Андрей Николов
Андрей Николов Староселски е български скулптор, работил в Италия и България, професор в Художествената академия в София и неин ректор.

Биография 
Роден е на 29 април стар стил 1878 г. във Враца в бедно семейство на обущар. Талантът му е забелязан отрано. Учи в първия випуск на новосъздаденото в столицата Държавно рисувателно училище (1896 г.), където е сред първите 40 приети студенти. Преподавателят му Борис Шатц препоръчва Андрей да бъде изпратен да учи с държавна стипендия в Париж. Там той веднага се записва в ателието на известния скулптор Антоан Мерсие. Така българинът се оказва в кръга на най-изявените европейски творци.

В началото на Първата световна война Николов е командирован от Министерството на културата в Рим, където заминава със семейството си. От 1915 до 1926 г. Андрей Николов редовно излага творбите си в Годишната римска изложба, през 1922 г. е избран за член на журито на изложбата, а по-късно и за представител на художниците-чужденци в управителния съвет на Международната асоциация на художниците в Рим.

През 1919 г., на връщане от Франция след подписването на Ньойския договор, Александър Стамболийски посещава Андрей Николов в Рим. Впечатлен от работата му, Стамболийски го приканва да се завърне в България. „Ще дойдеш в София, ще направим статуи и бюстове на всички наши заслужили хора, от Възраждането до днешно време“ – увещава го Стамболийски. През 1921 – 1922 г. Николов извайва бюст на Стамболийски. Сред приятелите и хората, с които общува в този период са известният италиански скулптор Сарторио, писателят Франческо Сапори, Жорж Нурижан, скулпторът Арнолдо Дзоки. Чести гости са му и Александър Балабанов, Райко Алексиев, Маждраков. През 1927 г. Николов се завръща в родината си.

Преподавател в Художествената академия в София от 1931 до 1940 г., където оказва влияние на много от студентите. До голяма степен негова е заслугата българската скулптура да получи европейско признание.

Личният му архив се съхранява във фонд 680К в Централен държавен архив. Той се състои от 572 архивни единици от периода 1885 – 1960 г.

Творчество 
Многобройно и разнообразно е скулптурното наследство на Андрей Николов – сред най-известните му творби са „Торс“, „Дух и материя“, „Майчина целувка“, „Майчина гръд“, портретните бюстове на Иван Мърквичка, Александър Балабанов, Александър Стамболийски, Стоян Михайловски, Кирил Христов, цар Борис ІІІ, Яна Язова и др. Андрей Николов изгражда своеобразен „пантеон“, като моделира бюст-паметниците на Любен Каравелов, Петко и Пенчо Славейкови в Борисовата градина. Негов е полегналият бронзов лъв пред Паметника на незнайния воин в София.

С цялостното си творчество Андрей Николов хвърля мост между европейската скулптурна традиция (в духа на Роден) и българската модерна скулптура на ХХ век. Европеец от голям мащаб, който с живота и творчеството си приближава България към сърцето на Европа.

Творби 
 „Фани“, 1906
 „Войнишки паметник“, Видин, 1911
 „Голо тяло на момиче“, 1914
 „Пълзящо дете“, 1916
 „Детски сън“, 1916
 „Глава на дете“, 1918
 „Женски торс“, 1918
 „Идол“, 1918
 „Валентина“, 1919
 „Нина“, 1921
 „Глава на Катя Овчарова“, 1921
 „Дух и материя“, 1922
 „Майка“, 1924
 „Майка и дете“, 1925
 „Майчина целувка“, 1926
 „Копнеж“, 1926
 „Тодор Александров“, 1926 – 28
 „Яна Язова“, 1933 – 1934

Източници

Външни препратки 
 Николай Бошев, Кой е Андрей Николов? , сайт на Червената къща в София
 Николай Бошев, „Мечтата в дух и материя: Изложба на Андрей Николов в НХГ (13 януари – 12 март 2000)“, вестник „Култура“, бр. 3, 28 януари 2000 г.
 За скулптора Андрей Николов, Glasove.com (В интервюта за вестник „Литературен глас“ от 1929 г. и 1938 г. скулпторът говори за живота си, разкрива интересни моменти и споделя вижданията си за изкуството и други теми)

Български скулптори
Възпитаници на Националната художествена академия
Преподаватели в НХА
Родени във Враца
Починали в София
Хора с архиви в Централния държавен архив