Поле (алгебра)
В алгебрата поле (F, +, ·) се нарича множество F, в което са дефинирани две бинарни операции (наричани обикновено събиране и умножение и обозначавани с „+“ и „·“), ако отговаря на следните условия:
 затворено е спрямо двете операции;
 двете операции са асоциативни и комутативни;
 съществуват неутрални елементи спрямо двете операции (най-често наричани „нула“ и „единица“);
 съществуват обратни елементи за всеки елемент спрямо първата операция и спрямо втората за всеки елемент без единичния елемент на първата операция („нулевия елемент“);

Други определения 
Възможни са други определения при използване на термини за множества, частично удовлетворяващи горните условия:
 поле е комутативен пръстен c единица, в който всички ненулеви елементи са обратими;
 поле е комутативно тяло;
 множеството F е поле, ако образува комутативна група по отношение на събирането и всички ненулеви елементи образуват комутативна група по отношение на умножението. В сила са дистрибутивните закони, които свързват двете операции.

Аксиоматично определение за поле 
Множеството A се нарича поле, ако в него са дефинирани две операции (адитивна и мултипликативна) и за всички елементи a, b, c ∈ A са верни следните твърдения:
 a + b = b + a (комутативност на събирането)
 (a + b) + c = a + (b + c) (асоциативност на събирането)
 Съществува елемент 0∈A, за който a + 0 = a за всяко a∈A. (неутрален елемент за адитивната операция)
 За всяко a∈A съществува елемент (-a)∈A, за който a + (-a) = 0 (обратимост на събирането)

 a . b = b . a
 (a . b) . c = a . (b . c)
 Съществува неутрален елемент за мултипликативната операция 1∈A (0≠1): такъв, че a . 1 = a за всяко a∈A.
 За всеки ненулев елемент a∈A съществува елемент (a-1)∈A такъв, че a . a-1 = 1 (обратимост на ненулевите елементи)
 (a + b) . c = a . c + b . c (дистрибутивен закон)

Примери 
  – множеството на рационалните числа,
  – множеството на реалните числа,
  – множеството на комплексните числа,
  – множеството от остатъци по модул p, където p е просто число.
  – крайни полета с  елемента, където p е просто, а k – естествено число.

Характеристика на поле 
Ако в едно поле F съществува естествено число n, за което единичният елемент, събран със себе си n пъти, дава нула, то n се нарича характеристика на полето (с други думи, n е редът на единичния елемент, когато редът е естествено число). В противен случай казваме, че полето F има характеристика 0. Ако характеристиката е различна от нула, то тя е просто число.

Подполе 
Подполе K на поле F се нарича подмножество на F, което съдържа елемента 1 и е затворено относно адитивната и мултипликативната операция.

Просто поле се нарича поле F, което няма собствени (различни от F) подполета. Всяко поле съдържа подполе, което е просто. Когато F има ненулева характеристика p, простото подполе на F е изоморфно на . Ако характеристиката на F е 0, простото подполе на F е изоморфно на .

Абстрактна алгебра