Агарикални гъби
Агарикалните гъби (Agaricomycetes) са клас базидиеви гъби съдържащ всичките гуглести висши гъби, включително и пърхутки, земните звезди, и др. Поради честата им гуглеста форма (наличие на шапка при плодното тяло) се наричат още „гуглести“. В определен стадий от развитието им се образуват бухалковидни, цилиндрични и др. израстъци – базидии. В този клас попадат над 16 000 вида гъби (около 53% от разред базидиеви гъби.)

Особен интерес представляват диворастящите или култивирани ядливи гъби (печурка, манатарка, кладница, сърнела и др.). Не малка част от тях, които по външни белези приличат на ядливите, са отровни (някои видове мухоморки, дяволска гъба и пр.)

Голяма част от тези гъби са сухоземни и формират плодни тела над почва, дърво, или субстрат за да се улесни разпръскването на техните спори. Някои видове формират взаимна симбиоза (микориза, мутуализъм) с определени растения (Suillus luteus с бор) или други живи организми (Boletus parasiticus с Scleroderma citrinum.) Други са паразити (Armillaria mellea) или просто разлагат мъртъв органичен материал (Omphalotus olearius) чрез сапробионтизъм.

Елементи на Agaricomycetes 
Елементите на този клас гъби може да са налични изцяло или само някои от тях във всеки вид гъба, но за крайната и точна ботаническа класификация е нужно да се познават детайлно!
 Шапка: Нарича се още гугла и формата и е твърде разнообразна (звънчевидна, чадъреста, конусовидна, гроздовидна или храстовидна и др.). Покрита е с ципа (кожица), която е лъжлива тъкан. С различен цвят, често в приливащи тонове в твърде голямо разнообразие на цветове.
 Люспи: Срещат се при някои от видовете гъби и са отличителен белег (големина, цвят, разположение, отделяне и др.).
 Було: В млада възраст на гъбата я покрива изцяло (често под формата на яйце), след узряването на спорите се разкъсва и изчезва напълно или остава да виси под формата на „пръстенче“. При някои видове гъби (сърнела) части от булото остават по шапката под формата на парцалчета.
 Плодно месо: Ценено от кулинарна гледна точка. Намира се между покриващия слой кожица и ламелите на гъбата. Оцветяването му е различно при различните гъби, но по-често е бяло. При много от видовете променя цвета си при натиск или нараняване. Третирането му с някои химични реактиви променя цвета си и дава почти 100% сигурност за вида гъба. То има вкус и мирис, а при някои видове гъби (млечница) при натиск отделя сок (мляко) с различен цвят.
 Ламели: Това е спорообразуващ слой на гъбата. Според вида и формата на ламелите се различават:
 Пластиничести: Ламелите са под формата на пластинки (такива са почти всички отровни гъби) с различна дебелина, цвят и податливост на отделяне.
 Тръбести: Представляват малки тръбички (пори), които се отделят лесно от плодното месо (масловка, манатарка, дяволска гъба).
 Иглести: Под формата на малки ясно изразени иглички (не са известни отровни представители).
 Дупчести: Не се отделят от плодното месо.
 Глеба: При пърхутките, лъжливите пърхутки и др. това е вътрешният спорообразуващия слой в плодното тяло. При продупчване на покритието (перидиум) узрелите спори се разпръскват.
 Спори: Това са образувания на химениалния слой и предназначението им е да дадат живот на нова гъба. На върха на игла се побират милиони спори. Отделят споров прашец с цвят, който е видим за окото.
 Пънче: Формата и цвета му (или липсата му) е характерен белег за вида гъба. Може да е във вид на цилиндър, конус или бухалковидно, понякога липсва изцяло.
 Пръстенче: Формира се след узряване на спорите и разкъсване на булото, обикновено е под формата на „якичка“ под шапката, но може да е разпокъсано, при някои видове липсва изцяло. Обикновено с цвета на шапката.
 Волва: Първоначално покрива цялата гъба, по-късно при узряването се скрива или изчезва (като грудка, кожести обвивки или наподобяващо яйчена черупка).