Висока (дем Лъгадина)
Висока (, Оса, до 1926 Βυσσώκα или Βυσόκα, Висока) е село в Гърция, дем Лъгадина (Лангадас), област Централна Македония с 835 жители (2001).

География 
Селото е разположено в южните поли на Богданската планина (Вертискос) на 35 километра североизточно от Солун и на 17 километра североизточно от Лъгадина.

История

В Османската империя 
Край селището има следи от селище от IV век преди Христа. На хълма Кури има селище от елинистическата епоха.

В 1751 година жителката на Висока Кирана пострадва за вярата и е канонизирана от православната църква като Света Кирана Солунска. Църквата „Света Кирана“ в селото е от 1868 г., а „Свети Архангели“ е от 1804 година.

Жителите на селото са известни обущари и производители и търговци на вълнени платове.

В 1862 година жителите на Висока заменят преподаването на гръцки с обучение на български език в местното училище, за което свидетелства дописка до цариградския вестник „Съветник“ от 1863 година:

В 1868 година местният свещеник Иван пише сборник на български с гръцки букви и кирилични букви за специфичните български звуци. През 80-те на XIX век височани правят повторен опит да отворят българско училище, но им е забранено.

В XIX век Висока е село населено предимно от българи и турци. Александър Синве („Les Grecs de l’Empire Ottoman. Etude Statistique et Ethnographique“), който използва гръцки данни, в 1878 година пише, че във Висока (Visoka) живеят 690 гърци. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Висока е показано като село с 270 домакинства с 305 жители мюсюлмани и 931 жители българи.

Височанецът отец Иван Лазаров е екзархийски свещеник в Солун. Опит за отваряне на българско училище във Висока има и през 80-те. Това плахо надигане на българщината във Висока обаче е потиснато от силното гръцко културно влияние и от 80-те години на XIX век жителите на селото влизат твърдо в лоното на елинизма.

В 1900 година според Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) във Висока живеят 1350 българи християни и 200 турци. Всички жители на селото са гъркомани под ведомството на Цариградската патриаршия. По данни на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в селото има 2000 жители, всичките българи патриаршисти гъркомани. В селото функционира гръцко училище. Селото се превръща в база на андартски чети, нападащи съседните екзархийски села. В „Гръкоправославната паланка Висока“ в „Македоникон Имерологион“ от 1909 година пише:

В Гърция 

При избухването на Балканската война в 1912 година един човек от Висока – Запрян Стоянов, дядо на журналиста Валери Запрянов, е доброволец в Македоно-одринското опълчение. През войната в селото влиза четата на Михаил Думбалаков, която заедно с местна милиция дава сражение на турски войски и пленява 240 души. Думбалаков пише:

На 16 ноември 1912 година в селото влизат гръцки войски, посрещнати „с ентусиазъм от населението“, според спомените на генерал-лейтенант Константинос Зороянидис. Според генерала

След Междусъюзническата война селото остава в Гърция. По време на войната жителите му заедно с жителите на гъркоманското село Сухо и гръцкото Берово участват в разграбването и опожаряването на голямото българско екзархийско село Зарово. Генералът от гръцката армия Константинос Мазаракис (бившият андартски капитан Акритас) отбелязва в 1913 година:

В 1922 година на мястото на изселилите се турци се заселват 245 гърци бежанци от Източна Тракия, от село Амали. Така селото добива смесен облик – българоговорещи гъркомани и тракийци. Във Висока се заселват и няколко семейства от Епир. В 1928 година в селото има 58 бежански семейства с 245 души. В 1926 година селото е прекръстено на Оса.

През 1997 година гръцкият вестник „Елефтеротипия“ съобщава, че властите са прибрали иконите на местната църква в селото, защото били изписани със славянски букви.

 Преброявания
 1913 – 1680
 1920 – 1726
 1928 – 1626
 1940 – 1703
 1951 – 1399
 1961 – 1387
 1971 – 889

Личности 

 Родени във Висока
  Георгиос Грильос (Γεώργιος Γρύλλιος), гръцки андартски деец, епитроп на гръцкото училище
  Георгиос Караянис или Аримис (Γεώργιος Καραγιάννης ή Αρίμης), гръцки андартски деец, четник
  Димитрий Грольос (р. 1939), гръцки духовник
  Запрян Стоянов, македоно-одрински опълченец, Трета рота на Петнадесета щипска дружина
  Иван Ангелов (1823 – 1907), български екзархийски свещеник в Солун
  Йоанис Узунис (Ιωάννης Ουζούνης), гръцки андартски деец, епитроп на гръцкото училище
  Света Кирана (? – 1751), християнска мъченица за вярата
  Петрос Боскупсиос (Πέτρος Μποσκούψιος), гръцки андартски деец, агент от трети ред
  Стоянис Алтикис (Στογιάννης Αλτίκης), гръцки андартски деец, епитроп на гръцкото училище

Свързани с Висока
  Валери Запрянов (р. 1954), български журналист, по произход от Висока
  Стельос Папатемелис (р. 1938), гръцки политик, по произход от Висока
  Христодул Божиков, български просветен деец, учител във Висока

Говор 

В XIX век говорът на лъгадинските села Висока (гъркоманско), Сухо (гъркоманско) и Зарово (българско), и в по-малка степен на съседните Богородица (българско), Клисали (гъркоманско) и Негован (смесено гръкомани и българи) показва някои уникални архаични характеристики като запазен назализъм на малкия и големия юс, отразен още в дописката от село Висока до вестник „Съветник“ от 1863. Това уникално като граматика, фонетика и лексика българско диалектно ядро веднага привлича внимането на славистите. Големият хърватски учен Ватрослав Ягич изпраща един от най-талантливите си ученици – словенеца Ватрослав Облак, който изследва българския говор на Висока и съседните села.

Литература 

 Oblak V. Macedonische Studien. Die slavischen Dialekte des sudlichen und nordwestlichen Macedoniens. Wien, 1896.
 Mieczyslaw Malecki, Dwie gwary macedonskie (Suche; Wysoka w Solunskiem) Czesc II: Slownik Krakow, 1936, МПр, 3 и 4
 Младенов М. Сл. Солунски говор // Стойков Ст. Българска диалектология. София, 1993. С. 185.
 Младенов Ст. Българската реч в Солун и Солунско // Младенов Ст. Избрани произведения. София, 1992. С. 332.
 Кочев Ив. Старобългарските диалектни явления и понятието солунски говор // Български език, 1987, кн. 3. С. 174.
 Ελευθερίας Παπαδάκη „Η Οσσα από τα αρχαία χρόνια μέχρι σήμερα“, 1983.
 Видоески, Божидар. Висока (Общеславянский лингвистический атлас 112). Fonološki opisi srpsko hrvatskih, slovenačkih i makedonskih govora ubuhvačenih Opšteslovenskim lingvističkim atlasom. Knjiga I. Sarajevo: Akademija nauka i umjetnosti Bosne i Hercegovine, 1981, стр. 841 – 810.

Външни препратки 
 Народна приказка от Висока, обнародвана от К. Шапкарев в „Български прикаски и вѣрования съ прибавление на нѣколко Македоновлашки и Албански“ (СбНУ, кн. VIII, 1892)
  „Балканското отечество на господин Папатемелис“. Статия за Висока във вестник Елефтеротипия, 1 март 1997
 „На гости в Зарово и Висока“, статия от Антон Попстоилов публикувана в сп. „Българска сбирка“, книжка X, год, VII, София, 1900 г.

Бележки 

Села в дем Лъгадина