Генерал Инзово
Генерàл Ѝнзово е село в Югоизточна България, община Тунджа, област Ямбол.

География 
Село Генерал Инзово се намира на около 19 km юг-югозападно от областния център град Ямбол. Разположено е в южната част на Ямболското поле в прехода му към Елховското поле, край левия (източния) бряг на река Калница, десен приток на река Тунджа. Климатът е преходноконтинентален, почвите в землището са преобладаващо излужени смолници. Надморската височина в центъра на селото при сградата на читалището е около 143 m, в източния и южния му краища нараства до около 150 – 160 m, а в западния край откъм реката намалява до около 130 m.

През селото минава третокласният републикански път III-7602, водещ на север към село Роза и Ямбол, а на юг през селата Крумово и Голям манастир – към Тополовград. Общински пътища водят от Генерал Инзово на изток към селата Тенево и Маломир, а на запад – към село Видинци.

В землището на Генерал Инзово има три регистрирани язовира.

Населението на село Генерал Инзово, наброявало 2655 души към 1934 г. и 2824 към 1946 г., постепенно намалява до 691 (по текущата демографска статистика за населението) към 2019 г.

При преброяването на населението към 1 февруари 2011 г., от обща численост 870 лица, за 835 лица е посочена принадлежност към „българска“ етническа група, за 3 – към ромска, за 10 – към други, за 5 – не се самоопределят и за 17 не е даден отговор.

Жителите на селото се препитават основно със земеделско производство на зърнени култури, зеленчуци и лозарство.

История 
Селото е възникнало като поселение около чифлик на богат турски земевладелец, но в землището са открити следи и от по-ранни селища. Било е разделено на три махали, една от които на бежанци от Беломорска Тракия. Заради различията между тях в началото браковете между коренното и бежанското население са били редки. Доста по-късно различията все пак са преодолени и днес има само спомени за тях.

След края на Руско-турската война 1877 – 1878 г., по Берлинския договор селото остава на територията на Източна Румелия. От 1885 г. – след Съединението, то се намира в България с името Ак бунар (в превод от турски език Бял кладенец). Преименувано е на Генерал-Инзово през 1934 г., Инзово – през 1951 г. и Генерал Инзово – през 1975 г. Селото е наречено на руския генерал Иван Инзов заради големите му заслуги към българските преселници в Бесарабия.

До началото на 20 век селото е било преобладаващо гръцко. През 1924 – 1925 г. по-голямата част от местното гръцко население се изселва в Гърция, съгласно българо-гръцката спогодба за размяна на населението, в село Либаново (Егинио), област Пиерия, Егейска Македония, където се заселват и гърци от Кавакли (Тополовград).

В Държавния архив – Ямбол, се съхраняват документи от посочени периоди по години (от – до) и във фондове на конкретни фондообразуватели на/за:
 Кредитна кооперация „Надежда“ – село Инзово, 1924 – 1945;
 Народно основно училище – село Инзово, 1898 – 1944;
 Непълна смесена гимназия – село Инзово, 1945 – 1947;
 Общинска здравна служба – село Инзово, 1958 – 1961;
 Народно основно училище (НОУ) „Васил Левски“ – село Инзово, 1928 – 2008 (от 1990 г. – основно училище „Васил Левски“);
 Потребителна кооперация (ПК) „Надежда“ – село Инзово, 1946 – 1976;

В Държавния архив – Ямбол, се съхраняват документи и на/за:
 Трудово кооперативно земеделско стопанство (ТКЗС) „Вишински“ – село Инзово, 1950 – 1959;
 Обединено трудово кооперативно земеделско стопанство (ОТКЗС) „Христо Ботев“ – село Инзово, 1957 – 1995;
– Производствена бригада – село Инзово при АПК – село Тенево, виж фонд № 896 (1976 – 1984);
– Бригада за селскостопанско производство – село Генерал Инзово (1985 – 1989);
– ТКЗС „Мален Даев“ – село Генерал Инзово (1990 – 1992);
– Кооперация за селскостопанска дейност – село Генерал Инзово (1992);
– Кооперация за селскостопанска дейност в ликвидация – село Генерал Инзово (1992 – 1997);
– Обединено трудово кооперативно земеделско стопанство – село Инзово (1959 – 1976).

Религии 
В село Генерал Инзово се изповядва православно християнство.

Обществени институции 
Село Генерал Инзово към 2020 г. е център на кметство Генерал Инзово.

В село Генерал Инзово към 2020 г. има:
 действащо читалище „Н. Й. Вапцаров – 1926“ (основано като читалище „Пробуда");
 пощенска станция;
 дневен център за стари хора;
 пенсионерски клуб.

Културни и природни забележителности 
Селото разполага с етнографски музей, чиято сграда е построена по модел на стара селска къща с прилежащите към нея сгради-навеси за добитъка, хамбар, обор, както и кладенец с градинка и плочник. В интериора на сградата са вплетени събрани от селото реликви от стария бит, ценни документи и стари оръжия.

Генерал Инзово е село с богати духовни традиции. Читалище „Никола Йонков Вапцаров“ създава през 1926 г. първия културен център в района. Библиотеката му има 12000 тома литература и до днес се радва на широк кръг читатели.

Фолклорните изпълнения на ансамбъл „Инзово“ са познати на всички значими фестивали в България – „Копривщица“, „Мараш пее“, „Кенана“, „Петрова нива“ на връх Бакаджик, „Добруджа“ и други.

В Генерал Инзово всяка пролет на Цветница се организира празничен фолклорен фестивал „От Цветница до Гергьовден“.

По случай 250 години от рождението на генерал Иван Никитич Инзов (1768 – 1845), в селото носещо името на генерала е открит първият му паметник в България – по идея на обществениците Олег Михайлов и Стоян Варналиев с подкрепата на община Тунджа.

Образование 
Децата от село Генерал Инзово учат най-вече в град Ямбол.

От учебната 2007/2008 г. училището не функционира.

Забележителни хора 
 Богдан Калчев (р. 1932), български офицер, генерал-майор от Държавна сигурност
 Стоян Варналиев – народен певец

Литература 
Господин Г. Султанов. „История на Генерал Инзово“.

Източници и бележки

Външни препратки 
 Сайт на селото 
 Страница на селото във Facebook

Села в област Ямбол
Населени места в община Тунджа