Липница (област Враца)
Лѝпница е село в Северозападна България. Намира се в община Мизия, област Враца.

География 
Село Липница е разположено в Дунавската равнина. Разстоянието до общинския център град Мизия е 12 км, а до областния център град Враца е 52 км. Граничи със селата Крушовица (4 км), Галиче (7 км), Алтимир (8 км) и Ботево (7 км).

През селото минава река Бързина, която се влива в река Скът.

Почвата в землището на Липница е изключително плодородна и населението се занимава основно със земеделие и животновъдство. Основните отглеждани култури са царевица, слънчоглед, пшеница, овес и други.

История 
Обратното преместване е през 1920 година. Причините за преместването са няколко. Основната е, че на мястото, където се е намирало старото село изчезнала водата. Също така старото село се разполагало върху неравна територия, а и нямало място за разширяване на селището. Поради това селото пуска оплакване до Царя и той разпорежда да се намери ново място за и да бъде преместено. На новоизнбраното място се опъват колчета и се оразмеряват новите парцели. Независимо колко е бил богат или беден, селянинът получава дворно място от два декара. В селото няма нито една крива улица. Всички улици са разположени изток-запад или север-юг.

При избухването на Балканската война през 1912 година един човек от Липница е доброволец в Македоно-одринското опълчение.

През лятото на 1950 година в селото се провеждат и женски демонстрации срещу колективизацията.

Кметове 
Списък на кметовете на с. Липница, малко след Освобождението на България:
 Ангел Димитров, 1896-1902, 1904-1909
 Христо Петров, 1902-1904
 Горан Динчов, 1909-1911 (Председател на тричленната комисия и длъжностно лице по гражданско състояние на общината, заедно с Вълчо Христов и Савчо Каменов)
 Вълчо Христов, 1911-1913, 1918-1919
 Цано Диков, 1913-1914
 Иванчо Радулов, 1914-1917
 През 1918 г. - Иванчо Радулов, Вълчо Христов и Димитър Беличков
 През 1920 г. - Цеко Маринов и Георги Тудоров
 Георги Тудоров, 1920-1921
 Иван Донов /Чуков/, 1921-1922
 Марин Христов, 1922-1923
 Горан П. Серчов, 1923-1924
 Недко Цолов, 1924-1925
 Христо Петров, 1925-1926
 Вълчо Дилчов, 1926-1928
 Дико Вълчев, 1928-1930
 Иванчо Коцов, 1930-1931
 Върбан Тодоров, 1931-1932
 През 1932-1933, Георги Д. Заев и Никола Христов Николчов
 Рачо Татарлиев (от гр. Тетевен), 1933-1934
 Тодор Наков (от гр. Враца), 1934-1939
 От 1939 г., Георги Пенчев Ралчев (от с. Добролево) кмет на с. Липница, до 09.09.1944, оставил заедно със С. Наков и Татарлиев, нелоши спомени в селото.
 През 1944 г., Георги Михайлов и Цеко Дечев
 Цеко Дечев, 1944-1945
 Петър Тудоров, 1945-1946
 Христо Йорданов, 1946-1947 – последен кмет
 През 1948 г. Никола Василев - първият председател на ИК на Общинския съвет на 22.03.1948 г.
 Христо Цолов, 1948-1949
 Спас Камалдански, 1949-1955
 Мико Йотов, 1955-1958
 Никола Георгиев(от с.Ботево), 1958-1965
 Марин Наплатарски, 1965-1970 - отново е въведена кметстката институция
 Христо Марков, 1970-1975
 Марин Наплатарски, 1975-1977
 Христо Христов, 1977-1991
 През 1991 г. Тодор Христов - председател на временната управа
 Георги Белински, 1991-1994
 Иван Милев, 1994-1999
 Румен Шопов, 1999-2001, 2001-2003, 2003-2007, 2007-2011, 2011-2015, 2015-2019, 2019-

Забележка: След Деветнадесетомайския преврат през 1934 г., когато Конституцията е суспендирана, а партиите разтурени до 09.09.1944г., кметовете се назначават от областните управители, с изискването да са юристи.

Културни и природни забележителности 
 Съборът на село Липница е през предпоследните събота и неделя на месец юни.
 В покрайнините на селото се намира до неотдавна Гърбавият мост – останки от стар римски мост, възстановен през Възраждането от български майстори. Той е с над триста-годишна история и е част от мемориалния комплекс „Ботев път“, обявен през 1993 година за групов исторически паметник на културата от национално значение. Мостът е занемарен и отново се разрушава.
 На около 200 метра на юг от селото е изграден и мемориален комплекс на загиналите партизани и ятаци през 1944 година, който включва паметник и скривалище, пред които има парк.
 Като цяло културният живот на населението е изключително беден, но все пак има читалище, библиотека, „Клуб на пенсионера“ и самодеен състав, изълняващ народни песни.

В 1936 година е завършена църквата „Св. св. Кирил и Методий“. Зографията в нея е дело на дебърския майстор Велко Илиев, а иконостасът на храма е на дебърските майстори от рода Филипови.

Интересни факти 
 В Липница е убит първият четник от Ботевата чета. Има паметник в началото на селото.
 В селото има много липи. На всяка улица са засадени или липи, или черници. До средата на 80-те години се гледат много копринени буби, които се хранят с листата на черниците.
 Друго интересно за селото е, че в него е имало водогрейка за парни локомотиви. Преди да бъде закрита, теснолинейката Червен бряг – Оряхово минава от там и за местните е било голяма атракция да наблюдават как се зарежда парният локомотив с вода. Парни локомотиви се движат до 1978 година.
 В село Липница има целодневна детска градина, Здравна служба и Дом за възрастни хора.
 Училището и църквата в селото са затворени.
 Всички млади хора се изселват, търсейки препитание в по-големите градове. Като по-голямата част от българските села – и Липница има отрицателен прираст и бързо си отива.

Външни препратки 
  Карта на с. Лехчево и региона
 Богдан Николов „От Искър до Огоста“

Бележки 

Села в област Враца
Населени места в община Мизия