Филология
Филологията е наука, която съчетава изучаването на езика (научна област лингвистика) и литературата (научна област литературознание).

Нейните клонове могат да имат за предмет на изучаване областта на конкретен език – например българска филология и немска филология, близки езици - славянска филилогия и романска филология, или групи езици - класическа филология (старогръцки и латински), ориенталистика и др.

Филология се използва в смисъл на изследване на текстове, главно стари, на историческа лингвистика (диахронна) или като изследване на езици и на текстове, създадени на тях, включвайки области като езикознание, литературознание, както и фолклористика, етнография, странознание, митология и др. Това е вид изучаване на езика и литературата, популярен от XIX век (виж Младограматическа школа).

Освен научна област, това е и учебна специалност и дисциплина, включително в България.

Филология и лингвистика 
Заради фокуса върху историческото развитие (диахронен анализ) терминът филология започва да се използва от някои в контраст на лингвистиката. Това се дължи на развитието през XX век, започнато от Фердинанд дьо Сосюр, и неговото настояване за важността на синхронния анализ, от което по-късно възникват структурализмът и чомски-лингвистиката, с нейното сериозно наблягане върху синтаксиса.

Етимология 
Терминът филология произлиза от гръцкото съществително φιλολογία (philologia) , което на свой ред от думите φίλος (philos), означаваща „обичан, скъп, приятел“ и λόγος (logos), означаваща „наука, дума, говор, слово, мислене, причина“ и описваща любовта към ученето, литературата, както и аргументацията и мисленето, разсъждаването върху поредица от дейности, спадащи към понятието λόγος. Терминът се предава в латински като philologia, а по-късно в среднофренски започва да означава „любов към литературата“. В английски придобива употреба през XVI век.
 
Прилагателното φιλόλογος (philologos) в койне е означавало „обичащ да дискутира и да се аргументира, разговорлив“, като също е предпоставяло изключителна софистичност, като желание за аргументация пред любовта към чистата мъдрост – φιλόσοφος (philosophos).

През V век, в посткласическата литература (Мартиан Капела, De nuptiis Philologiae et Mercurii) philologia се превръща в алегория за литературна ерудиция: идея, възобновена в късната средновековна литература (Чосър, Lydgate).

През XVIII век започва да придобива значението на наука (Фридрих Аугуст Волф, 1777).

През XIX век значението „любов към ученето и литературата“ е сведено до „изучаване историческото развитие на езиците“ (историческа лингвистика), благодарение на бързия прогрес, постигнат в разбирането на звуковите закони и езиковата промяна. Тогава е т. нар. „златна ера във филологията“, продължила до края на XIX век, или с други думи "от Фридрих Шлегел до Ницше".  В британския английски, philology (филология) се запазва основно като синоним на „историческа лингвистика“, докато в езика на САЩ, има по-широко значение: най-вече на „изучаване граматиката, историята и литературната традиция на даден език“ .

Видове филологии

Славянски филологии 
 Балканистика
 Българска филология
 Полска филология
 Руска филология
 Славянска филология
 Словашка филология
 Сръбска и хърватска филология
 Украинска филология
 Чешка филология

Романски филологии 
 Испанска филология
 Италианска филология
 Португалска филология
 Румънска филология
 Френска филология

Други видове 
 Арабистика
 Арменистика
 Германистика
 Индология
 Иранистика
 Китаистика
 Класическа филология
 Кореистика
 Тюркология
 Унгарска филология
 Японистика

Източници