Тодор Кантарджиев
Тодор Димитров Кантарджиев е български офицер, генерал-лейтенант от пехотата, командир на Сборната дивизия през Първата световна война (1915 – 1918).

Биография 
Тодор Кантарджиев е роден на 10 февруари 1861 г. в Самоков. На 20 юни 1878 г. постъпва на военна служба. През 1884 г. завършва Военното училище в София, на 30 август е произведен в чин подпоручик и е зачислен в 1-ва пехотна софийска дружина.

Сръбско-българска война (1885) 
През Сръбско-българската война (1885) подпоручик Кандарджиев командва 14-а рота от 1-ви пехотен софийски полк. С полка си участва в Сливнишкото отбранително сражение и в сражението при Пирот. След войната е награден с орден „За храброст“ IV степен 2-ри клас.

На 30 август 1886 г. е произведен в чин поручик. Командва рота от 1-ви пехотен софийски полк. По-късно командва 16-и пехотен полк. През 1889 г. е произведен в чин капитан. През 1893 г. години по-късно завършва Военната академия в Белгия. След завръщането си в България, през 1894 г. е произведен в чин майор, а през 1899 г. в чин подполковник. През 1901 г. е назначен за командир на 16-и пехотен ловчанкси полк, на която длъжност е до 1904 година. Заема длъжността началник на щаба на 1-ва дивизия, след това е преподавател във военното училище.

Военната кариера на Тодор Кантарджиев продължава – на 2 август 1903 г. е произведен в чин полковник. През 1904 г. командва 1-ва бригада от 9-а пехотна плевенска дивизия, а от 1909 г. командва 2-ра бригада от 2-ра пехотна тракийска дивизия.

Балкански войни (1912 – 1913) 
През Балканските войни (1912 – 1913) полковник Тодор Кантарджиев командва 1-ва бригада от 6-а пехотна бдинска дивизия, с която участва в Люлебургазко-Бунархисарската и Чаталджанската операция.

През Междусъюзническата война (1913) се сражава на Македонския военен театър – при Струмица, Пехчево и връх Руен.

След войната полковник Кантарджиев командва 5-а пехотна дивизия (1913 – 1914), след което на 14 февруари 1914 г. е произведен в чин генерал-майор и през юли същата година преминава в запаса.

Първа световна война (1915 – 1918) 
В началото на Първата световна война (1915 – 1918) генерал-майор Кантарджиев е отново мобилизиран и през септември 1915 г. е назначен за началник на тиловото управление на Трета българска армия. През 1916 г. става началник на Варненския укрепен пункт.

На 27 август 1916 г. Румъния обявява война на Австро-Унгария, от своя страна България, като съюзник, обявява война на Румъния на 1 септември 1916 г. С частите, които ръководи, генерал-майор Кантарджиев формира дясното крило на 3-та армия, което по-късно става основа на новосформираната Сборна дивизия. Под неговото командване дивизията води военни действия при устието на р. Дунав. Прославя се с освобождаването на Добрич от румънската окупация. След капитулацията на Румъния през 1917 г., частите на генерал-майор Кантарджиев са дислоцирани на Македонския фронт. На 15 август същата година Кантарджиев е произведен в чин генерал-лейтенант, а само два месеца по-късно, през октомври преминава отново в запаса.

Военни звания 
 Редник (1878)
 Ефрейтор (1878)
 Подофицер (1879)
 Старши подофицер (1879)
 Фелдфебел (1879)
 Подпоручик (30 август 1884)
 Поручик (30 август 1886)
 Капитан (1889)
 Майор (1894)
 Подполковник (1899)
 Полковник (2 август 1903)
 Генерал-майор (14 февруари 1914)
 Генерал-лейтенант (15 август 1917)

Награди 
 Военен орден „За храброст“ IV степен 2-ри клас
 Военен орден „За храброст“ III степен 1 клас (Първа световна война)
 Железен кръст II клас (Първа световна война)
 Железен кръст I клас (Първа световна война)
 Орден „За военни заслуги“ II клас с военна декорация, Австро-Унгария (Първа световна война)
 Орден „Ликят“, Османска империя (Първа световна война)
 Орден „Железен полумесец“, Османска империя (Първа световна война)
 Княжески орден „Св. Александър“ III степен с мечове и IV степен без мечове
 Народен орден „За военна заслуга“ III степен с военни отличия
 Народен орден „За военна заслуга“ I степен с военни отличия
 Медал „За бойни заслуги“, Османска империя (11 май 1917)

Родство 
 Баща на водача на Ратниците професор Асен Кантарджиев.
 Тъст на началника на жандармерията генерал Никола Станимиров.

Бележки

Източници 
 
 Кантарджиев, Т., Добричката епопея, София, 1926. 224 с., 1к.
 Недев, С., Командването на българската войска през войните за национално обединение, София, 1993, Военноиздателски комплекс „Св. Георги Победоносец“, с. 173 – 174
 Стефан Стефанов. „От Сливница до Серет, от редник до пълководец“

Вижте също 
 Генерал Кантарджиево – село, наречено на името на генерала.

Генерал-лейтенанти от Царство България
Носители на орден „За храброст“ III степен
Носители на орден „Свети Александър“
Носители на орден „За военна заслуга“
Пети випуск на Националния военен университет „Васил Левски“
Български военни дейци от Сръбско-българската война
Български военни дейци от Балканските войни
Български военни дейци от Първата световна война
Родени в Самоков
Носители на орден „За храброст“ IV степен