Васил Митаков
Васил Николов Митаков е български юрист и политик, министър на правосъдието в четвъртото правителство на Георги Кьосеиванов и в първото правителство на Богдан Филов (1939-1942). Осъден на смърт от действалия в противоречие с Търновската конституция т.нар. Народен съд и екзекутиран на 1 февруари 1945 г.

Биография 
Според самия Васил Митаков той е роден в Долно Камарци на 10 юли 1880 или на 16 юли 1881 г. В подкрепа на първата година е негово махленско свидетелство, а в подкрепа на второто е бележки в библията на баща му. Има по-голям брат, основателят на Съюза на българите фашисти Крум Митаков, и по-малка сестра Зорка. Баща му е разведен с майка му и живее в София, докато Митаков е с майка си в къщата на дядо му по бащина линия. През 1890 г. завършва основното си образование и се установява в София, където продължава да учи в Първа мъжка гимназия. Там негови учители са Херман Шкорпил, Анастас Иширков, който тогава е учител по рисуване. След завършването на гимназията постъпва в Софийския университет да учи право. Там негови преподаватели са били Владимир Моллов, Йосиф Фаденхехт, Георги Данаилов и други. След като завършва изкарва задължителната си военна служба става адвокат в Новоселци. По-късно се премества в Созопол като съдия. След това две години е съдия и член на окръжния съд в Бургас. Прекарва 6 месеца в Пловдив като съдия, а след това е назначен за заместник-окръжен прокурор в София. Отказва назначението за сметка на свой колега и заема неговото място като член на софийския съд.

По време на Балканските войни е мобилизиран като запасен подпоручик в първа дивизия, първа бригада, първи пехотен полк, втора дружина, осма рота, втори взвод, на който е командир. Участва в повечето големи битки по време на войната при Чаталджа, Селиолу, Одрин, а после Пирот, Бубляк, Триножник. През 1913 г. е назначен за следовател към пети следствен участък в София. По време на Първата световна война е втори военнополеви следовател. Тогава поема и някои от най-известните дела за времето си - Аферата Деклозиер, следствие срещу Александър Стамболийски по повод брошурата му „За пререканията ми с Царя“, делата против Зеленогоров, Антон Прудкин, Христо Силянов и Коста Списаревски за шпионаж в полза на Русия. През 1917 г. става прокурор към Военнополевия съд на седма пехотна рилска дивизия в Демирхисар, където остава само 3 месеца. Върнат в София той участва като следовател в делото за Радомирската република. След войната става съдия във Върховния касационен съд. Член е на Третия държавен съд, началник на Гражданското отделение (1923-1925) и Кодификационната комисия (1931-1935) към министерството на правосъдието. От 1939 до 1942 е министър на правосъдието.

След Деветосептемврийския преврат от 1944 Васил Митаков е сред осъдените на смърт от т.нар. Народен съд. Той е екзекутиран на 1 февруари 1945. През 1996 присъдата е отменена с Решение №172 на Върховния съд. През 2001 г. посмъртно е издаден неговия дневник „Дневник на правосъдния министър в правителствата на Георги Кьосеиванов и Богдан Филов“. Васил Митаков е почетен гражданин на Братислава.

Библиография 
 Възможна ли е унификацията на нормите от частноправен международен характер в славянските страни (1933)
 Дневник на правосъдния министър в правителствата на Георги Кьосеиванов и Богдан Филов (2001)

Източници 

 

Министри на правосъдието на България
Български политици (1918 – 1945)
Български военни прокурори
Български съдии
Носители на орден „За гражданска заслуга“
Носители на орден „Свети Александър“
Носители на орден „За храброст“
Носители на орден „За заслуга“
Почетни граждани на Братислава
Жертви на Народния съд
Родени в Софийска област
Починали в София
Подсъдими по процеса на Първи състав на Народния съд