Денарий
Денарий (лат. denarius – състоящ се от десет) е древна римска сребърна монета, която се равнявала на 10 медни аса. Била най-използваната монета в обращение.

Денарии започнали да се секат в Древен Рим през 212 или 211 г. пр.н.е. по време на Втората Пуническа война. Първоначално денарият бил 1/72 от римския фунт и теглото му било 4,55 g (327,45 : 72). През 27 г. пр.н.е. по времето на Октавиан Август той намалял до 1/84 фунта (3,9 g) и се равнявал вече на 16 аса.

По време на късната република и ранния принципат, денарият е основна римска валута, но появилите се инфлационни процеси водят до неговото обезценяване. При император Нерон (54 – 68 г.) денарият вече бил равен на 1/96 фунта (3,41 g). При Нерон, Веспасиан и Тит съдържанието на сребро в монетата е намалено. Домициан прави опит да върне стандарта на първите денарии, но в 85 г. той също намалява пробата. Ако през 1 век денарият се изсичал от почти чисто сребро, то през 2 век към състава му започнали да прибавят мед. Траян, Антонин Пий, Марк Аврелий, Комод и Септимий Север последователно намалявали процентното съдържание на благороден метал в сплавта, докато в края на 2 век среброто било само около 50%. Търговците започнали да правят разлика между старите и новите монети и равнявали два нови на един от старите денарии. Появява се и т.нар. „войнишки денарий“ от бяла бронзова сплав, увеличава се и броят на т.нар. „фурета“ – официални фалшификати, направени от бронзово ядро, покрито със сребро. Каракала въвежда двоен денарий – антониниан – който постепенно измества обикновения. Най-разпространената сребърна монета съвсем се обезценила. Редовното сечене на денариите спира при Гордиан III. Аврелиан и Диоклециан за последен път отсичат малка серия от денарии от посребрен бронз. От денария са получили названието си съвременните парични единици динари.

Външни препратки 

 Денарий
 Снимки на различни денарии

Древноримски монети