Никола Михов
Никола Михайлов Михов е български офицер (генерал-лейтенант) от артилерията. Той е военен министър във второто правителство на Богдан Филов (1942 – 1943), а след смъртта на цар Борис III влиза в Регентския съвет на малолетния Симеон II. Екзекутиран е с присъда от т. нар. Народен съд, на 1 февруари 1945 г.

Биография 
Никола Михов е роден на 29 ноември 1891 г. в Търново. Завършва Военното училище в София през 1911 г. По време на Балканските войни командва батарея, която взима участие в обсадата на Одрин. Служи във Военното училище. През Първата световна война участва в превземането на Тутракан. На 1 март 1918 г. е назначен на служба в 1-во конно артилерийско отделение.

По-късно след това служи в 4-и артилерийски полк, като адютант на артилерийския отдел в Министерството на войната и през 1929 г. е назначен за началник на секция в артилерийската инспекция. През 1932 г. е назначен за началник на отдел в артилерийската инспекция, след което през 1933 г. е назначен за командир на 7-и дивизионен артилерийски полк, на 6 май 1933 г. е произведен в чин полковник, а от 1935 г. е началник на учебно стрелковия отдел на артилерийската инспекция. През следваюата година е назначен за помоюник-командир на 3-а пехотна балканска дивизия, като по-късно същата година е назначен за командир на дивизията. В началото на 1938 г. е назначен за началник на Военното на Негово Величество училище, а на 3 октомври с.г. е произведен в чин генерал-майор.

През април-август 1941 командва 5-а армия в Македония, а през 1941 – 1942 – 1-ва армия в София. През 1942 г. е произведен в чин генерал-лейтенант. Той е военен министър във второто правителство на проф. Богдан Филов (1942 – 1943).

На 9 септември 1943 е избран в Регентския съвет, заедно с проф. Богдан Филов и княз Кирил Преславски. Докато заема този пост той многократно изразява неодобрение към произвола и крайностите в борбата с комунистическото Партизанско движение.

Веднага след Деветосептемврийския преврат от 1944 ген. Никола Михов е отстранен от този пост и скоро след това арестуван. Изпратен е на разпит заедно с другите регенти и министри в СССР, а през декември – изправен на съд пред т. нар. „Народен съд“. Осъден на смърт и екзекутиран на 1 февруари 1945 г.

Генерал-лейтенант Никола Михов е женен и има 2 деца.

Присъдата е отменена с Решение №172 на Върховния съд от 1996 г.

През 2021 г. посмъртно е удостоен за почетен гражданин на Велико Търново.

Военни звания 
 Подпоручик (22 септември 1911)
 Поручик (1 ноември 1913)
 Капитан (30 май 1917)
 Майор (15 март 1923)
 Подполковник (1 април 1927)
 Полковник (6 май 1933)
 Генерал-майор (3 октомври 1938)
 Генерал-лейтенант (1942)

Награди 
 Военен орден „За храброст“ IV степен, 1-ви и 2-ри клас
 Княжеский орден „Св. Александър“ III степен и IV степен
 Народен орден „За военна заслуга“ II степен
 Германски орден „Железен кръст“

Бележки

Източници 
 
 

Регенти на България
Министри на отбраната на България
Генерал-лейтенанти от Царство България
Български военни дейци от Балканските войни
Български военни дейци от Първата световна война
Носители на орден „За храброст“ IV степен
Носители на орден „Свети Александър“
Носители на орден „За военна заслуга“
Носители на орден Железен кръст
Тридесет и първи випуск на Националния военен университет „Васил Левски“
Родени във Велико Търново
Починали в София
Жертви на Народния съд
Български военни дейци от Втората световна война
Хора с архиви в Централния държавен архив
Подсъдими по процеса на Първи състав на Народния съд