Бройна форма на съществителните в мъжки род
Така наречената бройна форма на съществителните имена от мъжки род в българския език е особена форма за множествено число, която се употребява след числителни и местоимения за количество:
 два вола, пет града, няколко коня и т.н.

Произход 
Бройната форма на съществителните имена от мъжки род в съвременния български език произлиза от старобългарската форма за двойствено число. Окончанието е било  при твърди основи и  (сега я) при меки основи:
 , ,
 , .

С разпадането на падежната система на българския език през периода XIII–XV век изчезва и двойственото число, заменено с множествено. Само в редки случаи, а именно при чифтни телесни органи, се запазва формата за двойствено число (ръце, нозе, рога, крака и т.н.), преосмислена като форма за множествено число. Формата за двойствено число се запазва и при числителното две (ж.р. и ср.р.), два (м.р.). При съществителните от мъжки род след числителни и наречия за количество се запазва формата за двойствено число за именителен и винителен падеж. Примери за това явление се откриват още в паметници от XIII век, например в Добрейшовото четвероевангелие.

Исторически преглед 
В паметниците от XVII век нататък новообразуваната бройна форма за множествено число на съществителните от мъжки род е вече обичайна. В българските граматики до 1878 г. не се отделя особено внимание на тези форми. Едва след Освобождението започва постепенно разграничаване на бройната форма при съществителните от мъжки род. За пръв път това прави Стефан Панаретов в своята Българска граматика (Цариград, 1881). Около 20 години след него Александър Теодоров-Балан в своята Българска граматика за долните класове на средни училища (Пловдив, 1898) се спира по-определено на този въпрос.

Употреба 
Според Любомир Андрейчин (Основна българска граматика, С. 1944) съществителните от мъжки род (едносрични и многосрични), завършващи на съгласна, имат особена форма, образувана с окончание -а за твърда основа и -я за мека. Тази форма се използва след числителни бройни имена и след местоимения за количество, но само когато съществителното назовава нелица:
 два вола, три кожуха, четири коня, няколко славея.

По начин на изписване тя съвпада с членуваната форма с кратък член, но може да се различава от нея по ударението:
 Човекът има два кра̀ка.
 Навехнах си крака̀ [кракъ̀].

Изключение е думата ден, чиято членувана форма с кратък член е деня̀, но бройната форма е дѐна, а не дѐня. Формата дѐня е била популярна след Освобождението, но постепенно е била изместена от твърдия вариант дѐна.

При бройните форми ударението никога не пада на последната сричка, понеже остава там, където се намира в единствено число; подвижните (непостоянните, вметнатите) гласни ъ и е се запазват:
 пет овена, два жезъла и т.н.

Обаче в обикновената форма за множествено число те изпадат:
 нашите овни, техните жезли.

Изключение правят думите метър (като мерна единица) и литър:
 два метра, три литра.

Обаче непостоянното ъ се запазва, когато думата метър означава материален предмет:
 два дърводелски метъра.

При съществителните на -изъм непостоянното ъ изпада:
 пет архаизма, седем механизма.

При съществителните имена от мъжки род, означаващи лица, се употребява обикновената форма за множествено число:
 двама пътници, десет ученици и т.н.

Съществителното път за означаване на кратност след числителни има форма пъти: 
 един път, два пъти, сто пъти; 

за разлика от конкретното значение:
 един път, два пътя, сто пътя, много пътища.

При съществителното ден може да се използва обикновената форма за мн.ч. вместо бройната:
 седем дена и седем дни, но само дълги дни.

При съществителното син може да се използва бройна форма за мн.ч. вместо обикновена:
 двама синове (препоръчително) и двама сина (непрепоръчително);
 но само моите синове.

Бройни форми се употребяват и след местоимения за количество (колко, колкото, няколко, няколкото и толкова), когато с тях се има предвид конкретна, макар и неопределена бройка:
 Виж колко гълъба има на поляната. = Преброй колко гълъба има на поляната.

