní kronika)
 1933 – Vystoupení Andreje Hlinky v hostinci Servátek,
 1935 – V domě č.. 25 na Gezwängu zřídili ambulanci (dvakrát do týdne ordinoval lékař z Nálepkova).
 1936 – Dřevařský a důlní průmysl, akciová společnost, přešla do sféry Báňské a hutní společnosti (potomek Coburgových důlních a hutních závodů) – převzala závod Markušovce a obnovila těžbu na Gretlu.
 15. srpna položili základní kámen nové školy v horním Hnilčíku.
 1937 – Ukončena novostavba obecní lidové školy. První učitel Ján Frlicka.
 Od 1. září začal jezdit státní autobus Spišská Nová Ves – Vondrišel.
 1937–1939 – Obnovení dolu v Bindtu (v roce 1937 je 122 horníků, 153 na povrchu, 5 dozorců, v roce 1939 je 118 horníků, 133 na povrchu, 6 dozorců).
 1938 – Greta – instalován těžní stroj na elektrický pohon, výrobek strojíren ve Vyhniach, instalováno také elektrické odstředivé čerpadlo na I. a II. obzoru
 Dne 22. 9. navštívil faru a zdejší školu biskup Ján Vojtaššák.
 1939 – Banská a hutná společnost v Bindtu upozorňuje na vyčerpané vhodné zásoby železné rudy a to, že ani geologický průzkum rudních žil směřujících na Vondrišel nepřinesl očekávaný efekt. Proto omezila a pak zastavila hornickou činnost. Dne 23. března 1939 bylo poslední vyfárání horníků, propuštěných bylo 256 dělníků.
 1944 – 22. srpna boj povstaleckých jednotek, obsazení obce, 21. říjen 1944 – 21. leden 1945 – válečné události.
 1943 – Přichází František Hadri – Drevenický na místní faru. Sčítá lidí: dohromady 1528, z toho 463 v osadě Hnilčík, 578 v obci Hnilčík, 222 v „obecních a městských Roztokách“, 82 v Domcích, 183 v Bindtu.
 1949 – Sčítání lidu: obec Hnilčík 464 lidí a 89 domů, Bindt 135 osob a 43 domů
 1950–1956 – Likvidace úzkokolejné tratě Greta – Šafárka
 1951 – Přeložená škola v Bindtu ze staré závodní školy do budovy č. 116 – staré ambulance závodního lékaře (Obecní kronika)
 1955 – Založena Tělovýchovná jednota Baník. Vytvořili hokejové mužstvo – při svobodárně vystavěli hokejové hřiště s osvětlením. Oddíl nehrál v soutěži, ale jen přátelská utkání. Založil se zároveň lyžařský oddíl (na tradici z let 1949–1953, kdy se pořádaly závody).
 1959 – Územní reorganizace: k obci Hnilčík byly přičleněny osady Hnilčík (dosud osada Spišské Nové Vsi) a Roztoky, oddělena osada Delava (přičleněna k obci Hnilčík).
 Na svahu Mráznice vybudované základy lyžařského vleku (použitý důlní vrátek ze zrušené svážné na Šafárce).
 1960 – Elektrifikace Bindtu (22.–26. listopadu postavený transformátor)
 1961–1965 – Rekonstrukce „prašné“ státní silnice přes obec Hnilčík (od Kiry do Nálepkova), asfaltování
 1961 – Obec získala současnou administrativně správní podobu (katastr).

