Сава Савов
Сава Панайотов Савов е български офицер (генерал от пехотата) и политик, военен министър в края на Първата световна война.

Биография 
Сава Савов е роден на 5 декември 1865 г. в Шумен. През 1877 г. завършва първоначалното си образование в Шумен, а през 1882 г. се премества да учи във Варна, където учи последният 5-и гимназиален клас. На 6 септември 1883 г. постъпва във Военно на Негово Княжеско Височество училище, завършва на 30 август 1885 г., произведен е в чин подпоручик и веднага заминава за фронта на Сръбско-българската война (1885) – като командир на рота от 7-и Преславски полк.

Сръбско-българска война (1885) 
По време на Сръбско-българска война (1885) подпоручик Савов продължава да командва поверената му 11-а рота от 3-та дружина на 7-и пехотен преславски полк. Ротата на Савов заема Разградския редут (Сливнишка позиция) на 4 ноември, заедно с 12-а рота. Взема участие в боевете при Сливница на 5 ноември, а на следващия ден ротата му е изпратена да заеме позициите на 10-а рота пред редута. На 7 ноември се провеждат най-тежките битки, като ротата на Савов е разположена в самия редут. По-късно взема участие в Пиротското сражение. За участието си във войната е награден с Княжески орден „Св. Александър“ на военна лента.

През 1886 г. подпоручик Савов е младши офицер във 2-ри пехотен струмски полк и адютант на 2-ра дружина. През 1887 е произведен в чин поручик и е назначен на служба в 1-ви пехотен софийски полк, в който от 1888 до 1891 командва рота, като междувременно през 1890 е произведен в чин капитан. През 1891 г. е назначен за флигел-адютант в свитата на княз Фердинанд (1891 – 1896), като преди сватбата на княза през 1893 г. е флигел-адютант в свитата на княгиня Мария Луиза. През 1895 е произведен в чин майор, а през следващата годна е на значен на служба в 1-ви пехотен софийски полк като командир на дружина, на която служба е до 1898, когато е преместен в 9-и пехотен пловдивски полк. През 1902 г. е назначен за началник на Софийския военен окръг (6-о полково военно окръжие) и през 1903 г. е произведен в чин подполковник.

На 5 януари 1906 г. подполковник Савов е назначен за помощник-началник на Военното на Негово Княжеско Височество училище, на 15 август 1907 г. е произведен в чин полковник, а на 27 февруари 1908 г. е назначен за адютант на царица Елеонора. На 6 октомври 1908 е награден с Народен орден „За военна заслуга“ III степен. През 1910 г. полковник Савов поема командването на 22-ри пехотен тракийски полк.

Балкански войни (1912 – 1913) 
През Балканската война (1912 – 1913) командва 22-ри пехотен тракийски полк, отличава се в боевете при Булаир, Овче поле и Калиманци (по време на Междусъюзническата война). След Балканските войни, през 1913 г. за два месеца е командир на 1-ва бригада от 1-ва пехотна софийска дивизия, а на 14 февруари 1914 е произведен в чин генерал-майор. От 18 декември 1913 г. до 1917 е генерал от свитата на Фердинанд I и маршал на двореца.

Първа световна война (1915 – 1918) 
През Първата световна война (1915 – 1918) генерал-майор Сава Савов е назначен за началник на 5-а пехотна дунавска дивизия (27 ноември 1916 съгласно заповед № 600 по Действащата армия), като встъпва в командването на 3 декември 1916 г. На 20 май 1917 е произведен в чин генерал-лейтенант, а от 28 юли до 22 декември 1917 г. изпълнява длъжността временно командва 3-та армия, като замества боледуващият генерал Стефан Нерезов, като до март 1918 е титулярен командващ. В периода март – юли 1918 командва 4-та армия, на която длъжност е до май 1918 г., когато е извикан в двореца и аташиран към австрийската императорска двойка Карл I и съпругата му Зита.

За участието си във войната е награден със следните османски награди: медал „За бойни заслуги“, златен орден „Имтияз“, орден „Меджидие“ I степен.

На 21 юни 1918 генерал-лейтенант Сава Савов е назначен за Министър на войната, на която длъжност е до 28 октомври 1918 г., когато е уволнен по собствено желание. Докато чака да бъде уважена молбата му за уволнение от войската служи като генерал за специално поръчения и инспектор на пехотата през 1919 година. На 29 юни 1919 г. молбата му е уважена, той е произведен в чин генерал от пехотата и уволнен от служба.  При управлението на Александър Стамболийски през 1923 г. е обвинен от Народното събрание „за пропуск на благоприятните времена и обстоятелства за привършване на войната от 1916-18 год.“

Заема с политическа дейност в Демократическата партия. Сава Савов е народен представител в XXI (1925 – 1927) и XXIII (1931 – 1934) Обикновено Народно събрание.

Генерал от пехотата Сава Савов умира на 18 април 1945 г. в София.

Генерал Савов се жени два пъти, като от първата си съпруга Пенка Михайлова има 3 деца – Михаил (1895), Мария (1897) и Панайот (1905).

Военни звания 
 Подпоручик (30 август 1885)
 Поручик (1887)
 Капитан (1890)
 Майор (1895)
 Подполковник (1903)
 Полковник (15 август 1907)
 Генерал-майор (14 февруари 1914)
 Генерал-лейтенант (20 май 1917)
 Генерал от пехотата (29 юли 1919)

Образование 
 Военно на Негово Княжеско Височество училище (1883 – 1885)

Награди 
 Свети Александър“ на военна лента (1885)
 Военен орден „За храброст“ IV степен, 2-ри клас (1912)
 Народен орден „За военна заслуга“ III степен (6 октомври 1908)
 Военен орден „За храброст“ III степен, 1-ви и 2-ри клас
 Орден „Свети Александър“ III степен с мечове по средата, V степен без мечове
 Народен орден „За военна заслуга“ I степен с военни отличия, IV степен на обикновена лента
 Орден „За заслуга“ на военна лента
 Германски орден „Железен кръст“ I и II степен
 Руски орден „Света Ана“ II и III степен
 Руски орден „Свети Станислав“ II степен
 Австро-унгарски орден „Леополд“ I степен
 Орден „Меджидие“ I степен, Османска империя
 Златен орден „Имтияз“, Османска империя
 Медал „За бойни заслуги“, Османска империя

Бележки

Източници 

 
 
 
 Вазов, В., Животописни бележки, София, 1992, Военноиздателски комплекс „Св. Георги Победоносец“, ISBN 954-509-002-2, с.121
 „Интимните причини за погромите на България“. Спомени на ген. С. Савов и ген. К. Жостов, София, 2000, стр. 9 – 90.

Министри на отбраната на България
Български политици (1918 – 1945)
Български генерали от пехотата
Български военни дейци от Сръбско-българската война
Български военни дейци от Балканските войни
Български военни дейци от Първата световна война
Носители на орден „За храброст“ III степен
Носители на орден „Свети Александър“
Носители на орден „За военна заслуга“
Носители на орден „За заслуга“
Шести випуск на Националния военен университет „Васил Левски“
Родени в Шумен
Починали в София
Носители на орден Железен кръст
Носители на орден „За храброст“ IV степен
Хора с архиви в Държавния военноисторически архив