Ръмби
Ръ̀мби (; (или в местния долнопреспански диалект Ро̀би, , Лем̀ос, до 1926 година Ράμπη, Ръмби, ) е село в Република Гърция, център на дем Преспа, област Западна Македония.

География 
Селото е разположено на 50 километра северозападно от град Лерин (Флорина) в подножието на планината Бела вода близо до Голямото Преспанско езеро. През селото минава Стара река (Палиорема), която извира от Пелистер и след 10 километра се влива в Преспанското езеро.

История

В Османската империя 
Църквата „Сретение Господне“ в селото е от XVI век и е обявена за защитен паметник. Храмът „Света Петка“ в Ръмби е от XIX век и е обявена за защитен паметник.

В края на XIX век Ръмби е смесено българо-арнаутско село. Селото е чифлик, владение на бейове от Колония, които владеят и Асамати, Претор, Слимница и Наколец. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873, Рамна е посочено като село в каза Ресен с 48 домакинства и 90 жители мюсюлмани и 58 българи.

Според статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) в 1900 година в Ръмби живеят 196 българи и 100 арнаути. След Илинденското въстание в началото на 1904 година цялото село минава под върховенството на Българската екзархия. Според официални османски данни по време на въстанието в селото изгарят 25 турски къщи.

По данни на секретаря на екзархията Димитър Мишев („La Macédoine et sa Population Chrétienne“) в 1905 година в Ръмби има 256 българи екзархисти и 156 албанци. Българската църква „Св. Петка“ е построена през 1896 година върху основите на старата църква, а в околността на селото има руини на други църкви.

Жителите на Ръмби участват активно в съпротивата на ВМОРО срещу турската власт и в Илинденското въстание. На 12 септември 1903 година селото е опожарено от османските войски. Убити са 6 души от селото.

В Гърция 

През Балканската война в 1912 година в селото влизат гръцки части и след Междусъюзническата в 1913 година селото остава в Гърция. Боривое Милоевич пише в 1921 година („Южна Македония“), че Рамби има 50 къщи славяни християни. След 1924 година албанското население се изселва в Албания и в Ръмби са заселени 8 семейства или 27 души гръцки бежанци от Мала Азия. В 1928 година селото е смесено българо-бежанско и има 23 бежански семейства с 99 души.

В 1925 година в посока Медово е построена църквата „Свети Николай“.

В 1926 година селото е прекръстено на Лемос, в превод шия, гърло. Между войните около 100 души емигрират в България. 

В 1937 - 1939 година в селото е издавано списанието „Авги“.

През 1949 година 87 български семейства напускат селото – 43 се изселват в Югославия, а 44 – в другите социалистически страни и в селото са заселени 20 гръцки семейства от Епир. Така в Ръмби остават около 50 семейства от български произход.

Според изследване от 1993 година селото е „славофонско-бежанско“ и „македонският език“ в него е запазен на средно ниво.

 Преброявания
 1913 – 447 души
 1920 – 555 души
 1928 – 547 души
 1940 – 738 души
 1951 – 466 души
 1961 – 427 души
 1971 – 286 души
 1981 – 251 души
 1991 – 250 души
 2001 – 299 души
 2011 – 185 души

Личности 

 Родени в Ръмби
  Кольо Стефанов Казаков, български революционер от ВМОРО
  Спиро Преспанчето (? – 1903, Спирос Параскеваидис), български харамия и революционер

Местен комитет на „Охрана“
  Александър Костов - командир
  Иван Николов
  Методи Дяков
  Григор Балев
  Ставри Казаков
  Ставри Карафидов

 Починали в Ръмби
  Фердинанд Доротоев (Доротеев) Попов, български военен деец, подпоручик, загинал през Първата световна война

Бележки 

Села в дем Преспа