Анастас Лозанчев
Анастас Димитров (Димев) Лозанчев е български революционер, деец на националноосвободителното движение в Македония и основател на революционната мрежа на Вътрешната македоно-одринска революционна организация в Битолско. Използва псевдоними като Гроздан, Гроздин, Гроздев, Лозан Баба, Насто Димов, Сушко, Ташко.

Биография 

Роден е в град Битоля на 8 април 1870 година в семейството на Диме и Анча Лозанчеви. Брат е на Кирил Лозанчев. Завършва V клас в Солунската българска мъжка гимназия през 1885 година, но поради болест напуска, след което изучава фотография в София при Димитър Карастоянов. През 1891 – 1893 г. е учител в битолските села Смилево и Могила, а след това е фотограф в Битоля. Един от първите членове на ВМОРО в Битолско. Като член на окръжния комитет на ВМОРО в Битоля активно спомага за изграждането на революционната мрежа в централните и западни части на Македония. Там работи заедно с Пере Тошев, а по-късно е в местния комитет с Георги Попхристов и Георги Пешков. Когато последните двама са арестувани по време на Йосифовата афера, Анастас Лозанчев остава сам да ръководи комитета. През това време се жени за съпругата си Параскева Лозанчева.

Делегат е на Солунския конгрес на ВМОРО през януари 1903 г., на който се взима решение за въоръжено въстание. На Смилевския конгрес на Битолския окръг на ВМОРО заедно с Борис Сарафов и Даме Груев е избран за член на Главния щаб на предстоящето Илинденско въстание. Първото му сражение е над село Цапари край местността Бора в началото на юли 1903 г. След неуспешния край на Илинденско-Преображенското въстание, до септември 1904 г., обикаля с чети Охридско и Дебърско.

От 1904 г. до 1908 г. живее в България. Участва в подготовката на „Мемоар на Вътрешната организация“. След Младотурската революция през 1908 г. се връща в Македония, където живее до окончателното установяване на сръбската власт през 1913 година, след което се установява в София и се занимава предимно с индустриална дейност да края на живота си. През 1917 година подписва Мемоара на българи от Македония от 27 декември 1917 година.

В периода между двете световни войни участва в дейността на македонските емигрантски организации в България. Представител е на Битолското братство на Учредителния събор на Съюза на македонските емигрантски организации, проведен в София от 22 до 25 ноември 1918 година.

След освобождението на Вардарска Македония през 1941 година се установява там. През 1943 година участва активно в масовото честване на 40-а годишнина от Илинденското въстание в Битоля и открива фонд „Паметник за Илинденското въстание“, за който дарява 10 000 лева лични средства. В списание Илюстрация Илинден публикува статия озаглавена „Как се достигна до Илинденското въстание, и неговото значение“, в която пише:

В края на 1944 година или началото на 1945 година издава мемоар „Автономна Македония“, когато Вардарска Македония е вече върната на Югославия.

В своето политическо завещание пише: 

Умира на 9 ноември 1945 година в София. Негов личен архивен фонд се съхранява в Държавна агенция „Архиви“.

Погребан е в Централните софийски гробища.

Външни препратки 
 Спомени на Анастас Лозанчев
 Анастас Лозанчев за Даме Груев: Аз ли малодушен или той подъл?
 Единственият скулптурен портрет на Анастас Лозанчев
 „Заслугите в миналото на Рафаел Моис Камхи към българщината в Македония“, Свидетелство от Анастас Лозанчев за Рафаел Камхи, София, 1943 година
 „Политическо завещание (26.07.1945)“, публикувано в „Хр. Тзавелла – Спомени на Анастас Лозанчев; член на главния щаб на Илинденското въстание“, София, 2007 година

Литература

Бележки 

Дейци на ВМОРО
Български революционери от Македония
Родени в Битоля
Незавършили ученици в Солунската българска мъжка гимназия
Дейци на Илинденската организация
Починали в София
Български просветни дейци от Македония
Български фотографи от Македония
Дейци на Временното представителство на обединената бивша Вътрешна революционна организация
Дейци на Македонските братства
Български имигранти от Македония в София
Хора с архиви в Централния държавен архив
Лозанчеви