Но ако само се изразява учудване, тогава се използва обикновената форма:
 Виж колко гълъби има на поляната! = Невероятно е колко гълъби има на поляната!

След числителни бройни, завършващи на единица (но различни от едно), включително след нула, се използва множествено число. Това правило важи за всички родове, а за имената от мъжки род, означаващи нелица, се използва бройната форма вместо обикновената форма за множествено число:
 хиляда и една нощи (не хиляда и една нощ);
 сто и един далматинеца (не сто и един далматинци);
 31 списания (не 31 списание);
 61 деца (не 61 дете);
 един градус, минус един градус;
 21 градуса, нула градуса.

Бройната форма не се употребява след колцина, неколцина и малцина, защото това са мъжколични форми (подобни на двама, трима и т.н.) и могат да се използват само за лица:
 неколцина ученици.

Разликата между лица и нелица личи особено ясно при омонимите:
 двамата царе (владетели), но двата царя (шахматни фигури);
 двамата офицери (военни), но двата офицера (шахматни фигури);
 четири попа (карти), но четирима попове (свещеници);
 50 членове (на сдружение), но 50 члена (на закон).

Дори при липса на омонимия една и съща дума може да се употреби в бройна или в обикновена форма за множествено число според това дали назовава лица:
 двамата съперници (хора), но двата съперника (животни, или отбори).

Групите от хора не са лица, затова при тях се използва бройна форма:
 двата отбора, трите комитета.

Бройната форма не може да се членува, защото винаги е в съчетание с числително име или местоимение за количество.

 Особени случаи 
Когато между числителното (местоимението за количество) и съществителното име се вмъкнат едно или повече прилагателни, пак се употребява бройната форма:
 пет нови компютъра;
 четири петролни кладенеца.

Правилото важи и когато определението има разгърната структура:
 три големи и вълнуващи с древната си история града.

От друга страна, употребява се обикновената форма за множествено число, когато числителното или местоимението не се отнася пряко до съществителното:
 два от най-важните проблеми;
 пет са моите часовници.

От друга страна, следващият известен стих съдържа бройна форма въпреки наличието на глагол между числителното и съществителното име, защото изразът е получен чрез инверсия:
 Два са бора ред поредом расли.

Думата човек няма обикновена (човеци) и бройна (човека) форма за множествено число. По-точно, те са изчезнали с развитието на езика, заменени от хора (обикновената форма за мн.ч.) и ду̀ши (бройната форма за мн.ч.):
 стари хора, 167 000 ду̀ши.

Понастоящем формата човеци се използва само в стари (например библейски) текстове, а бройната форма човека има много широка, но некнижовна употреба в устната реч вместо книжовната дума ду̀ши.

Единствено при вмъкване на определение между числителното (местоимението за количество) и  съществително се допуска употребата на хора вместо ду̀ши:
 десет млади хора.

Като множествено число на човек съществува и думата люде, която се използва само в народната реч и в стари текстове (например в Библията).

Банковите сметки се откриват в левове, а не в лева, защото в това словосъчетание няма нито числително бройно, нито местоимение за количество.

Повечето съществителни в м.р. ед.ч. завършват на съгласна. Една малка група от съществителни в м.р. ед.ч. завършват на гласна:
 старшина, съдия, войвода, комита, владика, баща;
 чичо, дядо, калеко, тате, татко, бате, батко.

Тези съществителни имена не могат да образуват бройна форма по формални причини: няма как да се добави окончание за бройна форма. Това не е проблем, тъй като всички тези съществителни назовават лица, а книжовната норма допуска употребата на бройната форма само при нелица.

 Ползвана литература 
 Увод в изучаването на южнославянските езици, БАН, С., 1986.
 Граматика на съвременния български книжовен език, БАН, С., 1983.
 Христо Първев, Очерк по история на българската граматика, С., 1975.
 Любомир Андрейчин, Основна българска граматика'', С., 1978.

Външни препратки 
 Бройна форма на съществителните от мъжки род (архивирана статия с обяснения на английски).

Източници 

Български книжовен език
Съществително име
Числително име