Лактоза
Лактозата е дизахарид, състоящ се от две молекули на монозахаридите β-D-галактоза и β-D-глюкоза, свързани чрез β1 – 4 гликозидна връзка. Лактозата е 2 – 8% от сухото вещество в млякото. Наименованието идва от латинската дума за мляко и наставката „-оза“, използвана за наименование на захари. Емпиричната формула на лактозата е C12H22O11, а моларната ѝ маса е 342,3 g/mol. При младите бозайници от чревната лигавица се отделя ензим, наречен лактаза (β1 – 4 дизахаридаза), който разделя молекулата на двете ѝ съставни за абсорбция.

Лактаза 
С израстването на младите животни производството на лактаза постепенно затихва и те вече не могат да усвояват лактозата. Това вероятно е адаптационен механизъм за предизвикване на отбиването на малките. Тази загуба на лактаза при съзряване е също и нормалната особеност при повечето възрастни хора. Много хора с произход от Европа, Близкия изток, Индия и масаите в Източна Африка имат вариант на гена за лактаза, който не се изключва след кърмачеството. Тази адаптация е резултат от доенето на овце, говеда, кози и биволи. Процесът на запазване на кърмаческите характеристики при възрастните е един от най-простите пътища на адаптация и се нарича неотения. Наблюдението, че поне част от хората са се адаптирали към лактозата в диетата на възрастните, може да хвърли съмнение върху някои аргументи на защитниците на палеолитната диета, които твърдят, че човешките метаболитни нужди не са се променили от последния ледников период насам.

Бележки 

Дизахариди
Еволюция
Мляко