Стокхолмски синдром
Стокхолмският синдром е психологически феномен, при който заложникът се привързва към похитителя си и изпитва съчувствие и симпатия към него, често до такава степен, че да го защитава и да се идентифицира с него. Тези чувства обикновено се считат за ирационални в светлината на опасността или риска, понесени от жертвите, които бъркат липсата на действителна злоупотреба от похитителите си с акт на доброта. Изследвания на ФБР показват, че в около 8% от жертвите са открити следи от Стокхолмския синдром.

Стокхолмският синдром може да бъде разглеждан като форма на травматично привързване, където заложническият сценарий не е напълно задължителен. Описва се като „силна емоционална връзка между две лица, в които единият е периодично хокан, тормозен, заплашван, бит и т.н.“ Една често използвана хипотеза за обясняването на този синдром е основана на теорията на Фройд. В нея се предполага, че тази връзка се изразява в отговора на индивида към травмата, която изпитва, ставайки жертва. Идентифицирайки се с агресора е начин Егото да се защити.

История 
Стокхолмският синдром е кръстен на обира в банката Kreditbanken на площад Нормалмстронг в столицата на Швеция, в който някои от служителите били заложници в трезор в същата сграда от 23 до 28 август, 1973 година, докато похитителите им преговаряли с полицията. По време на този сблъсък, жертвите станали емоционално привързани към похитителите си, отказали помощ от служители на закона и дори защитавали похитителите си.

Понятието „Стокхолмски синдром“ е въведено от шведския криминалист и психиатър Нилс Бейерот, който го споменава в изявленията си за медиите.

Вижте също 
 Теория на привързаността
 Съзависимост
 Промиване на мозъци
 Йерусалимски синдром
 Парижки синдром
 Самомразещи се евреи
 Чичотомовски синдром
 Аферата „Мис Стоун“

Външни препратки 
 Статии на Нилс Бейерот за Стокхолмския синдром 

Култура в Стокхолм
Синдроми
Популярна психология
Тероризъм
История на Стокхолм