Йотация
Йота̀цията / Йоту̀ването ( и английски Iotation) е фонетично явление, при което между две гласни се вмъква звукът „й“. Съгласната „й“ заедно с гласната след нея образуват дифтонг.

Йотуването в българския език 
Йотуването е различимо най-ясно при пренастройване на гласовия апарат от предна към задна гласна:
 [лайе], [гнойен];
и в обратна посока:
 [пийа], [милейа].

Само йотацията от втория вид се приема за книжовна:
 приятел, сияен.

Йотацията от първия вид се проявява само при отпадане на непостоянно е след гласна; в тази позиция се появява й:
 таен – тайно;
 боен – бойна.

Йотуване на окончания се среща в основните форми и в обръщенията:
 България, фея;
 Българийо, фейо.

Йотуване не се появява на границата между две морфеми, дори когато възниква съчетание от две гласни:
 при-общавам, пре-обувам.

В българския книжовен език думи от чужд произход се йотуват само в края:
 материя [материйа], идея [идейа], химия, Франция.

Книжовната норма не допуска йотуване на чужди думи в средисловието:
 материален [материален], идеален [идеален], официален, реален.

Изключения:
 християнство, християнин, християнка;
 софиянец, софиянка;
 плеяда.

Спрямо йотуването в средисловието се допуска свобода при личните имена от чужд произход:
 Мариана и Марияна.

Обаче само формата Мария се приема от книжовната норма.

Йотуване чрез буквата J 
Терминът йотуване се отнася и за появата, произнасянето и транскрибирането на средноезичната звучна съгласна J (йот/йота) в началото, средата или края на дума и между гласни за избягване на зев (струпване на гласни), например прием, заобикалям и др. При транскрипция буквата J в зависимост от следващата гласна буква се транскрибира като български „Я“, „Ю“, „Й“ или „ЬО“. Йотуването се среща в думи и названия в следните европейски държави: Германия, Дания, Белгия, Холандия, Исландия, Гренландия, Норвегия, Швеция, Финландия, Естония, Литва, Латвия, Австрия, Люксембург, Лихтенщайн, Италия, Чехия, Словакия, Полша, Унгария, Сърбия, Черна гора, Словения, Хърватия, Босна и Херцеговина, Северна Македония, Малта, Албания, Фарьорските острови и част от Швейцария. В езиците на Англия, Испания, Турция, Румъния и Франция във форми на йотуване участват буквите I и Y.

Съчетанието JA се транскрибира с българско Я.

Примери:
 В началото на думата: Яде (Jade) – залив в Германия.
 В средата на думата: Любляна (Ljubljana) – столицата на Словения
 В края на думата: Баня Лука (Banja luka) – град в Босна и Херцеговина.
 С гласна пред JA: Логарая (Llogaraja) – национален парк в Албания.

Съчетанията JU и JÜ се транскрибират с българско Ю. Те се срещат само в началото на думите. Единствено в Швеция пред JU и JO се среща съгласна буква, която в съчетанията DJ, GJ, HJ, LJ не се транскрибира. В Норвегия и Швеция съчетанието JO в началото на думата се транскрибира също като Ю.

Примери:
 JU: Юденау (Judenau) – град в Австрия.
 JÜ: Юлих (Jülich) – град в Германия.
 JU в Швеция след съгласна: Юра (Djura) – село в Швеция.
 JO в Швеция след съгласна: Ю (Hjo) – град в Швеция.
 JO в Швеция: Юнсторп (Jonstorp) – село в Швеция.
 JO в Норвегия: Юндал (Jondal) – община в Норвегия.

Съчетанията JO, JÖ, JE и JÄ се транскрибират съответно с ЙО, ЙО, ЙЕ и ЙЕ само в началото на думата и след гласните А и Е (след тези гласни в страните със сърбохърватски названия не се отбелязва йотация).

Примери:
 JO: Йонково (Jonkowo) – село в Полша.
 JÖ: Йорн (Jörn) – село в Швеция.
 JE: Йелча (Jelcza) – село в Полша.
 JÄ: Йегербрюк (Jägerbrück) – село в Германия.
 След А: Лайош (Lajos) – унгарско мъжко име.
 След Е: Анджейево (Andrzejewo) – село в Полша.

Съчетанията JO и JÖ, когато пред тях има съгласна, се транскрибират с ЬО.

Примери:
 JO: Фьоне (Fjone) – село в Норвегия.
 JÖ: Бьорке (Björke) – село в Швеция.

Йотуването не се отбелязва в случаите, когато буквата J е след съгласна и е пред Е и Ä.

Примери:
 Като JE: Лютенбург (Lütjenburg) – град в Германия.
 Като JÄ: Беста (Bjästa) – град в Швеция.

2. Йотуването не се отбелязва при транскрибиране на сърбохърватски думи, когато пред съчетанието JE стои някоя от гласните А, Е, I, О или U.

Примери:
 След А: Сараево (Sarajevo) – столица на Босна и Херцеговина.
 След Е: Висеец (Visejec) – село в Словения.
 След I: Риека (Rijeka) – град в Хърватия.
 След О: Сладоевци (Sladojevci) – село в Хърватия.
 След U: Крагуевац (Kragujevac) – град в Сърбия.

3. Йотуването не се отбелязва при транскрибиране на сърбохърватски думи, когато буквата J е последна в думата.

Пример:
 Сен (Senj) – град в Хърватия.

4. Йотация не се отбелязва при транскрибиране на сърбохърватски думи, когато буквата J е в съчетание като JI в средата или края на думата.

Примери:
 В средата на думата: Кониц (Konjic) – град в Босна и Херцеговина.
 В края на думата: Горни Вакуф (Gornji Vakuf) – град в Босна и Херцеговина.

Източници 
 ИБЕ – БАН, Речник на българския език – справка за думата йот.
 ИБЕ – БАН, Речник на българския език – справка за думата йота.
 Речник на чуждите думи в българския език, Иван Габеров (вж. Приложение на стр.700).
 Наредба №6 У:Н6 от 12 юни 1995 г. За транскрипция и правопис на чужди географски имена на български език, издадена от министъра на териториалното развитие и строителството, обнародвана в Държавен вестник, бр. 60 от 4 юли 1995 г. Допълнена в бр. 72 и 106 от 1995 г. и бр. 4 от 1999 г.

Бележки

Вижте също 
 Копитарица

Фонетика и фонология