Тибетско плато
Цинхай-Тибетското плато или Тибетска планинска земя (на тибетски: བོད་ས་མཐོ།, bod sa mtho; ; )) е най-обширното и най-високо плато на Земята, разположено в Централна Азия, предимно на територията на Китай. Наричано е още Покривът на света.

Географска характеристика

Географско положение, граници, големина 

Площта на Тибетската планинска земя е около 2 млн. km², а средната ѝ надморска височина е 4000 – 5000 m. Дължина от запад на изток около 1800 km, ширина до 900 km. На запад е ограничена от планинската система на Каракорум, на север – от планинската система на Кунлун, на изток – от Сино-Тибетските планини (в някои източници всички тези планински системи се включват в Тибетската планинска земя и площта ѝ достига до 3 млн. km²), а на юг – от грандиозната верига на Хималаите..

Релеф 
Северните и централните части на платото (местно название Чангтан) представляват редуване на слабо хълмисти или плоски равнини с височина 4600 – 5200 m и относително къси планински хребети с предимно широчинно или субширочинно направление, с височина до 6000 m, с широки и плоски вододели и полегати склонове, слабо засегнати от ерозионнит процеси, с многочислени сипеи и каменопади. Като цяло, независимо от огромната височина, Чангтан има среднопланински облик и само отделни върхове, издигащи се над снежната линия, имат алпийски форми на релефа и ледници. Кари, трогови долини, морени и др. се формират над 4500 m. По краищата на Тибетската планинска земя, особено тези граничещи със Сино-тибетските планини и Хималаите, височината на равнинните участъци се понижава до 3500 m и те често приемат вид на междупланински падини, като най-значителната от тях е заета от горните течение на реките Брахмапутра и Инд и с относителни превишения от 2500 – 3000 m. Склоновете на периферните хребети са стръмни, силно разчленени, а долините на реките (особено на изток) образуват грандиозни дълбоки дефилета.

Геоложки строеж, полезни изкопаеми 
Тибетската планинска земя е разположена в пределите на Средиземноморската геосинклинална зона, съставлявайки в нея особено образувание с чертите на планински масив. Разделя се на райони с различна геоложка история в своето развитие. Северотибетския район е изграден предимно от горнопалеозойски карбонатни скали, препокрити на големи пространства с кредни червеноцветни скали. Районът на Каракорум – Тангла е с широко разпространение на морски наслаги с пермска и триаска възраст. В района на големите езера (Намцо, Селинг, Данграюм и др.) обширни пространства са заети от юрски континентални и кредни морски седименти. Районът на Трансхималаите (Гандисишан) е изграден от карбонски и пермски пясъчно-шистови пластове и кредни вулканични скали и гранити. Районът на горните течение на Брахмапутра и Инд се характеризира с развитието на пясъчно-шистови флишеви скали с кредна и палеогенова възраст. Наслагите от горния палеозой и мезозоя са дислоцирани много неравномерно. В повечето райони на планинската земя те образуват широки и полегати брахиантиклинални гънки, които в зоните на разломите стават тесни и стръмни. До средата на кайнозоя Тибетското плато е изпитвало предимно низходящи движения и върху големи части от него са се наслоили дебели морски наслаги. В края на ледниковата епоха започва интензивно издигане средно с по 10 mm годишно (650 m до днес), както и в Хималаите. За продължаващата тектонска активност свидетелстват скорошните (в геоложки смисъл) движения по различни разломи, високата сеизмичност, а също наличието на млади вулкански конуси и термалните източници.

В Северотибетския район са разработват находища на злато и каситерит, в района на Каракорум – Тангла – находища на полиметални руди, а в южните райони с континентални юрски наслаги са свързани находищата на каменни въглища. Множеството безотточни езера (предимно в Чангтан) съдържат големи запаси от сяра и сода.

Климат 
Климатът на платото е суров и сух, което се обуславя от голямата му надморска височина, неговото вътрешно положение на континента и изолираността му от влажните въздушни маси. В северните и централни райони (Чангтан) средната годишна температура е от 0 до 5 °С, зимата е дълга, със студове до -32 °С и малоснежна, а лятото е прохладно (10 – 15 °С, само в отделни дни температурите превишават 20 °С) и даже през юли се наблюдават температури под 0 °С. В долините на юг е значително по-топло – през януари от -2 до -4 °С, през юли 14 – 18 °С. Въздухът на платото е силно разреден, което способства за резките денонощни колебания на температурата със силно охлаждане през нощта и възникване на местни ветрове и чести прашни бури. В по-голямата част от територията на Тибетската планинска земя годишната сума на валежите е от 100 до 200 mm (значителна част във вид на сняг), по перифериите – до 500 mm и повече, а в южните части, изпитващи частичното влияние на летните мусони – до 700 – 1000 mm. Под влияние на голяма сухота на климата снежната линия в Чангтан лежи на височина около 6000 m (най-високо положение на земното кълбо), а по краищата на платото тя се снижава до 5000 – 5500 m. Въпреки това голямата височина на хребетите обуславя съществуването на снежници (фирнови полета) и ледници в почти всички хребети в Тибетската планинска земя. Най-големите площи заети от ледници са в южните части на платото (хребетите Кайлас, Тангла), където падат и най-много валежи.

