Владимир Димитров – Майстора
Владимир Димитров Поппетров – Майстора е български художник, едно от големите имена в българската живопис. Твори през първата половина на ХХ век. Изявява се в портретния и пейзажния жанр и в битовата композиция. Неговите портрети и композиции притежават изразителни цветове, идеалистичен рисунък и силно символно излъчване. Майстора има принос и като военен художник - създава стотици скици на българските войски, предавайки емоциите в окопите и бита на войната. Той е и първият официален български военен кореспондент.

Биография 

Прадядото на Владимир Димитров Димитър е свещеник от македонското влашко село Магарево, който емигрира на североизток. Синът му Петър учи в килийно училище в Кюстендил и също става свещеник, като получава енория в село Вирче, Царевоселско, където се жени за Боя от Панчарево. След създаването на Княжество България в 1879 година семейството се мести в Бобошево, а по-късно във Фролош, Дупнишко. Вторият син на Петър - Димитър се жени за Кана, бежанка от царевоселското село Стар Истевник. Във Фролош се раждат и двете деца на семейството - Владимир Димитров на 1 февруари 1882 година и Йорданка (Данка, 1888 - 1964).

През 1889 година семейството на Димитър и Кана се преселва в Кюстендил, където Владимир Димитров завършва началното си образование и прогимназия. След 1895 година сменя няколко професии, известно време чиракува като бояджия и работи като писар в Окръжния съд, където талантът му е забелязан. Там е и първата му изложба. С доброволно събрани от съгражданите си средства заминава в София и учи в Художественото индустриално училище (днес Национална художествена академия) при Петко Клисуров, Жеко Спиридонов, Антон Митов, Иван Мърквичка и други. В своя начален период рисува главно портрети (на Александър Теодоров-Балан, Николай Лилиев, Мърквичка, „Майка ми“) и пейзажи („На селската чешма“, „Пладнуващо стадо“ и други). Печели първите награди във всички студентски конкурси. Състудентите му го наричат Майстора. През 1909 година посещава биеналето във Венеция, пътува из Турция, Русия, Италия.

Участва като доброволец в Балканската война (1912 – 1913) – военен художник в целия поход на 13 рилски пехотен полк и отразява войната в стотици рисунки. Участва и в Първата световна война (1915 – 1918) като художник на Рилската дивизия. През 1916 се представя на изложбата на художниците от съюзническите армии в Берлин с 13 рисунки. В редица картини отразява българското участие в тези войни и живота на фронта – „Ранени“, „По Беласица“, „Инвалиди“, „На фронта на р. Струма“, „В гр. Скопие, 1916“, „Завръщане от фронта“ и други.

Положителна оценка за новаторството му в областта на графиката дават Николай Райнов, Сирак Скитник, Гео Милев. Критиката поставя името му начело в борбата против академизма и консерватизма.

Между 1911 и 1918 година с прекъсвания заради участието му във войните е учител по краснопис и гимнастика в Търговската гимназия в Свищов, а през 1919 година стажува в Трета мъжка гимназия в София.

Повлиян силно от толстоизма – близък е с толстоистите Никола Венетов, Христо Досев, Димитър Кацаров, Борис Георгиев, Йордан Гуглев. През 1922 година излага картини от цикъла си „Жътва“, посветен на събирането на житната реколта. През 1923 година работи и в Италия. През 1924 година се установява в кюстендилското село Шишковци по покана на Андон Виячев, където живее до 1951 година. Селяните го наричат „Рисувача“, хазяинът му го сравнява с Иван Рилски, а децата го наричат „Дядо Коледа“. През този период тематиката на творбите му е свързана предимно с хората и природата в Кюстендилския край: „Моми“ (около 1925 – 1935), „Моми-сестри от с. Дивля, Радомирско“ (около 1928 – 1930), „Цветница“, „Фамилия“ (около 1928), „Девойка от Кюстендилско“ (около 1930 – 1935), „Жетварка“ (1930 – 1935), „Мома с ябълки“ (около 1930 – 1935), „Жетварка от с. Шишковци“ (1935), „Жетвари на обяд“' (около 1935 – 1938), „Копачки“ (около 1935 – 1938), „Селско момиче сред макове“ (1935 – 1938) и други.

През 1924 година сключва договор с американския сенатор д-р Джон О'Крейн, който предварително откупува всичко, което художникът ще нарисува през следващите четири години.

От 1930 до 1951 година работи като учител в кюстендилските села.

До 9 септември 1944 година членува в дружество „Родно изкуство“ и в Дружеството на художниците в България, а след това – в Съюза на българските художници.

Член е на Българската комунистическа партия от 1946 година. Като член на Националния комитет за защита на мира участва в конгреси във Вроцлав, Париж и Варшава.

Умира на 29 септември 1960 година в болницата ИСУЛ в София.

Изложби 
 Самостоятелни
 1922 – Манежа в София
 1925 – Художествената академия в София
 1927 – Художествената академия в София

 Общи
 1916 – Берлин
 1922 – Рим
 1925 – Прага

Награди и отличия 
 През 1944 г. е удостоен със званието „почетен гражданин на Кюстендил“.
 През 1950 г. – със званието Заслужил художник.
 През 1952 г. – със званието Народен художник.
 През 1950 г. е отличен с Димитровска награда.
 През 1952 г. – с орден „Кирил и Методий“ I степен.
 През 1957 г. – с орден „Народна република България“ I степен.
 През 1959 г. – с орден „Георги Димитров“.

Вижте също 

 Художествена галерия „Владимир Димитров – Майстора“, Кюстендил
 село Шишковци, община Кюстендил

Литература 
 "Автобиография; Родословие на Владимир Димитров Майстора"
 Борис Колев. Владимир Димитров – Майстора. София: Български художник, 1955.
 Boris Kolev. Vladimir Dimitrov, le Maître: monographie. Sofia: Balgarski Houdojnik, 1955.
 Vicho Ivanov. Vladimir Dimitrov – der Meister: 1882 – 1960. Sofia: Sofia-Press, 1968.
 Георги Ст. Димитров. Владимир Димитров – Майстора и българската критика. София: Септември, 1982.
 Аврамов, Димитър. Майстора и неговото време. София, 1989.
 Николов, Михал, „Помощта на Кюстендилското градско управление за Владимир Димитров – Майстора по време на следването му в Софийското рисувално училище“, в Известия на Исторически музей, Кюстендил, т.ІІІ, 1991.

Източници

Външни препратки 
 Сайт на Художествена галерия „Владимир Димитров – Майстора“ 
 Картини на Владимир Димитров – Майстора във Flickr
 Картини на Майстора в галерия „Домино“
 Петър Янъков, „Как принудиха Майстора да си направи самокритика“, в-к „168 часа“, 20 април 2018
 Мила Вачева, „Майстора – гениалният аскет“, в-к „24 часа“, 12 януари 2019

Български художници
Кюстендилски художници
Баталисти
Български учители
Български военни кореспонденти
Български военни дейци от Балканските войни
Български военни дейци от Първата световна война
Възпитаници на Националната художествена академия
Вегетарианци
Членове на БКП
Почетни граждани на Кюстендил
Заслужили художници
Народни художници
Носители на Димитровска награда
Носители на орден „Св. св. Кирил и Методий“
Носители на орден „Народна република България“ I степен
Носители на орден „Георги Димитров“
Хора от област Кюстендил
Починали в София
По произход от Магарево
Български комунисти
Български творци от Македония