Александрия (село)
Александрѝя е село в Североизточна България, община Крушари, област Добрич.

География 
Село Александрия се намира в Южна Добруджа, на територия с леко хълмист релеф. На около 8 км на север и 16 км на изток от него отстоят участъци от границата с Румъния.

На север селото има пътна връзка със село Коритен, а на юг – през общинския център Крушари и селата Свобода, Овчарово и Паскалево – с областния център Добрич.

Климатът е умерено континентален и се характеризира със слънчева, но хладна пролет, горещо лято, топла есен и студена зима. 

Плодородните почви и подходящият климат в района благоприятстват развитието на земеделието и животновъдството, включително пчеларството. Последното, обаче, все по-силно страда от ежегодните пръскания на земеделските култури с препарати против вредители, които водят до отравяния на пчелните семейства .

Надморската височина в центъра на селото е около 153 м.

Населението на селото към 31 декември 1946 г. наброява 1225 души , към 4 декември 1985 г. – 204 души, а към 31 декември 2017 г. – 55 души .

История 
Старото име на селото е „Капаклии“. Преименувано е „Александрия“ с височайши доклад 9283 от 22 декември 1882 г. 

През периода от 1913 г.  до 1940 г.  село Александрия е в Кралство Румъния. 

Данните за историята на село Александрия – доколкото има такива, изхождат предимно от предания.

Смята се, че селото е създадено през 1878 г. от българи – преселници от село, останало в пределите на Румъния след руско–турската война 1877 – 1878 г., на мястото на дотогавашно село с турско население, изселило се в Турция след войната. 

На около километър и половина северозападно от селото, в местността Текето, се намира Александрийският манастир „Свети Пророк Илия“. Предполага се, че на същото място може би е имало манастир, построен – както и много други църкви и манастири, по време на управлението на цар Иван Александър (1331 – 1371 г.) – и разрушен скоро след падането на България под османско владичество . Създаването на сегашния манастир – смятано за възстановяване на някогашния, започва през 2004 г. на мястото на старото, съществувало до средата на 20 век двуобредно светилище Мустафа Канаат – Свети Илия, известно сред местното население като „Дървеното теке“ , като със средства от дарители е построен и храмът „Свети Пророк Илия“, осветен на 22 октомври 2009 г. 

До текето, а сега – до манастира, има аязмо, свързано с поверие за лечебна сила на водата му.

Паметник на загиналите от село Александрия в Междусъюзническата война и Първата и Втората световни войни е изграден до голямата чешма в източния край на селото и е открит на 3 юни 1946 г.

През 1959 г. при изграждането на малък язовир строителите се натъкват на старинни погребения с керамични съдове, монети и различни метални предмети. Находката е в землището на село Александрия, но по-близо до село Абрит. Впоследствие голяма част от този късноантичен некропол – предполагаемо единственият алански некропол в България – е унищожена при прокарването на път и подсилването на язовирната стена. През пролетта на 2008 г. община Крушари и РИМ – Добрич извършват съвместно археологическо проучване по оцелялата периферия на некропола. Разкрита е шахтова гробница от втората половина на IV век, погребения по християнски обред и гроб на жена – всичко разграбено от иманяри. 

В селото има читалище с име „Втори юни – 2004 г.“ и регистрационен № 3080.

Природни забележителности 
В близост до с. Александрия на площ от 71 хектара се намира природната забележителност Александрийска гора . Тя представлява единственото естествено находище на издънкови липови насаждения в област Добрич.

Редовни събития 
В местността Текето се провежда ежегодно на 2 август  фолклорен събор за популяризиране и запазване на добруджанския фолклор с участието на танцови състави, певци и певчески групи.

При Паметника на загиналите от село Александрия във войните ежегодно на 6 септември (Ден на Съединението) се поднасят цветя и се провежда тържество.

Бележки и източници

Външни препратки 

Села в област Добрич
Населени места в община Крушари