Български народни песни
Българските народни песни са най-значителният, разнообразен, художествен дял в българския фолклор.

История и описание 
Народните песни са умотворения в стихотворна форма, при които текст и мелодия са неразривно свързани. Българското народно поетическо творчество води началото си от далечни времена. Първите сведения за народни песни и певци са от IX - X век. Най-ранният запис на български народни песни са запазените песни в българо-гръцкия речник от Богатско „Начало на думи у българите, които се отнасят към (просто)народния език“. Най-много народни песни са запазени от XVIII век. Голяма част от старите народни песни не са записани и са забравени. Песните възникват като вътрешна потребност на създателите – да дадат израз на своите преживявания и мисли. Те са изпети в тъжни или радостни дни – на големи празници, на нивата, край стана. Техни творци са хора с поетически и музикален талант – певци, гуслари, гайдари, кавалджии. Народната песен се създава и развива на село. Предава се от певец на певец и така се получават много и различни варианти.

Видове 
Разграничават се различни видове въз основа на няколко народни празника. Според времето, мястото и обстановката на изпълнение се обособяват обредни, трапезни, хороводни, седенкарски, жътварски и други. Според класификацията на известния събирач на народни песни Петър Динеков те биват обредни, митични, юнашки, хайдушки, исторически, социално-битови, балади, детски песни и залъгалки и съвременни народни песни. В зависимост от начина, по който се изгражда изпълнението, те се делят на епически, лирически и лироепически.

Те биват и благопожелателни, например коледарските, сватбените и други благопожелателни песни.

Митични песни 
Митичните песни са едни от най-старите. Отразяват истини в човешкия мироглед за героизъм, мъжество/женственост, социално поведение, природни феномени, свръхестествени същества с човешки качества, но с нечовешки способности (например песента „Славки си рожба не трае“). Често срещани митични същества са слънцето, самодиви, русалки, орисници, змейове и лами, които влизат в различни взаимоотношения с българския човек или с героя.

Митичните песни съдържат както езически, така и юдео-християнски мотиви, наред с по-съвременни суеверия.

Външни препратки 

 Безсонов, П. Болгарские песни из сборников Ю. И. Венелина, Н. Д. Катранова и других болгар (= Временник Императорского Московского Общества истории и древностей российских, Кн. XXI, Ч. II:Материалы). Москва, 1855
 Чолаков, В. Български народен сборник. Част I. Болград, 1872
 Български народни песни. Chansons populaires bulgares inédites. Publ. et trad. par A. Dozon. Paris, 1875
 Показалец на печатаните през ХІХ век български народни песни. Т. I. 1815-1860. София, 1916
 Показалец на печатаните през ХІХ век български народни песни. Т. II. 1861-1878. София, 1918
 Текстове на песните „Битола, мой роден край“ и „Там, на тихата поляна“.

Бележки