Естествени спътници на Юпитер
Юпитер има 95 известни естествени спътници.

Откриване 

Първите известни спътници на Юпитер са галилеевите луни, открити от Галилео Галилей през 1610 г. През следващите четири столетия още девет значително по-малки спътника са открити при наземни наблюдения.

През 1979 г. Вояджър 2 открива три спътника на близки орбити. През 1999 г. са открити Темисто и още 46 малки спътника на високоексцентрични и като цяло ретроградни орбити, със среден диаметър от 3 km, като най-големият от тях е едва 9 km. За тези спътници се счита, че са прихванати астероиди или комети от гравитационното поле на Юпитер. Някои от тях вероятно са фрагменти от по-масивни тела, разрушени от приливните сили на планетата.

Скорошни открития 
На 6 октомври 1999 г. програмата Spacewatch открива Калихора.

Година по-късно от 23 ноември до 5 декември 2000 г. екип, воден от Скот Шепард и Дейвид Джуит от Хавайския унивеситет, провежда систематично търсене на малки неправилни спътници на Юпитер. Използвани са две от най-големите CCD камери в света, вградени в два от общо тринадесетте телескопа на Обсерватория Мауна Кеа, Хаваи, САЩ, а именно телескопа Субару (с диаметър от 8,3 m) и телескопа Канада-Франция-Хаваи (3,6 m). Открити са 10 нови спътника.

През периода 9 – 11 декември 2001 г. са открити още 11 нови спътника. През 2002 г. е открит само един спътник – Архи, за сметка на това от 5 до 9 февруари 2003 г. са открити 23 спътника. След 2003 г. са открити още 16 спътника и това увеличава броя им до 67.

Известни спътници 

 (1) Изчислени използвайки стойността µ от системата IAU-MPC Satellites Ephemeris Service
 (2) Източник: JPL/NASA 
 (3) Източник (за Темисто и по-външните спътници): IAU-MPC Satellites Ephemeris Service
 (4) Изчислена използвайки IAG Travaux 2001 за спътниците от Метис до Калисто, IAU-MPC Satellites Ephemeris Service orbital elements за останалите
Друг спътник е Метида.

Групи от спътници 
Вътрешните групи като тези на Амалтея и Галилеевите луни са добре обособени. Темисто е изолиран спътник, както и Карпо, S/2003 J 12 и S/2003 J 2 (най-външния известен спътник на Юпитер). Групата на Хималия е добре обособена и за нея са характерни голяма полуос от около 1,4 Gm, инклинация от 27,5 ± 0,8° и ексцентрицитет от 0,11 до 0,25.

Отдалечените външни спътници на неправилни и често ретроградни орбити се класифицират на семейства, носещи името на най-големия представител, на база сходни орбитални характеристики – голяма полуос, инклинация и ексцентрицитет. На долната графика групата на Карме е представена в оранжево, а групата на Ананке – в жълто.

За групата на Карме са характерни a = 23 404 Mm; i = 165,2±0,3° и е = 0,238–0,272. Единствено S/2003 J 10 е на по-специфична орбита поради големия си ексцентрицитет.

За групата на Ананке са характерни a = 21 276 Mm; i = 149,0±0,5° и е = 0,216–0,244; но тя не е добре обособена. Основните членове са S/2003 J 16, Мнема, Юантия, Ортосия, Харпалика, Праксидика, Тиона, Телксиноя, Ананке и Йокаста.

Групата на Пасифая съдържа останалите външни спътници без S/2003 J 12 и S/2003 J 2. За нея са характерни a = 23 624 Mm; i = 151,4±6,9° и е = 0,156–0,432 (обърнете внимание на по-широките граници). Ако телата в тази група наистина имат сходен произход, то събитието, породило групата, би следвало да е в ранен период от развитието на системата поради значителните различия в орбитите на членовете, които могат да се обяснят с множество гравитационни въздействия от и/или сблъсъци с други тела.

Бележки по наименованията 
Някои астероиди имат същите имена като спътници на Юпитер, като например 9 Метис, 38 Леда, 52 Европа, 113 Амалтея, 239 Адрастея и 1036 Ганимед.

Имената на Хималия, Елара, Пасифая, Синопа, Лизитея, Карме и Ананке са установени през 1975 г. Преди това те са били известни като Юпитер-6 до Юпитер-12

Вижте също 
 Естествени спътници на Сатурн
 Естествени спътници на Уран
 Естествени спътници на Нептун
 Хронология на естествените спътници
 Именуване на естествени спътници

Източници 

 Дейвид Джуит, Скот Шепард, Многобройни малки неправилни спътници на орбита около Юпитер (An abundant population of small irregular satellites around Jupiter), списание Nature, брой 423, стр. 261, май 2003
 Дейвид Джуит, Скот Шепард и Каролин Порко, Външните спътници и троянски спътници на Юпитер (Jupiter's Outer Satellites and Trojans), ноември 2003
 Нови спътници на Юпитер открити през 2003 г.
 The Jupiter Satellite and Moon Page

Външни препратки 
 Разположение на Галилеевите луни на Юпитер в орбитите им около газовия гигант 
  Данни за спътниците на Юпитер
  Новооткрити спътници на Юпитер