Смилец
Смѝлец e български цар от Втората българска държава, царувал от 1292 до 1298 г. Произхожда от „най-знатния род сред българите“ – обширните феодални владения на фамилията му се простират от Сливен до Копсис, и са известни под името Средногорско княжество (неговата столица е Копсис).

Възцаряването на Смилец бележи началото на една от българските средновековни династии – Смилецовци.

Управление 
След абдикирането на цар Георги I Тертер и бягството му в столицата на Византия Константинопол, Смилец заема престола със съгласието на хан Ногай, водач на татарското военно-племенно обединение Златната орда, под чието влияние страната се намира от времето на цар Константин Тих. При Смилец нападенията на татарите продължават.

След като става цар, започва война с Византия, но претърпява пълен неуспех.

Около 1296 г. жени дъщеря си Теодора за сръбския престолонаследник Стефан Дечански. Това спомага не само за засилването на дружбата на българския със сръбския двор, но и въобще за легитимацията на новия цар, защото сръбските крале са сродени с рода Тертер. 

Смята се, че Смилец е умрял през ноември 1298 г. Не е напълно ясно, дали е бил още жив, когато е наследен от малолетния си син Иван IV Смилец, от чието име управлява майка му Смилцена, в продължение на няколко месеца, преди прогонването им в Константинопол от завърналия се в България син на Георги I Тертер Светослав, - доскоро заложник при Златната орда, - който поставя на трона придружаващия го татарски принц Чака, син на хан Ногай. 

Византийският историк Георги Пахимер пише:

Семейство 
Смилец е женен за дъщеря на византийския севастократор Константин Палеолог, известна в изворите просто като Смилцена (буквално Смилецовица или жената на Смилец). От този брак има син и две дъщери:

 Иван IV Смилец
 Марина, омъжена за Алдемир (Елтимир) Тертер, крънски деспот.
 Теодора, омъжена за Стефан Урош III Дечански, сръбски крал, майка на цар Стефан Душан.

Източници

Външни препратки 
 биография 

Монарси на Втората българска държава
Смилец (династия)