Роберто Баджо
Роберто Баджо (). Роден е на 18 февруари 1967 г. в Калдоньо, Италия) е италиански футболен играч и един от най-добрите нападатели в света за 90-те години. През 1993 г. е провъзгласен едновременно за най-добър футболист на Европа (носител на Златната топка) и Футболист на годината на ФИФА. Той е сред най-забележителните футболисти по време на световното първенство по футбол през 1994 г. Интересен факт за него е, че е отдаден будист, нещо нетипично в Италия.

Отбори 
 Виченца (1981 – 1985) (изиграл 36 мача и вкарал 13 гола)
 Фиорентина (1985 – 1990) (94 мача, 39 гола)
 Ювентус (1990 – 1995) (141 мача, 78 гола)
 Милан (1995 – 1997) (51 мача, 12 гола)
 Болоня (1997 – 1998) (30 мача, 22 гола)
 Интер (1998 – 2000) (41 мача, 9 гола)
 Бреша (2000 – 2004) (95 мача, 43 гола)

Престой в Ювентус 
След Световното първенство в Италия през 1990 г. започва престоят му в Ювентус, който продължава пет години (78 гола в първенството на Италия, отбелязани с черно-бялата фланелка). Закупен за 10 милиона евро (рекорден трансфер за времето си), с фланелката на Ювентус Баджо печели едно „Скудето“, една купа на Италия и една купа на УЕФА.

През първата година в клуба, под ръководството на Джиджи Майфреди, Баджо отбелязва 27 гола, между които и единствения гол в полуфиналния мач реванш от турнира за КНК срещу Барселона, който обаче се оказва недостатъчен и Ювентус отпада с общ резултат 1:3. Клубът завършва първенството извън местата даващи право за участие в турнира за Купата на УЕФА. През този сезон, остава запомнящ се първият му мач срещу бившия му клуб, на 7 април 1991 г., във Флоренция, спечелен от Фиорентина с 1:0. В тази среща Баджо отказва да изпълни дузпа срещу бившите си съотборници. След като бива заменен излиза от игрището и отива да поздрави феновете на Фиорентина, с дадено му от работник на стадиона шалче на отбора, и е аплодиран от целия стадион.

През следващия сезон на кормилото на Ювентус се завръща Джовани Трапатони. Отборът отпада от турнира за купата на Италия и остава втори в първенството, след Милан. През сезон 1992 – 93 Милан печели титлата за втора поредна година, Баджо завършва сезона с 21 гола и капитанската лента на ръка. В турнира за купата на УЕФА, на полуфинала срещу ПСЖ, Баджо се разписва на два пъти, за победата с 2:1, както и отбелязва единственото попадение в реванша и извежда отбора си до финал. Във финала срещу Борусия Дортмунд отбелязва по два гола за победите в двата мача съответно с 3:1 и с 3:0, а в края на сезона печели Златната топка за най-добър играч в Европа, както наградата на ФИФА за футболист на годината.

Между 1992 и 1995 г. Баджо получава пет сериозни травми: счупено ребро, скъсано ахилесово сухожилие, херния, скъсано сухожилие на дясното коляно и разтежение на лявото коляно. През декември 1994 г. в класацията за най-добър футболист на Европа остава втори след Христо Стоичков, а в класацията за най-добър футболист на годината на ФИФА – трети отново след българина и след победителя – бразилеца Ромарио.

След последната травма, за която Баджо решава да не се подлага на операция, той отсъства от терените почти пет месеца. Въпреки това след завръщането си в игра, отбелязва няколко решителни гола и помага за спечелването както на „Скудетото“, така и на купата на Италия. Дългото му отсъствие обаче дава повече възможност за игра на младия Алесандро Дел Пиеро. Впоследствие новият треньор на Ювентус – Марчело Липи, решава да гласува повече доверие на изгряващата звезда на младежа, което води до продажбата на Роберто Баджо в Милан през лятото на 1995 г., въпреки протестите на феновете.

Награди 
 Шампион на Серия А: 1995, 1996
 Носител на Купа на Италия: 1995
 Носител на Купа на УЕФА: 1993
 European Footballer of the Year: 1993
 FIFA World Player of the Year: 1993
 ФИФА 100: 2004

Статистика

Клубна

Международни

Източници 

Носители на „Златна топка“
Италиански футболисти
Футболисти на Милан
Футболисти на Интер Милано
Футболисти на Ювентус
Футболисти на Фиорентина
ФИФА 100
Будисти
Посланици на добра воля на ФАО
Родени в Калдоньо