Лев Гумильов
Лев Николаевич Гумильов () е руски географ, историк, ориенталист и етнолог.

Създател на термина „пасионаризъм“ (способността на хората да се жертват масово в името на определена идеалистична цел). Привърженик на евразийството. Гумильов пише 12 монографии и повече от 200 статии. Участва във Втората световна война, включително в превземането на Берлин. Репресиран и затварян в ГУЛАГ.

Идеите на Лев Гумильов не получават одобрението на съветските учени и затова неговите трудове не са допускани до печат или са подлагани на цензура. Въпреки това, книгите му стават класика и бележат цяла епоха в хунологията. Признанието за Гумильов идва едва с настъпването на „перестройката“, плодовете на която той не успява да дочака. Член е на алтернативната на АН СССР – Руска академия за естествени науки (1990). Нетрадиционните му възгледи са критикувани в научните среди и остават нееднозначно приети и до днес.

Биография 
Роден е на 1 октомври 1912 г. в Санкт Петербург, в семейството на руския поет Николай Гумильов (1886 – 1921), разстрелян от болшевиките след изфабрикувано обвинение в контрареволюционен заговор), и поетесата Анна Ахматова (1889 – 1966). Отгледан е от баба си по бащина линия Анна Гумильова (1855 – 1942). Анна Гумильова е потомствена дворянка. Според Анна Ахматова родът ѝ по майчина линия произхожда от Златната орда и родословието ѝ може да се проследи назад във времето до 13 век и татарския хан Ахмат, който е потомък на Чингис хан. Това твърдение на майката се възприема от Гумильов за достоверно, макар че едва ли е точно. Според генеалози родът на Ахматова по майчина линия безспорно има татарски корени.

Завършва Ленинградския университет (днес Санктпетербургски държавен университет). От 1931 г. активно участва в геоложки и археологически експедиции. Прекарва две десетилетия в ГУЛАГ. През 1934 г. е арестуван и изпратен в лагер в Сибир. След като е освободен за кратко, през 1937 г. Гумильов отново е арестуван. След поредното му арестуване през 1949 г. майка му Анна Ахматова публикува няколко стихотворения с хвалебствия към Йосиф Сталин, надявайки се да помогне за освобождаването му, но не постига успех. Освободен е през 1956 г., след което няколко години работи в Ермитажа.

През 1961 г. получава званието доктор на историческите науки, защитавайки дисертация на тема „Древните тюрки“. От 1962 до пенсионирането си през 1987 г. работи в Научноизследователския факултет на Ленинградския университет.

През 1950 – 1960 г. се занимава с археологически изследвания на Хазария, историята на хуните и древните тюрки, историческа география  и ориенталистика. От 1960-те работи по пасионарната си теория за етногенезата. Според теорията на Гумильов етносите възникват вследствие на т.нар. пасионарни тласъци, имащи по всяка вероятност космическа природа, и се развиват по определени закони във взаимодействие с ландшафта и други етноси. В основния труд му труд „Етногенезата и биосферата на Земята“, са изброени девет такива тласъка, всеки от които дава началото на определен брой етноси. Съществува приблизителна периодичност на пасионарните тласъци – те се осъществяват през интервали от около 250 години, като всеки тласък засяга определена територия във формата на дълга (хиляди километри) тясна ивица върху земната повърхност.

В своите изследвания Гумильов се опира на достиженията на своите известни предшественици – идеолозите на руското евразийство Пьотр Савицки, Николай Трубецкой, Георгий Флоровски, Георгий Вернадски и др., големия руски тибетолог Николай Рьорих. Редица съвременни изследователи намират допирни точки между пасионарната теория и откритите от бележития руски биофизик Александър Чижевски закономерности, свързващи хода на историческия процес с циклите на слънчевата активност. Възгледите на Гумильов намират поддръжници не само в научните среди, но и сред политическите лидери. Горещ последовател на пасионарната теория е президентът на Казахстан Нурсултан Назарбаев. Името на Лев Гумильов носи най-реномираното висше учебно заведение в страната – Евразийският национален университет в Астана.

Умира на 15 юни 1992 година в Санкт Петербург на 79-годишна възраст.

Източници

Избрани трудове 
 Конец и вновь начало (1992)Първоначално издадена под заглавие География этноса в исторический период.
 История народа Хунну (1960)
 „Хуните“ (2007; ISBN 978-954-361-013-6)
 Древние тюрки (1967)
 „Древните тюрки – Великият тюркски хаганат“ (2007; ISBN 978-954-361-015-0)
 Хазарите - зигзагът на историята 2008 ISBN 978-954-361-036-5
 Открытие Хазарии (1966)
 Поиски вымышленного царства (1970)
 Древняя Русь и Великая степь (1989)
 От Руси к России (1992)
 Хунну в Китае (1974)
 Етногенез и биосфера Земли (1979)
 Древняя Русь и Великая степь (1989)
 Тысячелетие вокруг Каспия (1990)
 Чтобы свеча не погасла:Диалог (беседы с акад. А. М. Панченко)

Външни препратки 
  Gumilevica: Биография и произведения
  Информационно-аналитичен портал „Център Лев Гумильов“
  „Гумилёв, Лев Николаевич (1912 – 1992)“, Биобиблиографичен речник на репресираните ориенталисти „Люди и судьбы“
 

Руски географи
Руски историци
Руски антрополози
Тюрколози
Етнолози
Възпитаници на Санктпетербургския университет
Преподаватели в Санктпетербургския университет
Съветски военни дейци от Втората световна война
Лагеристи в ГУЛАГ
Татари в Русия
Родени в Санкт Петербург
Починали в Санкт Петербург