Михаил Арнаудов
Михаил Петров Арнаудов е български фолклорист, литературен историк, етнограф, редовен член на Българската академия на науките, на Украинската академия на науките, литературната академия „Петьофи“, доктор хонорис кауза е на университетите в Хайделберг (1936) и Мюнстер (1943).

Биография 

Роден е на 17 октомври (5 октомври стар стил) 1878 година в Русе в семейството на Петър Сибинов Арнаудов, търговец на жито от Тетово, чиито корени са от тетовското село Вратница, и Друмка Михайлова Панова от Русе. По-малък негов брат е композиторът и оперен диригент и режисьор Илия Арнаудов. Майка му почива, когато е на осем години, и баща му се жени повторно. Завършва средното си образование в Русе.

Първата публикация на Арнаудов е текстът на зрелостния му изпит по литература, публикуван в русенското списание „Извор“ през 1895 година. Следва славянска филология във Висшето училище (днешния Софийски университет „Свети Климент Охридски“) в София през периода 1895 – 1898 година. Като редовен студент публикува първите си научни статии: „Произход и родина на старобългарския език“ и „Българските народни приказки и тяхното потекло“. По-късно специализира в университетите в Лайпциг и Берлин (1898 – 1900), а през 1900 – 1903 година е учител във Видин и София. През 1904 година защитава докторат по философия, славянска филология и индология в Прага.

От 1908 година Михаил Арнаудов е редовен доцент по обща литературна история в Софийския университет, от 1914 година е извънреден професор, а от 1919 година – редовен професор, като от 1928 година оглавява катедрата по сравнителна литературна история. През 1921 – 1922 година е декан на Историко-филологическия факултет, през 1926 година за кратко е директор на Народния театър, а през 1935 – 1936 година е ректор на Софийския университет. От 1918 година е дописен, а от 1929 година – действителен член на Българската академия на науките, през 1940 – 1943 година ръководи Историко-филологическия клон на академията. От 1922 година е член на Българския археологически институт. Членува в масонската ложа „Светлина“. Член-учредител е на Македонския научен институт.

От юни до септември 1944 година Михаил Арнаудов е министър на народното просвещение в правителството на Иван Багрянов. След Деветосептемврийския преврат през същата година е отстранен от академичните си длъжности и е арестуван. През 1945 година е осъден е от т.нар. Народен съд на доживотен затвор за участието си в кабинета на Багрянов (присъдата е отменена от Върховния съд през 1996 година). През февруари 1946 г. 54 интелектуалци пишат писмо до регентите, министъра на правосъдието и Националния комитет на ОФ с молба той да бъде амнистиран, като се обосновават подробно с неговите научни, обществен и преподавателски приноси. Кръстьо Сарафов саморъчно добавя под текста: „Най-голямата ми радост по случай петдесетгодишния ми юбилей ще бъде амнистирането на професор Михаил Арнаудов“. Реабилитацията обаче става след почти 10 години – на 28 юни 1954 година. След това комунистическият режим му разрешава и да публикува. С решение на Министерски съвет имуществото му е възстановено на 17 май 1960 година. През 1968 г. е удостоен с орден „Народна република България“, първа степен.

Умира на 18 февруари 1978 година в София.

Библиография 

Акад. Арнаудов е автор на повече от 50 монографии, посветени на Паисий Хилендарски, Неофит Бозвели, Васил Априлов, Иван Селимински, Георги Раковски, Любен Каравелов, Тодор Влайков и др. Изследва творчеството на класиците на българската литература – Иван Вазов, Пейо Яворов, Кирил Христов, Йордан Йовков, Димчо Дебелянов и други.

Източници 
 Регионална библиотека „Л. Каравелов“ – Русе. Лицата на Русе – Михаил Арнаудов. Посетен на 9 август 2020.
 Духовното наследство на акад. Михаил Арнаудов, публикация на Регионална библиотека „Л. Каравелов“ – Русе от 16 юни 2020 г.
 От и за Михаил Арнаудов в Своден каталог НАБИС – национален каталог на академичните библиотеки в България
 Арнаудова, Искра. Михаил Арнаудов. Човекът и ученият. Литературна анкета и характеристика, София, 1977.
 Академик Михаил Арнаудов – Ученият и творецът. Сборник с научни изследвания. С.: Академично изд. Проф. М. Дринов, 2006. ISBN 978-954-322-117-2
 Арнаудова, Искра. Един творчески живот. Михаил Арнаудов отблизо. София: Изток-Запад, 2013.
 Димитров, Е. Досието на Михаил Арнаудов. С.: Вулкан 4, 2007. ISBN 978-954-488-109-2
 Димитров, Е. Публицистиката на Михаил Арнаудов. София: Изток-Запад, 2014. ISBN 978-619-152-432-7

Родословие

Външни препратки 
 
 Статии на Михаил Арнаудов в сп. „Литературна мисъл“

Бележки 

Български фолклористи от Македония
Български литературни историци
Български етнографи
Български учители
Български учени от Македония
Български просветни дейци от Македония
Членове на Македонския научен институт
Възпитаници на Факултета по славянски филологии на Софийския университет
Възпитаници на Карловия университет
Ректори на Софийския университет
Академици на БАН
Министри на просветата на България
Български масони
Индолози
Български ориенталисти
Носители на орден „Свети Александър“
Носители на орден „Народна република България“ I степен
Доктор хонорис кауза
Осъдени от Народния съд
Родени в Русе
Починали в София
Хора с архиви в Централния държавен архив
Подсъдими по процеса на Първи състав на Народния съд
Погребани в Централните софийски гробища
По произход от Вратница