Staré názvy obce 
 1315 silva páru Guylnitz
 1828 Hnilczek
 1920 Hnilčík

Politika

Starostové obce 
V Hnilčíku jsou známí následující představitelé samosprávy:
 Matouš Ištok – rychtář (?, Známý z roku 1785),
 Michal Renner – rychtář (?, Zápis z roku 1886),
 Zajac Jozef – rychtář (1900–1913),
 Novák Ján – rychtář (1913–1918),
 Oravec Štefan – rychtář (1918–1924),
 Herich Karol – rychtář (1924–1931),
 Paciga Jozef – rychtář (1931–1936),
 Matuš Ján – rychtář (1936–1938),
 Dugas Vincent – rychtář (1938–1939),
 Krestian Ján, vládní komisař (1939–1943), (v letech 1941–1945 byl v obci i notářský úřad)
 Matuš Michal, vládní komisař (1943–1944),
 Kacíř Ladislav, starosta (1944–1945),
 Bockau Josef, starosta, 29. 1. 1945 – 11. 2. 1945 – odvolán,
 Kacíř Ján, předseda místního národního výboru (1945–1946),
 Fabiny Adolf, předseda místního národního výboru (1946–1948),
 Dugas Ladislav, předseda prozatímní národní rady (1948–1951),
 Vařečka Gustáv (předseda MNV 1951–1958),
 Oravec Ľudovít, předseda MNV (1958–1963),
 Fabiny Stanislav, předseda MNV (1963–1972),
 Ondrejčík Ján, předseda MNV (1972–1984),
 Novotta Blažej, předseda MNV (1984–1985),
 Fabian František, předseda MNV (1985–1990),
 Seman Štefan, starosta (1990–1992),
 Fabian Vladimír, starosta (1992–2008)

Zastupitelstvo 
 1990–1994 – 11 zastupitelů
 1994–1998 – 11 zastupitelů (9 HZDS, 1 KDH, 1 SDĽ)
 1998–2002 – 11 zastupitelů (9 HZDS, 2 KDH)
 2002–2006 – 5 zastupitelů (3 HZDS, 1 KDH, 1 NEKA)

Obyvatelstvo 
Vývoj obyvatelstva od roku 1869:

Složení obyvatelstva podle náboženského vyznání (2001):

Složení obyvatelstva podle národnosti (2001):

Pamětihodnosti 
 Katolický kostel sv. Kříže
 Byl postavený v letech 1882 až 1885 v pseudorománském slohu podle projektu ing. J. Kepplera ze Spišské Nové Vsi. Jednolodí s polygonálním uzávěrem a představěnou dvoupatrovou věží. Presbytář je zaklenutý konchou, loď pruskou klenbou. Fasády jsou zcela hladké. Hlavní oltář je pseudorománského slohu a pochází z roku 1926. Boční oltáře (Lurdské P. Marie, sv. Klimenta papeže, patrona horníků), kazatelna, křtitelnice a varhany jsou v pseudorománském a pseudogotickém slohu z konce 19. stol. volný obraz Kalvárie z bývalého hlavního oltáře od A. Springera z roku 1885. Zvon z roku 1767 (přenesený z Markušovců).
 Kaple sv. Jana Nepomuckého
 Byla postavena v klasicistním slohu v 19. století, je obdélníkového půdorysu, zaklenutá valenou klenbou. Na zděné menze stojí menší socha světce.

Pomník obětem vojenského neštěstí, kdy se srazily dvě stíhačky Mig-29 na sedle Grajnár. Jeden z pilotů zahynul.

Hospodářství a infrastruktura 
V obci se nachází římskokatolický farní úřad a mateřská škola – Hnilčík 39.

Osobnosti 
 Pavol Rozlozsnik (1880–1940) – geolog
 František Hadri-Drevenický (1905–1961) – kněz, básník, regionální historik, etnograf
 Ján Kovalčík (1834–1902) – učitel, publicista a básník, národní buditel
 František Matouš (* 1936) – vysokoškolský pedagog, muzikolog a historik hudby
 Marián Servátka (* 1951) – publicista, vysokoškolský pedagog, diplomat, velvyslanec Slovenska v Polsku a ve Vatikánu
 Marián Jančura (* 1952) – geolog, publicista
 Miloš Greis – horolezec, cestovatel, fotograf

Reference

Externí odkazy 
 Hnilčík
 Oficiální stránky obce 
 Bindt

Obce v okrese Spišská Nová Ves
Obce v regionu Spiš