Джон Уейн
Марион Робърт Морисън () (26 май 1907 – 11 юни 1979), познат със своя професионален псевдоним Джон Уейн (John Wayne) и наричан от американските си почитатели „Дюк“ (Duke – Дукът), е американски актьор, режисьор, продуцент и носител на Президентския медал за свобода. В продължение на три десителетия той е един от най-известните и високоплатени холивудски артисти, натрупал слава със своите емблематични роли в уестърн филмите.

Преди филмовата си кариера Уейн се занимава с футбол. Кариерата му в киното започва още от нямото кино. До края на 30-те участва множество незначителни и евтини филми, най-често уестърни. Негов сериозен пробив в киното се счита лентата от 1939 г. „Дилижанс“. Играе предимно във филми на американските режисьори Джон Форд и Хауърд Хоукс. Създава образа на грубоват, но честен каубой от прерията. През 1960 г. с филма „Аламо“ прави своя режисьорски дебют. Уейн е една от най-известните кинозвезди от „Златната ера на Холивуд“. През 1999 г. Американският филмов институт включва Уейн под номер 13 в класацията на най-големите звезди мъже на класическото холивудско кино.

Уейн е превърженик на десните политически идеи. Открито одобрява сенатор Маккарти и намесата на американските войски в конфликта във Виатнам през 60-те.

Биография

Ранни години 

Марион Робърт Морисън е роден на 26 май 1907 г., на Втора южна улица № 224 в Уинтърсет, Айова. Местният вестник „Уинтърсет Мадисониан“ оповестява на четвърта страница на изданието си от 30 май 1907 г., че Марион тежи 13 фунта (около 6 кг). Уейн твърди, че неговото бащино име скоро е променено на Майкъл, след като родителите му решават, че следващото им дете ще се казва Робърт. Изследваният обаче не показват такива официални промени. Официалното име на Уейн остава Мериън Робърт Морисън през целия му живот. Бащата на Уейн Клайд Ленърд Морисън (1884 – 1937) е син на ветерана от Гражданската война Мериън Майкъл Морисън (1845 – 1915). Майката на Уейн Мери „Моли“ Алберта Браун (1885 – 1970) е от Ланкастър, окръг Небраска. Уейн има шотландски, английски и ирландски корени. Неговият прапрадядо Робърт Морисън (роден 1782) напуска графство Антрим, Ирландия с майка си и пристига в Ню Йорк 1799 г. и се установяват в Адамс, Охайо. Семейство Морисън са дошли от Западните острови на Шотландия. Уейн е отгледан в презвитерианската вяра.

Семейството на Уейн се премества в Палмдейл, Калифорния, а след това през 1916 г. в Глендейл на улица Изабел № 404, където баща му работи като фармацевт. Посещава гимназия „Глендейл Юниън“ (Glendale Union), където се представя добре както в спорта, така и в академичните среди. Уейн е част е от футболния отбор на гимназията и отбора по разискване. Той е президет на Обществото на латинците и допринася за спортната рубрика във вестника на училището.  Местен пожарникар започна да го нарича „Малкия херцог“ (Little Duke), защото винаги е ходил с огромния си ердел териер кръстен Дюк (Duke), Уейн предпочита „Дюк“ пред „Марион“ и прякорът остана.  Уейн посещава средното училище на Уилсън в Глендейл. Като тийнейджър работи в магазин за сладолед за мъж, който подковава коне за холивудските ателиета. Също така е активен като член на Ордена на Демолай. Играе футбол за отбора на гимназията Глендейл от 1924 г. в лигата. 

Уейн кандидатства във Военно-морската академия на САЩ, но не е приет. Вместо това се записва Южнокалифорнийския университет, специалност начално право. Той е бил член на студентските братства „Троянските рицари“ и „Сигма Хи“. Също така е в университетския отбор по американски футбол с треньор Хауърт Джоунс. Травма на клюицата прекратява спортната кариера на Уейн. По-късно актьорът отбелязва, че бил уплашен от реакцията на Джоунс, ако разбере, че е счупил костта при сърфиране със сърф. Уейн губи спортната си стипендия и трябва да напусне университета.

Професионална кариера 

Режисьорът Джон Форд и звездата от немите уестърни Том Микс наемат Уейн като реквизитор и статист. Микс прави това като услуга за треньора Джоунс, който дава на актьора билети за игрите на USC (абриаватура на Южнокалифорнийски университет). По-късно Уейн преписва своето актьорско държане, в частност походката си, повлияни от запознанството му с националния американски герой Уайът Ърп, който е близък приятел на Том Микс. Скоро Уейн започва да играе в малки роли във филмите и установява приятелство с Джон Форд, което ще се превърне в един от най-емблематичните тандеми в американското кино. В този период от своята кариера той изиграва второстепенна роля, която не е вписана в крайните надписи, като часовой във филма от 1926 г. „Барделис Великолепният“ (екранизация на едноименния роман на италиано-американския писател Рафаел Сабатини). Също така Уейн се появява заедно своите съотборници от USC, в футболните сцени на лентите: „Красивият г-н Браун от Харвард“ (1926), „Директен удар“ (1927) и „Приветствие“ (1929) и „Ще те направя човек“ (1931).

