Мъглен (област)
Мъглен или Меглен или Мъгленско/Мегленско или Българо-Меглен (, Моглен̀а или Αλμωπία, Алмоп̀ия, , Караджова) е историко-географска и административна област (дем) в Централна Македония, Гърция. Областта представлява изключително красива котловина, оградена от планините Нидже (Ворас) от запад, Кожух (Дзена) от север и Паяк (Пайко) от изток. През котловината тече река Мъгленица (Могленицас) със своите многобройни притоци.

История 
В Античността областта, известна като Алмопия, е една от 17-те провинции на Македонското царство. Името на областта идва от алмопите — според древногръцката митология народ от гиганти.

През VI-VII век в областта се заселва славянското племе сагудати и тя получава името Мъглен (с вариант Меглен) и в нея съществува град-крепост със същото име, който е епископско седалище. Предполага се, че след завладяването на Източна България от Йоан Цимиски през 971 година българският патриарх Герман за кратко премества седалището си в Мъглен. След битката при Беласица през 1014 година и смъртта на българския цар Самуил градът е обсаден от войските на император Василий II. След дълга съпротива, ръководена от войводата Илица, Мъглен е превзет през 1015 година. Византийските власти заселват в областта сирийци, арменци и печенези. След 1018 година Мъглен е седалище на митрополит на Охридската архиепископия.

През 1203 година българският цар Калоян отново превзема крепостта Мъглен и пренася мощите на канонизирания епископ Иларион Мъгленски в столицата си Търново, а цар Иван Асен II ги поставя в църквата „Свети Четиридесет мъченици“.

Градът Мъглен е напълно разрушен по време на османското нашествие. Руините му са в близост до село Слатина (днес Хриси). Името Мъглен продължава да се носи от епископията и от областта. През 1719 година епископската катедра Мъглен е повишена в митрополия Мъглен и Катраница (Μητρόπολη Μογλενών και Κατρανίτζης). В средата на XVIII век в 1759 година голяма част от българското и влашкото население в Мъглен, начело с митрополита, приема исляма. Митрополитското седалище е преместено в Катраница (днес Пирги), после в Емборе (Емборио) и накрая в Лерин (Флорина).

Английският учен и дипломат Уилям Лийк пише в 1806 година за Мъглен:

Гръцкият просвещенец Атанасиос Псалидас пише в своята „География“ (1818 - 1822), че Моглина е населявана от „турци и българи, които са най-невежи“.

В 1831 година френският консул в Солун Еспри-Мари Кузинери пише:

В края на XIX век областта е населена предимно от българи християни, помаци и власи и е разделена между Воденска, Ениджевардарска и Гевгелийска каза. Българите в Мъглен се наричат пуливаковци или долнополенци.

В 1906 година областта е превърната в каза Караджаоваси с ценър Съботско, в която влиза цялата област без Лесково и Тушин. Българското просветно дело започва да се развива в Мъглен в началото на 1860-те години с откриването на българско училище в Саракиново. По български данни към 1909 година по време на Младотурския режим в областта живеят 48 928 души, от които 27480 българи мохамедани и 9370 власи. В областта има 21 основни български училища и едно класно в Съботско. Учениците са 1026-750 момчета и 276 момичета. Църквите, в които се служи на български са 20, а екзархийските свещеници – 26.

След Междусъюзническата война през 1913 година Мъглен остава в Гърция. По време на Първата световна война Мъглен се намира непосредствено до фронтовата линия на Македонския (Южния) фронт. Селата Сборско (днес Певкото) и Тушин (днес Аетохори) са разрушени при военните действия, а жителите им се преселват в различни части на териториите под българско управление - Тиквеш, Гевгелийско, Горна Джумая, Стара Загора и други. След войната част от власите също се изселват — най-вече в Южна Добруджа. През 1924 година по силата на Лозанския мирен договор мюсюлманското население от областта е принудено да се изсели в Турция и на негово място са заселени голям брой гърци бежанци от Мала Азия и Източна Тракия. Изселилите се от Мъглен мюсюлмани са заселени от турското правителство предимно в района на Анталия и Ъспарта.

Влахомъглен 

В най-североизточната част на областта по горното течение на Голема река и по западните и източните склонове на планината Паяк са разположени няколко села, които образуват областта Влахомъглен (или Влахомеглен, на гръцки Βλαχομογλενά). Влашките мъгленски села са Нъте (Нотия), Лугунци (Лангадия), Бериславци (Периклия) и Ошин (Архангелос), но географски Влахомъглен излиза извън географските граници на Мъглен и обхваща и селата Люмница (Скра), Купа, Ливада (Ливадия), Църна река (Карпи) и Баровица (Кастанери) от дем Пеония, както и Хума, Серменин и Конско от община Гевгели на Северна Македония.

Тези села традиционно са населени с власи християни, а едно от тях — Нъте в 1759 година е потурчено. Мъгленорумънският или езикът на мъгленските власи — мъгленорумъните се отличава значително от езика на останалите македонски власи, които са арумъни. Арумъни са и жителите на Ливада. Някои учени говорят за влияние на българския език и по-конкретно на някои родопски говори върху мъгленорумънския говор. Според тези автори власите в Меглен са се преселили от Родопите след XII век. Носията на мъгленорумъните се отличава от тази на аромъните и е сходна с носията на местните българи. Голяма част от обичаите на мъгленските власи също са идентични или сходни с българските.

След като областта попада в Гърция много от мъгленските власи емигрират в Румъния, а власите помаци от Нъте се изселват през 20-те години в Турция.

