Александър Стамболийски (село)
Алекса̀ндър Стамболѝйски е село в Североизточна България, община Генерал-Тошево, област Добрич.

География 
Село Александър Стамболийски се намира в Южна Добруджа, разположено на територия с равнинно-хълмист релеф. Посред него минава стръмен, дълбок, сух, тесен около 100 м дол, граничещ в двата си края с широколистна гора. При продължителен дъжд долът се изпълва с вода,  преминаваща чрез 2 успоредни стоманобетонни тръби - всяка с диаметър около един метър, под стръмен, с остри завои, път с трошенокаменна настилка. Откъм северозападна страна на дола има изоставени от близо половин век кладенци пълни с питейна вода - всеки един от които е дълбок около 80 м, като горния край на всеки един от тях е обезопасен или чрез стоманобетон, или чрез късове скала, или чрез стоманени части от земеделска почвообработваща техника. На около 6 км на север от него отстои границата с Румъния, а на около 16 км на изток – брегът на Черно море при гранично село Дуранкулак.

На север пътна асфалтирана отсечка от около 2 км свързва селото с асфалтиран междуселищен третокласен път номер 2904, преминаващ на изток през селата Бежаново, Захари Стояново и Стаевци към село Дуранкулак, а на запад – през селата Спасово, Рогозина, Чернооково и Кардам – към общинския център Генерал Тошево.

Климатът е умерено континентален.

Плодородните почви и подходящият климат в района благоприятстват развитието на земеделието и животновъдството.

Характерно за земеделските поземлени имоти – освен значителните им размери и правилната форма, е наличието на полезащитни горски пояси с ширина от 10 – 12 м до около 30 м по границите на повечето от тях или по границите на групи имоти.

Надморската височина в центъра на селото е около 84 м.

Населението на селото – според данните в Националния регистър на населените места, е показано в таблицата „Население по години“.

История 
Най-ранни сведения за селото се откриват в турския данъчен регистър на овцевъдите от 1573 г. В него е отбелязано, че в селото – тогава записано Сахтиянлу, има 8 овчари, които дължат 295 овце като данък на държавата. В данъчен регистър от 1676 г. селото е записано Сахтианлък, с което име е записано и през 1873 г. и което име се запазва до 1906 г., когато с указ № 462 от 21 декември 1906 г. селото е преименувано на Симеоново в памет на Цар Симеон I Велики. През периода от 1913 г. до 1940 г. селото е в границите на Кралство Румъния.

На 25 септември 1941 местни жители основат производителна земеделска стопанска кооперация „Жетвар“. С министерска заповед № 5530, обнародвана на 17 септември 1947 г., село Симеоново е преименувано на Александър Стамболийски.

Поминък 
Основен поминък за малкото хора, останали в селото към края на второто десетилетие на 21 век, е земеделието и животновъдството. Селото има голяма мера (пасище), което позволява отглеждане както на едър рогат добитък, така и на овце и кози. Обработваемата му земя надхвърля 10000 дка, като се обработва от крупни земеделски стопани от спасовския край.

Редовни събития 
Съборът на селото се провежда всяка година на 14 юни.

Източници 

Села в област Добрич
Населени места в община Генерал Тошево
Обекти, наречени на Александър Стамболийски