Александър Вутимски
Александър Коцев Вутов, с псевдоним Александър Вутѝмски, е български поет, сред първите автори на творби с хомосексуална тематика и естетика в българската поезия.

Биография 
Вутимски е роден в Своге и до 10-годишна възраст живее в родния си град. След загубата на близките си – майка, баща, двама братя, – починали в продължение на една година от туберкулоза, се премества в София. Отначало живее при сестра си, която също умира от туберкулоза през 1937 година, а после при единствено оцелелия си брат Кирил. В 1937 година завършва Първа софийска мъжка гимназия. От 1938 година учи класическа филология в Софийския университет, но заболява от туберкулоза и след една година прекъсва учението си. В периода 1939 – 1943 година сътрудничи на списание „Златорог“. Лекува се безрезултатно в различни санаториуми в страната, от пролетта на 1941 година – в санаториума на Сурдулица. Умира на 23 септември 1943 година.

Литературната награда „Александър Вутимски“ се връчва в негова памет.

Творчество 

Първото му отпечатано стихотворение е „Пак самичко“ от 1935 година, но първият му сериозен поетически дебют е стихотворението „Улицата“ Началните творчески изяви на Вутимски са свързани с ученически и други леви издания – „Ученически подем“, „Звън“, „Светлоструй“, „Трезва младеж“ и др. Участва заедно с Александър Геров, В. Осиковска, Л. Йорданов и Ем. Манов в издадения от тях литературен сборник „Праг“ (1938); като студент – в литературен сборник „Жажда“ (1939). Публикува и в „Млад кооператор“, „Кооперативна просвета“, „Росица“, „Вестник на жената“; подписва се Ал. Вутов, Ал. Коцев, Ал. Вълканов. От май 1939 година редовно сътрудничи в издаваното от Владимир Василев списание „Златорог“, където са публикувани най-значителните и най-зрелите стихотворения на поета, подписани с псевдонима Александър Вутимски.

Вутимски е сред първите автори на творби с хомосексуална тематика и естетика в българската поезия.

Вутимски не успява да издаде приживе своя стихосбирка; остава неиздадена и художествената му проза, запазена в машинописен препис – 15 кратки есета, писани през 1941 – 1943 г. – „За простотата“, „За силата“, „За парите“, „За радостта“, „За красотата“, „За равенството“, „За най-смирените“.

През 2020 година излиза двуезичното издание „Синьото момче“, като стиховете в него са преведени на испански език от Марко Видал.

Памет 
През 2006 година община Своге и Съюзът на българските писатели учредяват в негова памет литературната награда „Александър Вутимски“

Съчинения 
 Стихотворения, 1960
 Избрани произведения, 1970
 Избрани произведения, 1979
 Не съм затворен кръг, 1983, изд. „Христо Г. Данов“
 Сатурнов пръстен. Избрани стихотворения, изд. „Сребърен лъв“, 1994
 Синьото момче разказва..., УИ „Св. Климент Охридски“, 2002
 Скитникът и враните, изд. „Захарий Стоянов“, 2005
 Опушена спирка, изд. „Верен“, 2008
 El muchacho azul/Синьото момче (двуезично издание на български и испански), 2020

Библиография 
 Сугарев, Едвин. (2009) Поезията на Александър Вутимски: паралелни прочити. София: изд. Алтера. ISBN 978-954-9757-22-4

Бележки

Външни препратки

Творчество и биография 

 От и за Александър Вутимски в Националния каталог на академичните библиотеки в страната НАБИС
 Стихотворения, разкази и есета на Александър Вутимски в Литературен клуб
 Стихотворения на Вутимски в Словото
 Биография на Вутимски в Литернет
 Андрей Ташев, „Александър Вутимски“, Речник на българската литература след Освобождението, Институт за литература на БАН

Статии 
 Димана Иванова, „О-хи-ку-сан“ на Александър Вутимски или за хомосексуалното като онтологично-скрито“, LiterNet, 14 септември 2008
 Иван Янчев, „Александър Вутимски: „Било е сън момчето от сребро...“, „Родна реч“, 2002, кн. 1 – 2
 Стоян Вълев, „Роден е Александър Вутимски – ничий поет“, knigi-news.com, 30 юли 2007
 „89 години от рождението на Александър Вутимски“, Kafene.bg, 30 юли 2008
 „Посветиха филм на Александър Вутимски“, в. Стандарт“, 5 март 2002

Български поети
Български писатели
ЛГБТ писатели от България
Родени в Своге
Починали в Сурдулица
Починали от туберкулоза
Хора с архиви в Централния държавен архив