Междуметие
Междуметието
 е част на речта, която изразява чувства или волеизявления (искане, заповед), или наподобява (звукоподражава) природни и животински, както и резултат от производствена дейност звуци, шумове и гласове.

Междуметията се употребяват главно в говоримата (устната) реч и по-рядко в писмените текстове, главно, когато се предава или наподобява говоримата реч (в художествената литература или интернет общуването). Прекомерно наситената с междуметия реч е признак за висока емоционалност и/или бедност на езика (на други изразни средства).

За употребата им се използват наличните в азбуката букви (понякога неправописно и други, неазбучни символи), което прави записването им в текст условно, тъй като не винаги и не изцяло може да се предаде тяхната произносимост или звуков еквивалент. Междуметията влизат в изказването със собствената си семантика. Обикновено са в началото на изказването (в началото на изречение или по-дълго изказване, последователност от изречения) или самостойно (като самостоятелно изречение), като могат и да бъдат повторени в изказването.

Междуметията са неизменяеми думи и нямат свои словоформи.

Междуметията са вероятно най-старите езикови изразни средства (тоест думи или думи-фрази), с които хората са общували помежду си и по своя характер те са универсални, интернационални – съществуват във всички езици, макар че имат и своя национална езикова специфика. Езиковото заемане е характерно и за междуметията, макар и по-рядко отколкото за друг вид думи.

 Общи примери 
 ах…
 ех…
 иха…
 ураа…
 бау…
 мяу-мяу…
 чик-чирик…
 ааа…
 ооо…
 ц-ц-ц…
 ох…
 их…
 цап…
 цоп…
 пляс…
 пльок…
 пинг-понг…
 ух...

 Примерни изречения 
 Пуф-паф и влакът тръгна.
  Ураа, спечелихме!
  Ехаа''', толкова е красиво!

Видове междуметия и примери 
 За изразяване на непосредствени чувства и мисли, като например:
 изненада: ах, господи, гледай ти, я виж ти, о, небеса;
 възторг: ура;
 страх (уплаха): оле, олеле боже, майчице;
 съмнение: хм;
 досада: их;
 съжаление: тюх, тюх да се не види;
 учудване: тц-тц, ау, оо;
 За изразяване на волеизява (искане, заповед):
 повикване: ало, ей, хей, помощ;
 подтикване: хайде, айде;
 окуражаване: кураж, давай-давай;
 предупреждение: стой, стоп, внимавай, варда;
 забрана: шшт, млък;
 изгонване: марш, марш оттук, вън, махай се;
 заповед: огън.

Както се вижда може да се изразят с отделни звукове – най-често гласни или дълго произносими съгласни, кратки звукосъчетания, както и с други видове думи (съществителни, глаголи), нарочно употребени (например междуметията майчице, боже, гледай, виж, стой). При междуметията съответно най-често съществителните са в звателни форми (мале), а глаголите в заповедни (я виж, виж го ти).

Семантична многозначност има и при междуметията, като значението се определя от контекста на конкретната ситуация и се предава езиково чрез съответното произношение и интонация.

Например:

 Аха?
 Аха!

Части на речта