Дем Мъглен 

В административно отношение областта до 1997 година е епархия в ном Пела. От 1997 година със закона Каподистрияс е разделена на демите Съботско (Аридеа) в западната ѝ част и Къпиняни (Ексаплатанос) в източната, а от 1 януари 2011 година със закона Каликратис е самостоятелен дем (Δήμος Αλμωπίας). Главен град на областта и дема е Съботско.

Демова единица Съботско 
Според преброяването от 2001 година дем Съботско (Δήμος Αριδαίας) има 20 213 жители и в него влизат следните демови секции и селища:

 Демова секция Съботско
 село Съботско (Αριδαία, Аридеа)
 село Вълчища (Υδραία, Идреа)
 Демова секция Бахово
 село Бахово (Πρόμαχοι, Промахи)
 Демова секция Биджова махала
 село Биджова махала (Πιπεριά, Пиперия или Πιπεριές, Пипериес)
 село Горно Турманли (Ανω Ροδωνιά, Ано Родония)
 село Ени махала (Μικροχώρι, Микрохори)
 Демова секция Бизово
 село Бизово (Μεγαπλάτανος, Мегаплатанос)
 село Манастир (Μοναστηράκι, Монастираки)
 Демова секция Габровци
 село Габровци (Δωροθέα, Доротеа)
 село Раниславци (Αγάθη Агати)
 Демова секция Драгоманци
 село Драгоманци (Άψαλος, Апсалос)
 Демова секция Костурино
 село Костурино (Ξιφιανή, Ксифяни)
 Демова секция Пожарско
 село Пожарско (Λουτράκι, Лутраки)
 село Пожарски бани (Λουτρά Λουτρακίου, Лутра Лутракиу)
 Демова секция Поляни
 село Поляни (Πολυκάρπη, Поликарпи)
 Демова секция Пребъдище
 село Пребъдище (Σωσάνδρα, Сосандра)
 Демова секция Рудино
 село Рудино (Άλωρος, Алорос)
 Демова секция Саракиниово
 село Саракиново (Σαρακηνοί, Саракини)
 село Долно Родиво (Κάτω Κορυφή, Като Корифи)
 Демова секция Северяни
 село Северяни (Βορεινό, Ворино)
 село Невор (Νεοχώρι, Неохори)
 село Сборско (Πευκωτό, Певкото)
 Демова секция Струпино
 село Струпино (Λυκόστομο, Ликостомо)
 Демова секция Тресино
 село Тресино (Όρμα, Орма)
 Демова секция Цакон махала
 село Цакон махала (Τσάκοι, Цаки)
 село Долно Турманли (Κάτω Ροδωνιά, Като Родония)
 село Цакони (Χρύσα, Хриса)
 Демова секция Църнешево
 село Църнешево (Γαρέφι, Гарефи)

На територията на демовата единица е и днес изоставеното село Карадере (на гръцки Μαυρόλακκος, Мавролакос).

Демова единица Къпиняни 
Според преброяването от 2001 година дем Къпиняни (Δήμος Εξαπλατάνου) има 9141 жители и в него влизат следните демови секции и селища:

 Демова секция Къпиняни
 село Къпиняни (Εξαπλάτανος, Ексаплатанос)
 Демова секция Бериславци
 село Бериславци (Περίκλεια, Периклия)
 село Лугунци (Λαγκαδιά, Лангадия)
 Демова секция Гостолюби
 село Гостолюби (Κωνσταντία, Констандия)
 Демова секция Карладово
 село Карладово (Μηλιά, Милия)
 село Ружяни (Ριζοχώρι, Ризохори)
 Демова секция Кожушани
 село Кожушани (Φιλώτεια, Филотия)
 Демова секция Новоселци
 село Новоселци (Νερόμυλοι, Неромили)
 село Продром (Πρόδρομος, Продромос)
 Демова секция Нъте
 село Нъте (Νότια, Нотия)
 село Тушин (Αετοχώρι, Аетохори)
 Демова секция Ошин
 село Ошин (Αρχάγγελος, Архангелос)
 Демова секция Слатина
 село Слатина (Χρυσή, Хриси)
 Демова секция Страища
 село Страища (Ίδα, Ида)
 Демова секция Тодорци
 село Тодорци (Θεοδωράκι, Теодораки)
 Демова секция Тръстеник
 село Тръстеник (Θηριόπετρα, Тириопетра)
 Демова секция Фущани
 село Фущани (Φούστανη, Фустани)

На територията на демовата единица са и днес изоставените села Лесково и Извор.

Литература 

 
 
 
 Capidan, Theodor, Meglenoromânii, Istoria şi graiul lor, vol. I, Cultura Naţională, Bucureşti, 1925
 Capidan, Theodor, Macedoromânii. Etnografie, Istorie, Limbă, Fundaţia regală pentru literatură şi artă, Bucureşti, 1942.
 Coman, Virgil, Meglenoromânii, Ieri şi azi, în revista „Magazin istoric”, an XXXVII, nr 10 (439), octombrie 2003, Bucureşti, p. 16-18
 Μέλλιος, Λάζαρος Α., "Ο εξισλαμισμός του Μητροπολίτη Μογλενών – Πέλλης", Έκδοση της Ιεράς Μονής του Αρχαγγέλου Μιχαήλ Αριδαίας 2.

Външни препратки 
  Теодор Капидан. „Мегленоромъните, тяхната история и говор“

Вижте също 
 „Възкресение на Мъглен“

Бележи