Курска област
Курска област е субект на Руската Федерация, попадаща в Централния федерален окръг. Площ 29 997 km2 (94-то място по големина в Руската Федерация, 0,18% от нейната територия). Население на 1 януари 2018 г. 1 116 021 души (47-о място в Руската Федерация, 0,76% от нейното население). Административен център град Курск. Разстояние от Москва до Курск 536 km.

Историческа справка 
През 1095 г. град Курск за първи път се споменава в древните летописи. През ХІІІ в. градът е напълно унищожен от нашествието на татарите и възниква отново през 1586 г. като военно-отбранителен пункт. За първи път през 1152 г. в древните летописи се споменава и град Рилск, като има непотвърдени сведения, че градът е съществувал и по-рано от Х век. През 1650 г. като военно-отбранителен пункт възниква крепостта Обоян, която от 1779 г. е призната за град Обоян. През 1664 г. за град е признато селището Суджа, а през 1779 г. селищата: Лгов, Шчигри, Дмитриев и Фатеж. От XVII век южната част от областта е в границите на Слободска Украйна. На 13 юни 1934 г. са образувани Курска област и Воронежка област от бившата Централночерноземна област. На 17 септември 1934 г. Курска област се разделя на две части – на юг Курска област, а на север Орловска област. На 6 януари 1954 г. Курска област отново се дели на две части – на север остава Курска област, а на юг се образува Белгородска област.

Географска характеристика 
Курска област се намира в югозападната част на Европейска Русия, в Централния федерален окръг. На северозапад граничи с Брянска област, на север – с Орловска област, на североизток – с Липецка област, на изток – с Воронежка област, на югоизток – с Белгородска област и на югозапад и запад – с Украйна. В тези си граници заема площ от 29 997 km2 (94-то място по големина в Руската Федерация, 0,18% от нейната територия).

Областта е разположена в централната част на Източноевропейската равнина, по югозападните склонове на Средноруското възвишение, в лесостепната зона. В най-високите централни части (височина до 275 m) са разположени Фатежко-Лговските, Обоянските и Тимско-Щигровските (вододела между водосборните басейни на Днепър и Дон) височини. Релефът ѝ е ерозионен, силно разчленен от оврази и суходолия, като най-гъста е мрежата от оврази на север, а също и покрай десните брегове на реките Сейм, Свапа и Псьол.

Климатът е умереноконтинентален. Средна януарска температура от -7,7 °C на запад (село Тьоткино) до -9,4 °C на север (сгт Понири), средна юлска от 18,8 °C на север до 19,4 °C на запад. Годишната сума на валежите варира от 550 – 600 mm на югозапад, до 480 – 500 mm на изток и югоизток, като около 70% от тях падат през периода от април до октомври, през лятото често като порои. През пролетта често духат сухи източни и югоизточни ветрове. Вегетационния период (минимални денонощни температури 5 °C) продължава от 182 – 188 дни на север до 187 – 193 дни на юг.

В областта има около 900 реки (с дължина над 1 km) с обща дължина около 7,6 хил. km. Те принадлежат към водосборните басейни на две големи реки – Днепър (78% от територията на областта) и Дон (22%, източната част). Към басейна на Днепър принадлежат реките Сейм (526 km в пределите на областта, ляв приток на Десна, която е ляв приток на Днепър) с притоците си Свапа, Тускар, Реут, Рат и др. и горното течение на Псьол (ляв приток на Днепър), а към басейна на Дон – реките Оскол (най-горното течение, ляв приток на Северски Донец, която е десен приток на Дон). Подхранването им е смесено с преобладаване на снежното. За тях е характерно високо пролетно пълноводие, лятно-есенно маловодие и ясно изразено зимно маловодие. Замръзват в края на ноември или началото на декември, а се размразяват в края на март или началото на април.

В Курска област има около 1800 естествени и изкуствени водоеми с обща площ около 205 km2 и те са предимно крайречни езера – старици. Най-голямото езеро в областта е езерото Макове с площ едва 1,31 km2, а всички останали са много по-малки. Изкуствените водоеми са значително по-големи от естествените. Най-големи са: Староосколското водохранилище на река Оскол, разположено на границата с Белгородска област, Курското и Курчатовското водохранилища на река Сейм.

Курска област е разположена в лесостепната зона. Най-разпространени са различните разновидности на черноземните почви, а на северозапад – сивите горски почви. Около 69% от територията на областта са обработваеми земеделски земи, като естествената растителност се е съхранила само в някои защитени местности. Горите заемат около 8% от територията ѝ, като на северозапад залесеността достига 13 – 14%, а на изток 1 – 2%. По долините на реките, в пониженията и овразите преобладават широколистните гори от дъб, ясен, липа, клен, а иглолисти се срещат на отделни участъци по пясъчните тераси на по-големите реки. Животинският свят е беден.

Население 
На 1 януари 2018 населението на областта наброява 1 116 021 души (47-о място в Руската Федерация, 0,76% от нейното население). Гъстота на населението – 37,2 души/km2(2018 г.) (40,2 души/km2 – 2005 г.).

Административно-териториално деление 
В административно-териториално отношение Курска област се дели на 5 областни градски окръга, 28 муниципални района, 10 града, в т.ч. 5 града с областно подчинение (Железногорск, Курск, Курчатов, Лгов и Шчигри) и 5 града с районно подчинение и 22 селища от градски тип.

Селско стопанство 
Растениевъдството е 70% от тази индустрия. Отглеждат ръж, пшеница, ечемик; и също фуражни, технически култури; картофи и зеленчуци.

Известни жители на Курска област 
 Серафим Саровский – руски монах, църковен деятел и почитан светец от руския народ.
 Александър Руцкой – политик

Източници

Външни препратки 
 Официален сървър на Администрацията на Курска област