Докато изпълнява малка роля във филма „Думи и музика“ (1929) от компанията „Фокс Филм“ той е вписън в актьорския състав като Дюк Морисън. Това е единственият път, когато Уейн използва този псевдоним. Режисьорът Раул Уолш забелязва актьора, докато мести мебели в студиото като работник по реквизита, и го избира за първата му главна роля в „Големият път“ (1930). For his screen name, Walsh suggested "Anthony Wayne", after Revolutionary War General "Mad" Anthony Wayne. За сценичен псевдоним Уолш предлага „Антъни Уейн“ в чест на геверала от Американската революция Антъни Уейн. Шефът на „Фокс Студиос“ Унфийлд Шийан не приема името, защото звучи „твърде италианско“. Тогава Уолш предлага „Джон Уейн“. Шийан се съгласява и без да бъде дори питън Уейн получава нов псевдоним. Заплатата на актьора се вдига на $105 на седмица.

„Големият път“ е един от първите мащабни филми на звуковата ера в Холивуд с бюджет над $2 милиона (над $32.8 милиона през 2021 г.) Лентата използва голям брой статисти и мащабни снимки на американския югозапад, по онова време все още до голяма степен ненаселен. За да се възползвате напълно от спиращия дъха пейзаж, кинопродуктът е заснет в две версии, стандартна 35 mm и друга в новия филмов процес „Грандюр“ във формат, използвайки иновативна камера и обективи. Мнозина от зрителите, които са се насладили на Грандюр изживяването, аплодират нововъведението. Но само няколко киносалона имат нужната техника за излъчване на толкова широкоекранен филм. Усилията на екиха и създателите накрая излизат напразни. Кинолентата е смятана за огромен боксофис провал по това време, но оценена от съвременните критици като иновативна.

Персонален живот 
Джон Уейн е бил женен три пъти и се е развеждал два пъти. Трите му съпруги включват една от испано-американски произход, Джозефин Алиша Сенс, и две от испаноморски произход, Есперанса Баур и Пилар Палет. Той има четири деца с Джозефин: Майкъл Уейн (23 ноември 1934 г. - 2 април 2003 г.), Мери Антония (Тони) Уейн ЛаКава (25 февруари 1936 г. - 6 декември 2000 г.), Патрик Уейн (роден на 15 юли 1939 г.), и Мелинда Уейн Муньос (роден на 3 декември 1940 г.). Той имаше още три деца с Пилар: Айса Уейн (родена на 31 март 1956 г.), Джон Итън Уейн (родена на 22 февруари 1962 г.) и Мариса Уейн (родена на 22 февруари 1966 г.).

Няколко от децата на Уейн влязоха във филмовата и телевизионната индустрия. Синът му Итън е обявен за Джон Итън Уейн в няколко филма и изигра една от водещите роли в актуализацията на телевизионния сериал „Адам-12“ от 1990-те години.  Внучката му Дженифър Уейн е член на кънтри музикалната група Runaway June. 

Най-бурният му развод е с Есперанса Баур, бивша мексиканска актриса. Тя вярваше, че Уейн и звездата Гейл Ръсел имат връзка, твърдение, което Уейн и Ръсел отричат. В нощта на премиерата на филмът „Ангел и лошият човек“ (1947) има обичайно парти за актьорите и екипа и Уейн се прибира у дома много късно, когато той пристигна, Есперанса е в пиянски гняв и се опита да го застреля, докато той минава през входната врата. 

Уейн има няколко връзки с високопоставени дами, включително с Мерле Оберон, която продължава от 1938 до 1947 г.  След раздялата си с Пилар през 1973 г. Уейн има романтична връзка и живее с бившата си секретарка Пат Стейси (1941–1995) до смъртта си през 1979 г. Стейси публикува книга за живота си с него през 1983 г., озаглавена „Дюк:Любовна история“ („Duke:A Love Story“).

Смърт 

Въпреки че се записва в проучване за ваксина срещу рак в опит да предотврати болестта, [87] Уейн умира от рак на стомаха на 11 юни 1979 г. в медицинския център на UCLA в Лос Анджелис.  Погребан е в гробището на мемориалния парк Пасифик вю (Pacific View) в Корона дел Мар, Нюпорт Бийч. Според сина му Патрик и внука му Матю Муньос, който е бил свещеник в калифорнийската епархия Оранж, Уейн е приел римокатолицизма малко преди смъртта си.  Той иска на надгробната му плоча да пише „Feo, Fuerte y Formal“ („Грозен, Силен и Достоен“).  Гробът му не е маркиран в продължение на 20 години.

Сред актьорите и екипа заснели филма „Завоевателят“ (1956) на място близо до Сейнт Джордж, Юта, 91 души от актьорския състав и екипа развиха някаква форма на рак по различно време. Сред заболелите са Уейн, Сюзън Хейуърд, Агнес Мурхед, Педро Армендарис и режисьора Дик Пауъл. Филмът е заснет в югозападната част на Юта, наблизо са правени последните тестове на американското правителство за ядрени оръжия, в югоизточната част на Невада. Мнозина твърдят, че радиоактивните отпадъци от тези тестове са замърсили местоположението на филма и са отровили екипа работещ там.  Въпреки предположението, че ракът на белия дроб на Уейн от 1964 г. и ракът на стомаха му през 1979 г. са резултат от ядрено замърсяване, той вярва, че ракът на белите дробове е резултат от неговия навик да пуши цигари, по шест кутии на ден.

Избрана филмография

Източници

Библиография

Външни препратки 
 
 

Американски актьори и актриси
Актьори от нямото кино
Американски режисьори
Американски филмови продуценти
Носители на „Оскар“
Носители на Златен глобус
Американски християни
Антикомунисти
Членове на Републиканската партия на САЩ
Айовци
Починали от рак