Води 
Голяма част от Тибетската планинска земя няма външен отток. Територията на Чангтан и граничните с него райони са разделени на редица затворени безотточни басейни с относително къси реки. По краищата на платото, подложени на частичното влияние на мусоните се намират изворите на едни от най-големите реки в Азия и на Земята – Хуанхъ, Яндзъ, Меконг, Салуин, Брахмапутра (Цангпо), Инд. Във вътрешните части на платото реките често имат равнинен характер, а в пределите на периферните планински хребети водността и скоростта им рязко нараства, а долините им придобиват характер на каньони и дефилета. Подхранването на реките е предимно снежно и ледниково (в северните и централните райони) и дъждовно (на юг). Те са с ясно изразено лятно пълноводие, през зимата замръзват, а на отделни равнинни участъци и до дъно. Всички те притежават големи хидроенергийни ресурси, които почти не се използват. По река Барахмапутра (Цангпо) и по някои от нейните притоци е развито местно корабоплаване (по скоро лодкоплаване).

На височина от 4500 до 5300 m са разположени многочислени езера, запълващи дъната на тектонски падини. Най-големите са Намчо, Селинг, Данграюм. Повечето от тях са плитки, често солени или засолени. Широко разпространение имат солончаците. Благодарение на високата концентрация и различното съдържание на соли езерата в Тибетската планинска земя често имат розов, кафяв или друг отенък на водата. Почти всички са замръзнали от ноември до май.

Почви, растителност, животински свят 
В Тибетската планинска земя най-разпространени са почвите характерни за високопланинските степи и пустини, отличаващи се със силна излуженост, примитивен почвен профил и ниско съдържание на хумус. На значителни участъци почвена и растително покривка липсва и повърхността представлява броня от камъни и чакъл. По периферията на Тибетското плато са разпространени плодородни ливадно-степни и планински ливадни почви.

В Тибетската планинска земя преобладават високопланинските студени пустини и полупустини, за които е характерна ниска (обичайно до 5 sm, по-рядко до 15 sm) рядка тревиста и полухрастова растителност, представена обикновено от храсталаци (терескен, танацетум, ефедра, мирикария, реомюрия), треви (пелин, астрагал, акантолимон, сосюрея) и житни треви (птилагростис и др.). В северната част на Чангтан преобладават мъховете и лишеите, а на места с плитко залягане на подпочвените води – ливадни формации представени от острица, кобрезия, памучна трева и дзука. По източните и южните периферии на платото, където количеството на валежите и височинните различия нарастват се проявява височинната зоналност. Студените пустини и полупустини надолу се сменят с планински степи съставени от типчак, коило, метличина и др., образуващи цялостна покривка. В района на изворите на Яндзъ има участъци с ливади и пасища. По периферните части на платото и по долините на големите реки има храстови участъци от рододендрон, караган, хвойна и др. и малки горички от ива, топола туранга и др.

За северните части на Тибетската планинска земя са характерни дивите копитни животни: як, антилопи оронго и ада, кианг, куку-яман, архар. Широко разпространени са зайци, сеносъбирачи, полевки; от хищниците се срещат мечка, вълк, лисица, такал; от птиците – улар, пухопръста пустинарка, чинка, а също и хищните – хималайски лешояд и дългоопашат орел. Реките и езерата са богати на риба от семействата на пъстървовите и шарановите. В периферните южни и източни части пустинния фаунистичен комплекс се сменя с ливадно-степен. Тук може да се срещне кабарга, мускусен елен, барс (в планините), а от птиците – фазани, гълъби, ястреби, соколи и др.

Ледникова епоха 
Тибетското плато е покрито с леден слой от ледниковата епоха. Благодарение на своята огромна площ, ледникът в субтропиците е бил важен елемент в климатичните промени. С много по-малката си географска ширина ледникът в Тибет отразява най-малко 4 пъти повече енергия от единица площ отколкото ледниците, които се намират на по-големи географски ширини. Това охлаждане има многостранен ефект върху климата в района.

Допълнително тибетските ледници създали ледникови езера въпреки силното изпарение на тази географска ширина. Те са източник на огромно количество наноси за Китайските низини.

Климатично затопляне 
Тибетското плато съдържа едни от най-големите (трети в света) запаси от лед.

„Температурите се покачват четири пъти по-бързо в Китай, откъдето и да е другаде, и Тибетските ледници отстъпват с по-висока скорост, отколкото на което и да е друго място в света.“... „В близък план това ще причини разливане на езерата, наводнения и кални реки.“... „В по-далечен план ледниците са жизнено важен елемент за азиатските реки включително Инд и Ганг. След като ледниците изчезнат, водоснабдяването в тези райони ще бъде в опасност.“

Вижте също 
 Кайлаш

Литература 

Плата в Китай
Планини в Китай
География на Тибет