Диплодоци
Диплодоците (Diplodocus) са род големи растителноядни динозаври от семейство Диплодокови (Diplodocidae), чиито представители живеят на сушата. Те са били едни от истинските гиганти на края на юрския период и може би най-добре проучените измежду дълговратите завроподи.

Класификация 
Род Диплодоци
 Вид D. longus Marsh, 1878 (тип)
 Вид D. carnegii Hatcher, 1901
 Вид D. hayi Holland, 1924
 Вид D. hallorum (Gillette, 1991)
 Вид D. lacustris

Физически характеристики 
На дължина (заедно с шията и опашката) диплодоците са достигали до 70 m, но учените смятат, че размера на най-големите видове вероятно е достигал до 80 m.

Костите на шията и опашката на диплодока са били кухи. Средното тегло на един екземпляр е варирало от 20 до 80 тона.

Диплодокът е имал дълга шия, която се е състояла от 15 прешлена, вероятно изпълнени с въздушни мехурчета. Черепът му съдържал нечифтова носна кухина, разположена не на върха на муцуната, а на върха на главата, в предната част на очите. Зъбите му са били разположени изцяло в предната част на устата. Крайниците на диплодока са били с пет пръста, по които е имало къси и масивни нокти. Дългата опашка на диплодока завършвала с тънък „камшик“, който бил използван за самозащита.

Разпространение, местообитание и хранене 
Диплодокът е обитавал равнините и гористите райони на Северна Америка в края на периода юра. Свързването а костите показва, че е пасял ниска папратовидна растителност и вероятно е обхващал голям периметър благодарение на дългата си шия. Мощните бедрени мускули са му позволявали да се изправя на задните си крака и да достига короните на дърветата. Износването на зъбите му показва, че се хранел и в двете положения.

Известно е, че тези динозаври са гълтали камъни, за да стрият храната в стомасите си. В Берлин се намира един от най-големите музеи, в които могат да се видят вкаменелости (фосили) на диплодок.

Вижте също 
 Класификация на динозаврите

Източници 

Диплодокови