Език (анатомия)
Езикът () е анатомичен мускулест орган разположен в устната кухина. Има розов цвят.

Анатомично устройство

Части 
Езикът е изграден от три части:
 Корен (), който е срастнал с пода на устната кухина и зад него залага епиглотиса на ларинкса.
 Връх (), под който се намира юздица (), а встрани от нея пъпковидни образувания (), на които се отварят каналите на подезичната и поддолночелюстната слюнчена жлеза.
 Тяло (), притежаващо две повърхности – долна () и гръб (), които се срещат в заоблен ръб (). По гръбната повърхност има надължна бразда () и отворена напред V-образна бразда (), зад която лежи задънен отвор (), и езиковата сливица ().

Мускули 

Езикът е изграден от мускули, които са разположени в различни посоки., придаващи му голяма подвижност при разпределяне на храната и говорът. Мускулите биват скелетни и собствени.
 Скелетни мускули – прикрепват се към подезичната кост, долната челюст и шиловидния израстък на слепоочната кост. Това са:
 M. genioglossus – започва от мандибулата и тегли езика напред и надолу.
 M. hyoglossus – започва от подезичната кост и тегли езика назад и надолу.
 M. styloglossus – започва от proc. styloideus на черепа и тегли езика назад и нагоре.
 Собствени мускули – те променят формата на езика при поемане на храната, дъвкане и говорене. Изградени са от вертикални (), напречни () и надлъжни () мускули. Последните биват горни и долни.

Хистологичен строеж 
Отвън езикът е покрит с лигавица (), която съдържа слюнчени жлези (). Съединително-тъканния лигавичен слой на езика () е съставен от апоневроза () и преграда () към които се прикрепват мускулите. Характерни образувания на лигавицата са езиковите папили (), които са пръснати по цялата му повърхност, по ръбовете и в задния край. Те представляват различни по форма изтлачвания на lamina propria, покрити с частично вроговен епител. Има две групи папили: механични и вкусови.

 Механичните папили биват нишковидни и конични.
 Нишковидни папили () – те са най-многобройни, разполагат се по гръбната повърхност на езика и имат механични и тактилни функции.
 Конични папили () – те са по-малко на брой и се отличават от нишковидните папили с по-широката си основа.
 Вкусовите папили биват гъбовидни, листовидни и жлебовидни.
 Гъбовидни папили () – имат гъбовидна форма и се разполагат предимно по страничните ръбове и гърба на езика. Техният епител е невроговен поради което имат червеникав цвят. В тях се наблюдават вкусови луковици.
 Листовидни папили () – намират се по ръбовете на езика и имат широка основа. Те са малко на брой и съдържат вкусови луковици.
 Жлебовидни папили () – те са най-големите папили на езика. Те са 6 до 12 на брой и се располагат пред sulcus terminalis. Лигавицата на браздата съдържа вкусови луковици и серозни жлези.

Вкусовият орган представлява съвкупност от всички вкусови луковици, които се разполагат в различните вкусови папили на езика, както и по повърхността на епиглотиса, фаринкса, мекото небце, бузите. Вкусовите луковици имат формата на елипса, съдържат рецептори за вкус, и са изградени от вкусови и опорни клетки.
 Опорните клети изграждат стената на вкусовата луковица и изпълняват опорна функция.
 Вкусовите клетки са силно удължени по форма. На анималния им полюс има микровили. Последните са изградени от микрофиламенти, достигащи до вкусовата луковица.

Лигавицата върху корена на езика съдържа струпвания от лимфни фоликули, които образуват езиковите сливици (). Повърхността им е неравна, тъй като епителът образува вдавания () в които се отварят серозните жлези ().

Кръвоснабдяване 

Езикът се кръвоснабдява от arteria lingualis.

Инервация 
Мускулите на езика се инервират от n. hypoglossus.

Сетивната инервация на предните 2/3 от езика е от n. lingualis, а за останалата задна 1/3 – от n. glossopharyngeus и n. vagus.

Физиология 
Обикновено действието на храната се разпростира върху цялата повърхност на езика. По този начин човек усеща комбинации от някои от основните вкусове за сладко, кисело, солено или горчиво.

Течностите или веществата, разтварящи се в слюнката, влияят върху отделните вкусови клетки и задействат импулси в невроните, прикрепени към всяка вкусова луковица. Макар че е възможно две клетки в една и съща луковица да са „настроени“ да реагират на различни вкусове, клетките на върха на езика са чувствителни предимно към сладките и солените вкусове, тези по страните на езика – към киселото, а онези в задната част – към горчивото. Ако временно загубим част от вкуса си, като например след изгаряне на част от луковиците с горещо кафе, можем да разчитаме, че до 7 дена те ще бъдат заменени с нови. Въпреки че тези клетки непрекъснато умират и се заменят, с възрастта някои от вкусовите луковици умират безвъзвратно, така че във вкусовото ни сетиво настъпва необратима промяна.

Особености при животните

Вижте също 
 Вкус
 Набразден език

Източници 

Устна кухина