Асеневци
Династията на Асеневци (Asseniden, Asseniter, във Византия са наричани Ασάνης, Asanes) управлява Второто българско царство между 1187 и 1280 г.

Произход 
Произходът на династията е български според преобладаващо в българската историография мнение. Основание за това дават обстоятелствата, че самите Асеневци се разглеждат като наследници на българските царе Самуил, Петър I и Симеон I, а своята държава – като продължение на Първата българска държава. От друга страна в кореспонденцията си с папата Калоян използва титлата „император на българи и власи“ (imperator Bulgarorum et Blachorum). За българския произход на династията говорят: всички местни извори и всички чужди, след царуването на Борил, използвайки термините България, българи, български, славяно – българските имена като Иванко (роднина и убиец на Иван Асен I), Борил и Слав, че Асеневци се обявяват за потомци и наследници на старите български царе и смятат държавата си за продължение на Първото българско царство, а Калоян се провъзгласявa за български отмъстител, приемайки прозвището Ромеоубиец по аналогия с Василий II Българоубиец.

Според румънските медиевисти произходът на Асеневци е влашки, за което свидетелстват съвременни източници като Никита Хониат, Ансберт, Жофроа дьо Вилардуен и Робер дьо Клари. В румънската историография преобладава възгледът, че създадената от тях държава първоначално има смесен българо-влашки характер и се българизира по-отчетливо с падането на династията в средата на XIII век. Подобни възгледи имат и западни историци, като Константин фон Хьофлер, Роберт Рьослер и Робърт Лий Улф. Български автори, като Васил Златарски и Петър Мутафчиев се опитват да омаловажат свидетелствата на Никита Хониат. Мутафчиев развива теорията, че в този контекст „власи“ не е етноним, а неетническо наименование на мигриращи овчари, а според Златарски Хониат дори използва името „власи“ с цел да обиди българите. Подобни възгледи имат и небългарски историци, като Константин Иречек, Фьодор Успенски и Василий Василевски. За да оспори влашкия произход на Асеневци Мутафчиев развива собствена широка реконструкция на събитията по Долния Дунав, според която там се развива руско-куманска колонизация, част от която са Асеневци. 

Други автори приемат, че всъщност династията е с кумански произход. Куманите имат съществена роля във възстановяването и подема на Второто българско царство. Според някои изследователи всички големи династии управлявали Втората българска държава – Асеневци, Тертеровци и Шишмановци са с кумански произход.  За Асен се знае, че преди да се покръсти се е наричал Белгун, от тюрк. bilge – мъдър, Тертеровци, от terter – орел и Шишмановци, от şişman – дебел. Много от куманите вземат участие в борбите срещу Византия и получават високи постове сред българската аристокрация. В полза на куманския произход на Асен и Петър говорят и техните тюркски имена, а някои автори дори свързват името Асен с много по-стария тюркски владетелски род Ашина. Златарски и Петър Ников говорят за смесен българо-кумански произход на Асеневци.

Някои възрожденски автори, като Паисий Хилендарски и Георги Раковски, тълкувайки буквално кореспонденцията Калоян с папата, смятат Асеневци за преки потомци на владетелите на Първото българско царство, но тази теза се отхвърля от съвременната историография.

Предполага се, че родовите владения на Асеневци са в района на Търново.

През 1204 г. се печели помощта на папата за една царска коронизация и за независима църковна организация. Чрез политиката на женитба Асеневци се сродяват с унгарската, със сръбската, а също и с епирската фамилия, с латинците в Константинопол и с гърците в Никея. Асеневци измират с Калиман II Асен (1256 – 1257) в директна мъжка линия.

Владетели

Разклонения 
 Родословие на Иван Асен I

 Византия
Българският цар Мицо Асен след бягството си във Византия основава византийския клон на фамилията Асеневци (Асани).

 Деспоти на Морея с име Асен
 Андроник Асен
 Мануил (Асен) Кантакузин
 Михаил Асен
 Андрей Асен
 Мануил Асен Кантакузин (отново)
 Матей Асен
 Димитър I Асен

Литература 
 
 Vasary, Istvan (2005) „Cumans and Tatars“, Cambridge University Press: pp. 34 – 42
 Stephenson, Paul (2000): „Byzantium's Balkan Frontier – A Political Study of the Northern Balkans, 900 – 1204“ pp. 289 – 300
 А. А. Василиев: History of the Byzantine Empire, 1935
 Djuvara, Neagu. O scurta istorie a romanilor povestita celor tineri. Humanitas, 2008. ISBN 978-973-50-2591-5.* Stelian Brezeanu, Istoria Imperiului Bizantin, Bucuresti, MERONIA, 2007
 Lexikon des Mittelalters (LMA). München 1980ff. Band 1
 Edgar Hösch, Karl Nehring & Holm Sundhaussen: Lexikon zur Geschichte Südosteuropas. Böhlau, Wien/Köln/Weimar, Böhlau Verlag 2004, ISBN 3-205-77193-1. S. 62 – 63

Бележки 

 Цитирани източници

Външни препратки 
 Династията Асеневци, genealogy.euweb.cz
 Craiova – oraşul vlahilor şi Asăneştilor

 
История на България