Староскандинавски език
Староскандинавският език е германски език, който дава началото на съвременните датски, шведски, норвежки, фарьорски и исландски език.

Староскандинавският се дели на два основни диалекта:
 Западен: староисландски и старонорвежки
 Източен: стародатски и старошведски

През XI век е широко разпространен – говори се от германските племена между Гренландия на запад, Русия на изток и Нормандия на юг. От този период до днес, най-слабо са се изменили исландският и родственият му фарьорски език, който е изпитал и известно влияние от датския. Староскандинавският език също е оказал широко влияние върху някои диалекти на английския и норманския.

Най-ранните открити писмени паметници на староскандинавски език са рунически надписи от I век. Такива надписи са използвани в следващите хиляда години. По-цялостни литературни произведения обаче се появяват едва в зрялото средновековие. Те използват латинска азбука и най-известни сред тях са исландските саги и еди.

Библиография 
 Gordon, Eric V. and A. R. Taylor. Introduction to Old Norse. Second. ed. Oxford: Clarenden Press, 1981.

Външни препратки 
 Indo-European Language Resources The resources in question are mostly Germanic, including two dictionaries of Old Icelandic (in English), two grammars of Old Icelandic (one in English, one in German) and a grammar of Old Swedish (in German).
 soundsample
 Old Norse for Beginners

Мъртви езици
Германски езици