Марко Ганчев
Марко Ганчев Маринов е български писател (сатирик, есеист, автор на детска литература) и общественик.

Биография 
Марко Ганчев е роден през 1932 г. в село Марча, което днес е квартал в град Дряново.

Първото му стихотворение излиза през 1942 г. в столичното детско вестниче „Другарче“ на К. П. Домусчиев. През 1946 г. започва да сътрудничи редовно със стихове на вестниците за гимназисти „Средношколско единство“ и „ЕМОС“, издавани в София. През 1950 г. завършва гимназия в Дряново и е приет за студент по българска филология в Софийския държавен университет. Като студент през 1950 – 1955 г. печата стихове във вестниците „Народна младеж“, „Литературен фронт“, „Стършел“, в литературни списания и сборници. След завършването на българска филология е изпратен от Съюза на българските писатели в Тирана, Албания, да се подготви за преводач на поезия от албански език.

Първата стихосбирка „Семената зреят“ на Марко Ганчев излиза през 1957 г.

През 1961 – 1968 г. завежда културния отдел и е член на редколегията на вестник „Стършел“. От 1968 г. е завеждащ редакция „Поезия“ в издателство „Народна култура“, до 1971 г., когато е изключен от БКП заради отказ да гласува резолюция срещу Александър Солженицин. Продължава работа в отдела като редови редактор, а от 1979 до 1984 г. е редактор в сп. „Съвременник“.

През 1984 – 1989 г. е главен редактор на алманаха за хумор и сатира „Апропо“, издание на Дома на хумора и сатирата в Габрово. През 1989 г. започва да води рубрика 2 пъти седмично по радио „Свободна Европа“, в която чете политически есета под общо заглавие „На прощаване с тоталитарната система“. От декември 1989 до 1993 г. е главен редактор на вестник „Литературен фронт“, преименуван междувременно на „Литературен форум“.

Ганчев е депутат от Съюза на демократичните сили в VII велико народно събрание, подписва новата конституция, заради което е изключен от СДС. От 1993 до 1999 г. е посланик на Република България в Република Беларус, след което е писател на свободна практика.

Награди 
 2001 г.: Национална литературна награда „П. Р. Славейков“, присъдена му от Министерството на образованието и науката за цялостното му творчество за деца и юноши
 2002 г.: орден „Стара планина“ I степен за изключителен принос към българската култура
 2003 г.: Национална литературна награда за хумор и сатира „Райко Алексиев“, връчвана от Община Пазарджик за цялостно литературно творчество и принос в областта на хумора и сатирата
 2008 г.: Национална награда „Константин Константинов“ за цялостен принос в детското книгоиздаване.
 2021 г.: Априловска награда за цялостно творчество

Библиография

Лирика 
 Семената зреят, 1957;
 Всички пътища и един от тях, 1965;
 Правото да бъдеш буден, 1966;
 Бягащо дърво, 1969;
 Неделно щастие, 1971;
 Мълчаливи сирени, 1977;
 Голяма челяд, 1987

Сатира 
 Марсиански възторзи, 1960;
 Второ пришествие, 1964;
 Свой човек, библ. „Стършел“ № 100, 1965;
 Оправяне на света, 1967;
 Огледало за обратно виждане, 1975 и 1978;
 Драскотини, 1979 и 1984;
 Епиграми, 1979;
 Професия несъгласие, 1982;
 Ветерани на нищото, 1985;
 Нищо смешно, 1988;
 Къси съединения, 1989;
 Лай по кервана, 2006;
 Цар и говедар, 2010;
 В търсене на изгубеното племе, 2012;

За децата 
 Страшния Мъркот, стихотворения, 1971;
 Кое как се прави, стихотворения и приказки, 1973;
 Сбогом на таласъмите, приказки, 1974;
 По-малкият брат на крокодила, приказки, 1976;
 Кесия с пуканки, стихотворения, 1977;
 Книжка с бинокъл, стихотворения, 1978;
 Кълбовидна мълния, приказки, 1980;
 Големите и малките, стихотворения, 1980;
 Панчови песни, стихотворения, 1983;
 Имате ли гъдел, приказки, 1984;
 Изгубената кула, поеми, 1984;
 Чанта за утре, стихотворения, 1987;
 Таласъмът Хайде Холан, поеми, 1990;
 Магарешки работи, стихотворения, 2004;
 Бялото гълъбче, стихотворения;
 Есета 
 Опрощение и проклятие на измамата, 1990;
 Триумфалните арки към литературата, 1998;
 Лалугерът на двете системи, 1998

 Избрани 
 Лирика, 1979;
 Избрани сатири, 1982;
 Смешна тъга, 2002

Бележки

Външни препратки 

 Марко Ганчев в Литернет
 От и за Марко Ганчев в Литературен свят
 От и за Марко Ганчев в Националния каталог на академичните библиотеки в България НАБИС
 Профил на Марко Ганчев във Facebook
 
 Светлана Стойчева, „Марко Ганчев“, Речник на българската литература след Освобождението, Институт за литература на БАН

Български писатели
Български детски писатели
Български сатирици
Български есеисти
Български поети
Членове на БКП
Членове на СДС
Активисти за демокрация от България
Посланици на България в Беларус
Възпитаници на Софийския университет
Носители на орден „Стара планина“
Родени в Дряново