Гърмящ живак
Гърмящият живак (живачен фулминат) – Hg(CNO)2 е иницииращо взривно вещество, сол на фулминовата киселина. Представлява бял или сив кристален прах, неразтворим във вода. Открит е през 1799 г. от английския химик Хоуард.

Характеристики 
 Плътност – 4,3 г/см3.
 Сладък металически вкус.
 Отровен.
 Топлина на разлагане – 1,8 МДж/кг.
 Температура на избухване – 180 °C.
 Лесно взривим при удар, пламък.
 При бавно нагряване се разтапя постепенно.
 При 130 – 150 °C се самовъзпламенява с взрив.
 При навлажняване се намалява взривоопасността.
 Разтворимост – добра във водни разтвори на амоняк и цианкалий.
 Концентрирана сярна киселина предизвиква взрив от една капка.

Получаване 
Получава се при взаимодействие на етилов спирт с разтвор от живак и концентрирана азотна киселина.
Първо се разтваря живакът в азотната киселина като се следи за отвеждането на температурата от реакцията, след което полученият разтвор се смесва с етиловия алкохол.

Употреба 
Използва се в капсул-детонатори и капсул-възпламенители. В последно време гърмящият живак бива изместван от вещества, които са по-малко токсични и по-стабилни — оловен азид, оловен стифнат и тетразен.

Фулминати