Долно Клещино
Долно Клещино или Долна Клещина (, Като Клинес, катаревуса: Κάτω Κλειναί, Като Клине, до 1926 година Κάτω Κλέστινα, Като Клестина) е село в Република Гърция, дем Лерин (Флорина), област Западна Македония.

География 
Селото е разположено на Стара река (Палио Рема) на 7 километра северно от демовия център Лерин (Флорина) в подножието на планината Пелистер.

История

В Османската империя 

Името на селото е свързано с ковашкия занаят. Селото се споменава за пръв път в османски дефтер от 1468 година под името Клещино с 97 домакинства. В 1481 броят на домакинствата се увеличава на 213. В селото се отглеждат лозя, орехи, лук, чесън, зеле, боб, лен, свине и копринени буби.

Църквата „Рождество Богородично“ е от около 1835 година. В 1848 година руският славист Виктор Григорович описва в „Очерк путешествия по Европейской Турции“ Клещина като българско село. В 1861 година Йохан фон Хан на етническата си карта на долината на Вардар отбелязва Клещино като българско село. В 1838 година е построена църквата „Рождество Богородично“. Александър Синве („Les Grecs de l’Empire Ottoman. Etude Statistique et Ethnographique“), който се основава на гръцки данни, в 1878 година пише, че в Кластини (Klastini), Мъгленска епархия, живеят 540 гърци. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година Долно Клещени (Dolno-klechténi) е посочено като село в Леринска каза със 180 домакинства с 550 жители българи. В 1889 година Стефан Веркович пише, че в селото живеят 140 български семейства (669 души).

Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) в 1900 година Долно Клещино има 400 жители българи и 150 жители арнаути мохамедани. В началото на XX век Долно Клещино е едно от малкото български гъркомански села в Леринско. По данни на секретаря на Българската екзархия Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в селото има 540 българи патриаршисти и функционира гръцко училище.

При избухването на Балканската война в 1912 година двама души от Клещино (Горно или Долно) са доброволци в Македоно-одринското опълчение.

В Гърция 

През войната селото е окупирано от гръцки части и остава в Гърция след Междусъюзническата война. Боривое Милоевич пише в 1921 година („Южна Македония“), че Долна Клещина (Долна Клештина) има 15 къщи славяни християни и 50 къщи арнаути мохамедани. За кратко селото е освободено от българската армия по време на Първата световна война, за да бъде отново върнато в Гърция по Ньойския договор. След разгрома на Гърция в Гръцко-турската война в 1924 година албанското население на Долно Клещино се изселва и на негово място са заселени 133 души понтийски гърци бежанци от Турция. В 1928 година селото е смесено българо-бежанско и има 77 бежански семейства с 288 души. В 1926 година селото е прекръстено на Като Клине.

Намаляването на населението през 60-те години се дължи на изселване отвъд океана.

Според изследване от 1993 година селото е смесено „бежанско-славофонско“, като „македонският език“ в него е запазен на средно ниво, а понтийският гръцки на ниско.

 Преброявания
 1920 – 792 жители
 1928 – 817 жители
 1940 – 1120 жители
 1951 – 955 жители
 1961 – 812 жители
 1971 – 532 жители
 1981 – 523 жители
 2001 – 455 жители
 2011 – 394 жители

Личности 
 Родени в Долно Клещино
  Ангелина Поповска (1926 – 1948), гръцка комунистка
  Димитър Г. Черкезов (1885 – ?), македоно-одрински опълченец, роден в Горно или Долно Клещино, четата на Никола Лефтеров, Четвърта рота на Десета прилепска дружина
   Павле Раковски (1913 – 1990), гръцки и югославски комунистически деец
  Траянос Петканис (1952 - 2021), гръцки политик
  Янис Флориниотис (Янис Савас Апостолидис, р. 1947), гръцки певец от понтийски произход

 Починали в Долно Клещино
  Петър Петков Вълков, български военен деец, младши подофицер, загинал през Първата световна война

 Други
  Филко Христов (1885 – ?), македоно-одрински опълченец, жител на Долно Клещино, Първа рота на Единадесета сярска дружина

Външни препратки 
 Христо Силянов. Писма и изповеди на един четник.

Бележки 

Села в дем Лерин