Никифор Никифоров
Никифор Петров Никифоров е български офицер (генерал-лейтенант), командир на 6-и пехотен полк през Сръбско-българската война, военен министър в периода (1911 – 1913), включително по време на Балканската война (1912 – 1913).

Биография 
Никифор Никифоров е роден на 12/24 април 1858 г. в семейството на богат търговец в Ловеч. Учи в родния си град, а после в Германия и Австрия. Завръща се в Ловеч и помага на баща си в търговията.

Никифоров завършва първия випуск на Военното училище в София (1879). През ноември е произведен в чин подпоручик и зачислен първоначално в 13-а пехотна плевенска дружина, а след това в 1-ви пехотен полк (1881 – 1884), където е ротен командир. На 30 август 1882 г. е произведен в чин поручик, през 1883 г. е изпратен на практическа служба в Одеса в руската армия. През 1884 г. завършва Офицерска стрелкова школа в Ораниенбаум, Русия. На 30 август 1885 г. е произведен в чин капитан. На 16 септември 1885 г. е назначен за командир на дружина в 1-ви пехотен полк.

През Сръбско-българската война (1885) година е командир на 6-и пехотен търновски полк, с който участва в боевете при Драгоман, Цариброд (11 – 12 ноември) и при овладяването на Пирот (14 – 15 ноември). Награден е с орден „За храброст“ IV степен.

През 1886 г. командва 10-и пехотен полк, който участва в потушаването на проруския преврат срещу княз Александър I Батенберг. На 1 април 1887 г. е произведен в чин майор и назначен за командир на 9-и пехотен полк и 4-та пехотна бригада (1887 – 1890).

От 1890 до 1894 г. Никифор Никифоров е инспектор на пехотата, началник на 4-та пеша бригада, като на 2 август 1891 г. е произведен в чин подполковник,. На 3 август 1895 г. е произведен в чин полковник и назначен за началник на Административния отдел и на Канцеларията на Военното министерство (1895 – 1904), като през 1900 г. е произведен в чин генерал-майор. От 1904 до 1910 г. е дипломатически агент (след 1909 г. – пълномощен министър) на България в Германия и Сакс-Кобург-Гота със седалище в Берлин.

След завръщането си в България Никифор Никифоров става военен министър в кабинета на Иван Евстратиев Гешов (1911 – 1913), а в навечерието на Балканската война е произведен в генерал-лейтенант. След Междусъюзническата война на 4 август 1913 г. преминава в запаса. Той е и деятелен член на Ловчанското културно благотворително дружество в София.

На 2 август 1912 година, по случай 25-годишнината от идването си в България, цар Фердинанд произвежда 6 души генерал-майори в чин генерал-лейтенант. Никифоров е сред тях. Това е първият случай в историята на Третото българско царство, когато званието генерал-лейтенант е дадено на действащи офицери. Дотогава е давано само на офицери от запаса. За политическата си дейност по време на войните за национално обединение, ген.Никифоров е обвинен от Народното събрание при управлението на Александър Стамболийски.

Генерал-лейтенант Никифор Никифоров умира на 12 август 1935 година в София.

Семейство 
Никифор Никифоров е брат на политика Христо Никифоров и чичо на неговия син Стоян Никифоров.

Библиография

Военни звания 
 Прапоршчик (10 май 1879)
 Подпоручик (1 ноември 1879, преименуван)
 Поручик (30 август 1882)
 Капитан (30 август 1885)
 Майор (1 април 1887)
 Подполковник (2 август 1891)
 Полковник (2 август 1895)
 Генерал-майор (15 ноември 1900)
 Генерал-лейтенант (2 август 1912)

Награди 
 Военен орден „За храброст“ IV степен, 2 клас
 Княжеский орден „Св. Александър“ II, III и IV степен
 Народен орден „За военна заслуга“ I степен с военно отличие
 Орден „За заслуга“
 Германски орден „На короната“ I степен
 Румънски орден „Корона“ I степен
 Сръбски орден „Таково“ I степен
 Австро-унгарски орден „Франц-Йосиф“ I степен
 Пруски орден „Червен орел“ II степен
 Персийски орден „Лъв и слънце“ I степен

Бележки

Източници 
 
 Генерал Никифор Никифоров в сайта Изгубената България

Министри на отбраната на България
Генерал-лейтенанти от Царство България
Посланици на България в Германия
Български военни дейци от Сръбско-българската война
Български военни дейци от Балканските войни
Носители на орден „За храброст“ IV степен
Носители на орден „Свети Александър“
Носители на орден „За военна заслуга“
Носители на орден „За заслуга“
Първи випуск на Националния военен университет „Васил Левски“
Родени в Ловеч
Починали в София
Хора с архиви в Централния държавен архив
Хора с архиви в Държавния военноисторически архив