Маронити
Маронитите са последователи на християнска църква в Ливан, която признава първовърховенството на Светия престол.

Езикът на богослужението им е западносирийски, а етническият им произход е смесица от финикийци, арамейци и араби. Днешните Маронити в Ливан говорят арабски като майчин език. Името маронити води своето начало от монаха Св. Марон - сирийски монах, живял през V век.

Маронитите и част от монофизитите са привлечени към римокатоличеството от кръстоносците от Тулуза, Южна Франция, които управляват Графство Триполи повече от два века (1047-1291 г.). Най-старата униатска патриаршия в света е именно маронитската, призната от папа Инокентий III през 1215 г.

На 10 юни 2001 г. е канонизирана от папа Йоан Павел II първата жена ливанка, монахиня от Маронитската църква – Rafqa Pietra Choboq Ar-Rayes (1832-1914).

Според данни на маронитската църква броят на маронитите в света днес е около 3.5 милиона души  , около 1 милион от тях живеят в Ливан. Други 52 000 маронити живеят в Сирия. Силна маронитска общност има и в Кипър, САЩ, Канада, Аржентина, Бразилия, Австралия и Франция.

Ръководителят на църквата се нарича антиохийски патриарх.

Изследвания 
 Breydy, Michael. Études Maronites. Wiesbaden, Harrasowitz, 1991, 140 S. (Orientalia Biblica et Christiana, 2).
 Suermann, Harald. Die Gruendungsgeschichte der Maronitischen Kirche. Wiesbaden, Harrasowitz, 1998, X, 343 S., 1 Karte (Orientalia Biblica et Christiana, 10).
 Булеков, А. О Маронитской церкви. – Альфа и Омега (М.), 1999, № 3 (21); № 4 (22); 2000, № 1.
 Haddad, Simon. A Survey of Maronite Christian Socio-Political Attitudes in Postwar Lebanon. – Islam and Christian-Muslim Relations, Vol 12, 2001, № 4, 465-479.
 Hovorun, Cyril. Will, Action and Freedom: Christological Controversies in the Seventh Century. Leiden, Brill, 2008, xii, 204 pp. (The Medieval Mediterranean, 77).

 
Население на Ливан