Лисабон
Лисабон (, изговор на португалски Лижбо̀а) е столица и най-голям град на Португалия с население (2001 г.) на града 564 477 жители, а агломерацията – около 2 700 000 души. Разположен е при вливането на река Тежу в Атлантическия океан.

Лисабон е сред най-старите градове в Европа и втората най-стара европейска столица (след Атина). Той е политическият, икономическият и културният център на страната.

История 
Основан като финикийска или гръцка колония, след завладяването от римляните градът е включен в провинция Лузитания. Завладян е от маврите около 711 и е превзет отново през 1147 от Афонсу Енрикеш, първият крал на Португалия. Лисабон става столица на страната през 1260, а през 1290 е основан Лисабонският университет.

Лисабон достига своя най-голям разцвет през 16 век, по време на Португалската империя. Той се превръща в европейски център на търговията с Азия, като в същото време в него се излива златото, произвеждано в Бразилия. Този подем не е прекъснат и от тежкото земетресение на 26 януари 1531, при което загиват хиляди жители на града.

На 1 ноември 1755 Лисабон е засегнат от голямото Лисабонско земетресение, при което загиват около 90 000 души, около 1/3 от жителите на града, и почти всички сгради са разрушени. Градът е възстановен по план на маркиз Помбал. Лисабон е център на републикански метеж през октомври 1910, както и на Революцията на карамфилите от 25 април 1974, довела до демократизирането на Португалия.

География 
Лисабон е разположен при устието на река Тахо и е най-западната столица в Континентална Европа. Най-западната му част влиза в рамките на горския парк Монсанто.

Градът заема площ от 100 km2, а границите му съвпада с тези на общината. Останалият урбанизиран район е познат под името Голям Лисабон () и включва няколко административни градове и общини по северния бряг на река Тахо. По-големият Лисабонски метрополен регион включва и Сетубалския полуостров на юг.

Климат 
Градът има средиземноморски климат, с меки, влажни зими и топли до горещи, сухи лета. Средногодишната температура е 17,4 °C (21,3 °C през деня и 13,5 °C през нощта).

Лисабон е сред европейски столици с най-топли зими и най-топли нощи. Най-ниската измерена температура в града е -1,2 °C през февруари 1956 г. а най-високата е 44 °C на 4 август 2018 г. Средното количество годишни слънчеви часове е 2806 (4,6 часа дневно през декември и 11,4 часа през юли). Средното количество годишни валежи съставлява 774 mm, като ноември е най-влажният месец. Валежите от сняг са изключителна рядкост.

Население 

Историческото население на града е около 35 000 души към 1300 г., 60 000 към 1400 г. и 70 000 към 1500 г. В периода 1528 – 1590 г. жителите му се увеличава до 120 000. Към 1700 г. населението му е вече почти 200 000 души.

В днешно време, в административния център на район Лисабон живеят 552 700 души. Гъстотата на населението му е 6458 души/km2. Метрополният район на града (включващ и други градчета) има население 3 121 876 души.

Най-много чужденци има от Бразилия (43 066), Кабо Верде (22 143), Китай (12 493), Гвинея-Бисау (12 241), Ангола (10 945), Румъния (10 528), Италия (8840), Франция (8681), Украйна (8615), Непал (7430), Испания (6556), Индия (6490), Сао Томе и Принсипи (5422), Германия (5021) и други.

Икономика 
Регионът на Лисабон е най-богатият в страната, а БВП на глава от населението е над средното за Европейския съюз. Той е отговорен за 45% от БВП на Португалия. Развита е промишлеността, особено по южния бряг на река Тахо. Районът около града се разраства бързо, а с това расте и БВП на глава от населението. По-развити отрасли са нефтопреработването, производството на текстил и кораби и риболовът.

Главното пристанище на страната се намира в града. Той се развива като важен финансов център и динамичен технологичен хъб. В покрайнините на града са построени автомобилни заводи. Фондовата борса Euronext Lisbon е фиксирана спрямо Нюйоркската фондова борса от 2007 г. В периода 2010 – 2014 г. градът и страната като цяло претърпяват тежка икономическа криза. Въпреки това, през 2015 г. Лисабон се нарежда сред най-добрите градове за живеене в света.

Туризмът е друг важен сектор – към 2018 г. градът е посещаван от средно 4,5 милиона туристи годишно. Доходите само на хотелите представляват 714,8 милиона евро през 2017 г.

Транспорт 
Лисабонският метрополитен свързва центъра на града с отдалечените му квартали. Това е най-бързият начин за транспорт в града. Включва четири линии с 56 станции и обща дължина 44,2 km. Традиционен начин на придвижване са трамвайните линии. Първите трамваи са въведени през 1901 г. от САЩ. Автобусната мрежа също е развита и обслужва и съседните градчета.

Градът е свързан с отсрещния бряг на река Тахо чрез два моста: „25 април“ (от 1966 г.) и „Вашку да Гама“ (от 1998 г.). Положени са основите и на трети мост, но строителството му е отложено, поради икономическата криза през 2010-те години. До другия бряг на реката може да се стигне и с ферибот, тръгващ от различни места в града.

Лисабонското летище „Умберто Делгадо“ е щаб-квартирата на португалския авиопревозвач TAP Air Portugal. Съществува проект за второ летище, но той навлиза в застой покрай икономическата криза в страната.

Забележителности 
 Музей Калуст Гюлбенкян

Известни личности 

 Родени в Лисабон
 Исак Абрабанел (1437 – 1508), философ и финансист
 Жуау Агиар (1943 – 2010), писател
 Алешандре Еркулано (1810 – 1877), писател
 Жуау I (1357 – 1433), крал
 Жуау II (1455 – 1495), крал
 Жуау III (1502 – 1557), крал
 Жуау VI (1767 – 1826), крал
 Луиш де Камойнш (1524 – 1580), поет
 Филипе да Коща (р. 1984), футболист
 Фернанду Песоа (1888 – 1935), поет
 Луиш Фиго (р. 1972), футболист

 Починали в Лисабон
 Жуау Агиар (1943 – 2010), писател
 Калуст Гулбенкян (1869 – 1955), предприемач
 Жуау I (1357 – 1433), крал
 Жуау III (1502 – 1557), крал
 Жуау VI (1767 – 1826), крал
 Луиш де Камойнш (1524 – 1580), поет
 Мануел I (1469 – 1521), крал
 Фернанду Песоа (1888 – 1935), поет

 Други личности, свързани с Лисабон
 Фернандо Магелан (1480 – 1521), мореплавател, живее в града през 1492 – 1505

Братски градове и партньори 
  Атина, Гърция
  Бело Оризонте, Бразилия
  Бисау, Гвинея-Бисау
  Бразилия, Бразилия
  Будапеща, Унгария (1992)
  Буенос Айрес, Аржентина
  Джърси Сити, Ню Джърси, САЩ
  Загреб, Хърватия (1977)
  Кашеу, Гвинея-Бисау
  Луанда, Ангола
  Мадрид, Испания (1979)
  Макао, Китай
  Малака, Малайзия (1984)
  Манисалес, Колумбия
  Мапуто, Мозамбик
  Монреал, Канада
  Монтевидео, Уругвай
  Никозия, Кипър
  Париж, Франция – специално сътрудничество
  Прая, Кабо Верде
  Рабат, Мароко'
  Рио де Жанейро, Бразилия (1980)
  Русе, България

Източници 

 
Пристанищни градове в Португалия
Пристанищни градове на Атлантическия океан