Кръстю Златарев
Кръстю Христов Златарев е български офицер, генерал-лейтенант от пехотата, командир на 11-а македонска дивизия през Първата световна война (1915 – 1918).

Биография 
Кръстю Златарев е роден на 23 февруари 1864 година в Охрид, тогава в Османската империя. Баща му Христо Кувенджия е свещеник от махалата Кошища. Брат му Андон Златарев е революционер от ВМОРО. На 11 септември 1881 г. постъпва на военна служба. През 1884 г. завършва военното училище в София и на 30 август е произведен в чин подпоручик и зачислен в 13-и пехотен рилски полк на Българската армия.

Сръбско-българска война (1885) 
През Сръбско-българската война (1885) е командир на 3-та рота от запасната дружина на 2-ри пехотен струмски полк. Участва в боевете при Сливница (5 – 7 ноември). Проявява се в боя при Келташ, където, въпреки че е ранен, продължава да се сражава. Награден е с орден „За храброст“ IV степен.

На 30 август 1886 година е произведен в чин поручик, а през 1889 в чин капитан. На 25 февруари 1900 г. е произведен в чин майор и назначен за командир на дружина в 9-и резервен полк. На 27 септември 1904 г. е произведен в чин подполковник. Девет години по-късно е назначен за помощник-командир на 12-и пехотен балкански полк. На 4 септември 1910 г. е произведен в чин полковник.

Балкански войни (1912 – 1913) 
По време на Балканската война (1912 – 1913) като полковник е командир на 29-и пехотен ямболски полк, който се бие край Лозенград, Чаталджа и при Одринската крепост. Командваният от Кръстю Златарев полк се прославя с превземането турския форт Илеритабия на Чаталджанската позиция. За проявената храброст при сраженията е награден с орден „За храброст“ III степен.

През Междусъюзническата война (1913) се сражава срещу гърците при Кукуш и Горна Джумая.

От 1914 г. е командир на бригада в 7-а пехотна рилска дивизия.

Първа световна война (1915 – 1918) 

Участва в Първата световна война (1914 – 1918), като десет дни преди мобилизацията е назначен за командир на 11-а пехотна македонска дивизия. През 1916 година е произведен в чин генерал-майор.

След войната преминава в запаса и на 25 юни 1919 година е произведен в чин генерал-лейтенант.

Генерал-лейтенант Кръстю Златарев загива при атентата в църквата „Света Неделя“ на 16 април 1925 година.

Семейство 
Кръстю Златарев е женен и има 2 деца.

Памет 
На името на Кръстю Златарев е кръстен Гранично контролно-пропускателният пункт „Златарево“, разположен на границата между България и Северна Македония на мястото, където в годините 1915 – 1918 е бил щабът на 11-а пехотна македонска дивизия. На 31 юли 2014 година на ГКПП „Златарево“ с официална церемония е открита паметна плоча в чест на военачалника. Събитието съвпада със 150-годишнината от рождението му и 55 години от разкриването на пункта.

През 1934 г. ямболското село Коемджи гидик е преименувано на Полковник Златарево. Селището носи това име до 1951 г. когато комунистическите власти го преименуват на Златари.

Военни звания 
 Подпоручик (30 август 1884)
 Поручик (30 август 1886)
 Капитан (1889)
 Майор (25 февруари 1900)
 Подполковник (27 септември 1904)
 Полковник (4 септември 1910)
 Генерал-майор (1916)
 Генерал-лейтенант (25 юни 1919)

Награди 
 Орден „За храброст“ III степен и IV степен, 2-ри клас
 Орден „Свети Александър“ II и III степен с мечове по средата, V степен без мечове
 Орден „За военна заслуга“ II степен с военно отличие, 5-и клас на обикновена лента
 Османски медал „За бойни заслуги“, 19 март 1917

Източници 
 
 Недев, С., Командването на българската войска през войните за национално обединение, София, 1993, Военноиздателски комплекс „Св. Георги Победоносец“.

Бележки 

Генерал-лейтенанти от Царство България
Носители на орден „За храброст“ III степен
Носители на орден „Свети Александър“
Носители на орден „За военна заслуга“
Жертви на атентата в църквата „Света Неделя“
Български офицери от Македония
Родени в Охрид
Пети випуск на Националния военен университет „Васил Левски“
Български военни дейци от Балканските войни
Български военни дейци от Първата световна война
Български военни дейци от Сръбско-българската война
Починали в София
Носители на орден „За храброст“ IV степен