Андрей Протич
Андрей Димитров Протич е български изкуствовед, археолог, литературен критик, публицист и белетрист.

Биография 
Роден е на 8 ноември 1875 г. в град Велес, Османската империя в семейството на Димитър и Костадина Протич. Първи братовчед е на Димитър Протич. Следва философия в Хайделберг и Лайпциг (1895 - 1896), а през 1896-1897 г. - политехника в Дрезден. Завършва германска филология и история на изкуството с философия в Лайпцигския университет през 1901 г., след което се завръща в България и работи като гимназиален учител в София от 1902 до 1907 г. През 1903 г. е сред основателите на дружество „Съвременно изкуство“. От 1908 до 1912 г. е началник на културното отделение на Министерството на народната просвета. Издава опис на българските периодични издания от 1844 до 1900 г., пише статии и рецензии, посветени на изобразителното изкуство и литературата в списанията „Мисъл“, „Отечество“, Българан. Участва като доброволец в Балканските войни. От 1912 до 1915 г. отново е учител.

По време на Първата световна война е военен кореспондент, награден е с орден „За храброст“. През 1919 г. редактира вестник „Военни известия“. От 1920 до 1928 г. е директор на Археологическия музей в София.

Пише в списанията „Съвременно изкуство“ (1919) и „Пролом“ (1922 – 1927), както и във вестниците „Развигор“, „Камбана“ и „Литературен глас“. Автор е на много публикации върху историята на българското изкуство.

Член на Българския археологически институт от 1920 г. Редовен член на Българската академия на науките от 1946 г. Член-кореспондент на Румънската академия от 1930 г. Член-основател е на Македонския научен институт.

Умира на 3 ноември 1959 г. в София.

Съчинения 
 По-важни научни трудове

 The Fine Arts of Bulgaria, London, 1907
 Изкуство, театър и литература. Студии и критика 1902/1907, Кюстендил, 1907
 Архитектоническата форма на Софийската църква „Св. София“. Художествено-историческо изследване. София, 1912
 Същност и развитие на българската църковна архитектура, 1922
 Арбанашката къща. Годишник на Археологическия музей, 3, С., 1922, с. 29-59
 Новото българско изкуство, 1922
 Югозападната школа в българската стенопис XIII-XIV в. Сборник в чест на Васил Златарски, С., 1925, с.291-342
 Сасанидската художествена традиция у прабългарите, 1927 (на френски 1930)
 Къщата на копривщенци, 1927
 Изкуството в София, Юбилейна книга за София, 1928
 Денационализация и възраждане на нашето изкуство от 1393-1878 г. – В: България 1000 години, С., 1930, с. 383-440
 Петдесет години българско изкуство, 2 тома, 1933 – 1934
 И. В. Мърквичка. Живот и творчество. С., 1955

 Художествени творби
 Русалка. С., 1914
 Девственият Йосиф. Роман на един младеж. С., 1918
 Бунт у Хисарови. Комедия на живота. С., 1940
 Capricio di Capri. Роман. С., 1942

Бележки

Външни препратки 
 От и за Андрей Протич в Своден каталог НАБИС – национален каталог на академичните библиотеки в България
 „Водач за Народния Музей в София“, София, 1923 година
 „Проблемата Лора Каравелова – Яворова“, публикувано във в. „Литературен глас“, бр. 299-306, София, 1936 г.

Български изкуствоведи
Български художествени критици
Български археолози
Български литературни критици
Български публицисти
Български учители
Български учени от Македония
Членове на Македонския научен институт
Български журналисти от Македония
Български просветни дейци от Македония
Български военни дейци от Балканските войни
Български военни кореспонденти
Възпитаници на Лайпцигския университет
Академици на БАН
Член-кореспонденти на Румънската академия
Носители на орден „За храброст“ IV степен
Българи в Лайпциг
Родени във Велес
Починали в София
Погребани в Централните софийски гробища
Български имигранти от Македония в София