Фритьоф Нансен
Фритьоф Нансен () е норвежки полярен изследовател, океанограф, дипломат, хуманист, философ и международен деятел, лауреат на Нобелова награда за мир за 1922 г.

Ранни години (1861 – 1888) 
Роден е на 10 октомври 1861 година в имението Стуре Фрьон, недалеч от Осло, в семейство на секретар на окръжен съд. Още като юноша става първокласен скиор и нееднократно печели шампионатите на Норвегия по ски. След завършване на средното си образование постъпва в университета в Кристияния (сега Осло), във факултета по зоология.

Едва 20-годишен, през 1882 г. се отправя на биоложка практика на кораба „Викинг“ в Гренландско море, който ловува тюлени. Именно това плаване в Арктика има решаващо значение за по-нататъшната му дейност като полярен изследовател. След завършване на образованието си през 1883 г. става лаборант по зоология в Бергенския музей. От 1885 до 1886 г. работи в университета в Парма, Италия, при професор Голджи и в първата в Европа морска биоложка станция в Неапол. През 1886 г. е удостоен с голям златен медал на Кралската Академия на науките за своите изследвания по строежа на клетъчния апарат на нервната тъкан и получава докторска степен.

Полярни изследвания (1888 – 1896)

Експедиция в Гренландия (1888) 

От 22 август до 29 септември 1888 г., заедно с Ото Свердруп и още четирима участници, изминава 560 км и пресича Гренландия на ски по 64º с.ш. от изток на запад. Пръв съставя подробна карта на южната част на острова. Събира богат материал за релефа, климата, характера на ледообразуването, растителния и животинския свят, етнографията, бита и обичаите на ескимосите. За постигнатите големи резултати е награден със златен медал „Виктори“ на Лондонското Кралско географско дружество и медал „Вега“ на Шведското дружество по антропология и география.

Експедиция в Арктика на кораба „Фрам“ (1893 – 1896)

Океанографски изследвания (1896 – 1905) 
За Нансен и неговата експедиция заговаря целият свят. Независимо от голямата му слава той продължава своите изследвания в новата наука океанология. До края на ХІХ в. изследва Атлантическия океан от Шпицберген до Азорските о-ви, изучава дрейфуващите ледове, дълбоководните морски течения, изобретява и усъвършенства прибори и апаратура за океанографски изследвания, издига смели научни хипотези.

През 1897 г. става професор по зоология в университета в Кристияния, без задължението да чете лекции. През 1900 г. участва в експедиция за изследване на теченията в Северния ледовит океан. Подвизите му го превръщат в национален герой и улесняват влизането му в политиката в началото на века.

Политическа дейност (1905 – 1930) 
Той работи за независимостта на Норвегия и става през 1905 г. първи дипломатически пратеник на страната в Лондон, пост, който заема до 1908 г. Завръща се в Норвегия и отново се отдава на науката. Смъртта на съпругата му, а след това и на големия му син са страшен удар за него. Приема да посети Русия и през 1913 г. плава покрай брега на Азия от запад на изток до устието на р. Енисей, след което продължава по суша в Южен Сибир и Далечния изток.

В последните години от живота си Нансен се отдава изцяло на активна обществена и политическа дейност. Горещ поддръжник е на ОН. По време на глада, който настъпва след Октомврийската революция, организира международна помощ. Като върховен комисар на ОН за бежанците оказва изключителна помощ на милионите руски и арменски бежанци. Неговите комитети подкрепят и завръщането на българите от Западна Тракия, депортирани от егейските острови, по време на Гръцко-турската война от 1919 – 1922. За тези си заслуги получава Нобелова награда за мир през 1922, парите от която изпраща за построяването на селскостопански станции в Поволжието и Украйна и оказване на помощ на гръцките бежанци.

Инициира и създава през 1927 г. международното дружество „Аероарктик“ и става негов пожизнен президент. Независимо че е на 65 г., той се кани да лети с дирижабъл към Северния полюс.

Умира на 13 май 1930 г. в градчето Люсакар, недалеч от Осло, на 68-годишна възраст.

Памет 

Неговото име носят:
 връх Нансен (, 2740 м), в Антарктида, Земя Виктория;
 връх Нансен (, 898 м), в западната част на Северния остров на Нова земя;
 връх Нансен (, 1827 м), в територия Юкон, Канада;
 връх Фритьоф Нансен (), в Антарктида, Земя кралица Мод;
 Земя Нансен (), на северния бряг на Гренландия;
 ледник Нансен, на западния бряг на Гренландия, стичащ се в залива Мелвил;
 ледник Нансен (), на източния бряг на Северния остров на Нова земя;
 ледник Нансенбреен (), на остров Западен Шпицберген, стичащ се в Ис фиорд;
 нос Нансен (), на източния бряг на остров Виктория, в Канадския арктичен архипелаг;
 нос Нансен (), на източния бряг на Гренландия, Земя крал Кристиан IX;
 нос Нансен (), на северозападния бряг на остров Земя Джордж в архипелага Земя на Франц Йосиф;
 остров Нансен (), в южната част на архипелага Земя на Франц Йосиф;
 остров Нансен (), в Карско море, архипелага Норденшелд;
 планински масив Нансен, на п-ов Таймир;
 подводна котловина Нансен в Северния ледовит океан;
 подводен праг Нансен-Гакел в Северния ледовит океан;
 проток Нансен (), между островите Елсмиър на североизток и Аксел Хайберг на югозапад, в Канадския арктичен архипелаг;
 булевард „Фритьоф Нансен“ в София;
 фиорд Нансен (), на източния бряг на Гренландия, Земя крал Кристиан IX;
 кратер Нансен на Луната;
 международна служба за бежанците „Нансен“ (1930 – 1939 г.).

Трудове 
 „The Norwegian North polar expedition 1893 – 1896. Scientific results“, (v. 1 – 6, 1900 – 06);
 „Nebelheim. Entdeckung und Erforschung der nordlichen Länder und Meere“, B. 1 – 2, Leipzig, 1911.

Вижте също 
 Нансенов паспорт
 Международна служба за бежанците „Нансен“
 Фрам (кораб)
 Арктическа експедиция на Фритьоф Нансен с кораба „Фрам“

Източници 

 Аветисов, Г. П., Имена на карте Арктики.
 Географы и путешественики. Краткий биографический словарь, М., 2001, стр. 322 – 325.
 Магидович, И. П., История открытия и исследования Европы, М., 1970, стр. 300 – 301.
 Магидович, И. П., История открытия и исследования Северной Америки, М., 1962, стр. 413.
 Магидович, И. П. и В. И. Магидович, Очерки по истории географических открытий, 3-то изд. в 5 тома, М., 1982 – 86 г.
 Т. 4 Географические открытия и исследования нового времени (ХІХ – начало ХХ в.), М., 1985, стр. 34, 78 – 79, 217 – 218.

Външни препратки 
 Полярната сага  на сайта на Нейшънъл Джиографик

Норвежки изследователи
Изследователи на Арктика
Изследователи на Азия
Изследователи на Европа
Изследователи на Северна Америка
Норвежки дипломати
Носители на Нобелова награда за мир
Шотландски учени
Норвежки учени
Океанолози
Норвежки скиори
Посланици във Великобритания
Официални лица в ООН