Папирус
Папирус е материал за писане, подобен на дебела хартия, използван в античността. Може да означава и самия писмен документ, създаден върху такъв материал – най-често ръкопис.

Папирусът се изработва от едноименното растение Cyperus papyrus и първи го използват древните египтяни. Заповедите на фараоните са писани на най-качествените папируси.

В древността диворастящият папирус е разпространен в долината на Нил; в днешно време вече почти не се среща.

При приготвянето на листовете за писане, стъблата на папируса се изчистват от кората и се разрязват на тънки ленти надлъжно. Получените лентички се разстилат на равна повърхност. Върху тях слагат други лентички под прав ъгъл и се затискат с преса. След изсушаването полученият лист се окършва с чук. Няколко листа се залепят в свитък, съставен от два слоя – един с хоризонтални влакна (лице), друг с вертикални (опако), които се навиват върху две дървени дръжки, прикрепени в двата края на свитъка. Страната, на която лентичките вървят хоризонтално, е лицевата (recto). Когато основният текст ставал вече ненужен, на обратната страна често са писали литературни произведения.

В Древен Египет папирусите се появяват още в додинастическата епоха, вероятно едновременно с появата на писмеността.

В Древна Гърция отначало се пишело върху животински кожи. Писането върху папирус е заимствано от Египет. Текстът се изписва с главни букви, като думите не са разделени една от друга и няма препинателни знаци. Текстът е разположен в успоредни колони по ширината на свитъка (на гръцки „томос“, на латински „волумен“) в около шестдесет колони, всяка от тридесетина реда. Четецът развива свитъка колкото е ширината на една колона, после навива първата върху дръжката, която държи с лявата ръка, и развива втората колона от свитъка, държан с дясната ръка. Боравенето със свитък е твърде неудобно, когато се търси определен пасаж; за да се намери, трябва да се развие цялата предходна част на свитъка. Също така не може лесно да се правят бележки, понеже свитъкът трябва да се държи с двете ръце.

В прочутата Александрийска библиотека свитъците от папирус наброявали 700 хил. Те се съхранявали върху хоризонтални рафтове, разположени в шкафове с вратички. Впоследствие папирусът е заменен от пергамента.

Източници

Външни препратки 

 Wolfgang Kosack. Schenute von Atripe De judicio finale. Papyruskodex 63000.IV im Museo Egizio di Torino. Einleitung, Textbearbeitung und Übersetzung herausgegeben von Wolfgang Kosack. Berlin 2013, Verlag Brunner Christoph, ISBN 978-3-9524018-5-9

Материали
 
Средства за писане