Христо Радевски
Христо Василев Радевски е български поет, публицист, мемоарист, сатирик, автор на произведения за деца, преводач на поезия, с комунистически убеждения. Член на Клуб за подкрепа на гласността и преустройството.

Биография 
Христо Радевски е роден на 10 октомври 1903 г. в Радевската махала на с. Белиш, Троянско. Има две по-големи сестри и един по-малък брат. Учи в родното си село и Троян. Завършва Държавно педагогическо училише „Княз Борис Търновски“ (Ловеч) (1923).  Следва романска филология в Софийския университет. Член на БКП (1927).

Печата за пръв път през 1924 г. в хумористичното сп. „Звънар“. После сътрудничи на редактираното от Димитър Полянов сп. „Наковалня“ (където е коректор и експедитор) и на сп. „Звезда“ на Георги Бакалов. Работи във в. „Новини“ (1928) Участва в нелегално комунистическо движение. На 1 февруари 1964 г. на Тодор Живков му е предадено от министъра Д. Дичев, специално съобщение, че в полицейското досие № 10747 за писателя Христо Радевски се намира писмено сведение, че от 26 август 1928 г., по времето, когато работи в редакцията на „Новини“ той е във връзка с обществената  безопасност, но случаят е потулен. Редактира вестник „РЛФ“ (1929-1934) и др. Като редактор на в. „Работническо дело“ е интерниран и два пъти попада в затвора по ЗЗД. 

Най-представителната стихосбирка на поета – „Въздух не достигаше“ – излиза през 1945 г. Важен дял в творчеството му заемат хумористично-сатиричните произведения „Те още живеят“ (1959), „Сатира“ (1961), „100 басни“ (1962), пише публицистични и литературно-критически статии, спомени за свои съратници. Известен е като преводач на руската класическа поезия. Автор е и на няколко книги за деца. Негови стихове са преведени на руски, английски, италиански, немски, френски език и др.

Член на Съюза на българските писатели (СБП) от 1937 г. Работи като съветник по културата в Българското посолство в Москва (1946–1948). Главен секретар на СБП (1949–1958) и главен редактор на в. „Септември“. Член на ЦК на БКП.

Народен представител е в три народни събрания (1953 – 1979).

Награди 
 Лауреат на „Димитровска награда“ за стихосбирката „Басни“ (1950)
 Орден „9 септември 1944 г.“ I ст. (1953)
 Орден „Народна република България“ I ст. (1963)
 Звание „Народен деятел на културата“ (1969)
 Звание „Герой на социалистическия труд“ и орден „Георги Димитров“(1973)

Библиография 
 Поезия
 „Към партията“ (1932)
 „Ние сме правова страна“ (1933, сатира)
 „Пулс“ (1936)
 „Извоювана родина“ (1961)
 „Небето е близко“ (1963)
 „Разоковена страна“ (1966)
 „Хора“ (1970)
 „Премъдрата книга“ (1971)
 „Лирика“ (1980)
 „Лиричен бележник“ (1981)

 Хумор и сатира
 „Уважаемите“ (1947)
 „Басни“ (1954)
 „Избрани произведения. Сатири“ (1957)
 „Те още живеят“ (1959)
 „Сатира“ (1961)
 „100 басни“ (1961)
 „Не е верно ли?“ (1966)
 „Избрани стихове. Сатира“ (1975)

 Произведения за деца
 „Събко-Зъбко“ (1938)
 „Фокусите на Ян Боян. Книга на чудесата“ (1938)
 „Наопаки“ (1943)
 „Мечтател“ (1944)
 „Китна родина“ (1962)
 „Стана весело“ (1966)
 „Весела книжка“ (1967)
 „Дванадесетте братя“ (1968)
 „Оттука почва обичта“ (1970)
 „Одумки“ (1975)
 „Въдичари“ (1975)
 „Сбъднат сън“ (1976)

 Мемоари
 Живи като живите. т. I, 1970; т. II, 1972
 Личности. 1981

 Преводи
 Антология на съвременната руска поезия. София: Хемус, 1938

Източници

Външни препратки 
 
 Христо Радевски в Литературен свят
 Полицейско досие на сайта на Държавна агенция „Архиви“

Български поети
Български детски писатели
Български преводачи на рускоезична литература
Български мемоаристи
Български сатирици
Български дипломати
Български журналисти
Членове на ЦК на БКП
Активисти за демокрация от България
Носители на Димитровска награда
Герои на социалистическия труд на България
Носители на орден „Георги Димитров“
Хора от област Ловеч
Починали в София