Специфична електропроводимост
Специфичната електропроводимост е физическо свойство на веществата. Това е проводимостта на проводник от даденото вещество със сечение 1 m2 и дължина 1 m. Означава се с гръцката буква σ (сигма). Измерва се в S/m (сименси на метър).

Когато се говори за „проводимост на вещество“, най-често се има предвид именно специфичната му електропроводимост.

Електропроводимост или специфична електропроводимост е мярка за способността на дадено вещество да провежда електрически ток. Когато електрическа потенциална разлика (електрическо напрежение) е подадено върху (по дължината на) даден проводник, то неговите подвижни заряди (токоносители) започват да се движат насочено, т.е. започва да тече електрически ток. Специфичната проводимост σ се определя като отношението на токовата плътност  и интензитета (напрегнатостта) на електрическото поле :

.

Съществуват вещества, при които електрическата проводимост е анизотропна, при което σ е 3×3 матрица (или тензор от ранг-2), която в общия случай е несиметрична.

Електропроводимостта е обратнопропорционална на специфичното съпротивление ρ:

Класификация на веществата според електропроводимостта им 
Твърдите вещества могат да се класифицират според тяхната електропроводимост като проводниции, полупроводници и изолатори (диелектрици). Металите са типични проводници и електропроводимостта им нараства с понижаване на температурата.

Полупроводниците могат да се разделят на полупроводници със собствена проводимост (напр. германий или силиций), и на примесни полупроводници. При полупроводниците електропроводимостта нараства с повишаване на температурата, а в някои случаи – и с осветеността. Изолатори са напр. високотопими оксиди като силициев или магнезиев оксид, двуалуминиев триоксид, пластмаси и др.

Специфична електропроводимост на някои вещества

Вижте също 
 Ом
 Електрическа проводимост
 Специфично електрическо съпротивление

Източници 

Електромагнетизъм