Конвенция на западните слависти
Конвенция на западните слависти се нарича система за транслитерация на българска кирилица с латиница.

Този термин е използван, например, от Вал Тодоров в конвертиращата му програма (написана през 1996 г.), както и в коментара му към програмата . Тази система е предложена за стандарт от Димитър Скордев в отговор на инициативата на БАН за въвеждане на стандарти за транслитерация между кирилица и латиница и за фонетична клавиатура.

Конвенцията на западните слависти е компромисен вариант на система за транслитерация, която е близка до тази на Стандарта за транслитерация на имена (в личните карти и паспортите), дадена в Постановление на МС 61/02.04.1999 и 10/11.02.2000. За разлика от посочения стандарт обаче тази система използва за база комбинирано графичните системи на някои славянски езици и на английски, по което се доближава до официалния стандарт за транслитерация на български имена с латиница от 1956 г.

Характерни особености 
 Основната част от буквите се кодират по начин, който в общи линии се възприема от всички системи за транслитерация на кирилицата с латиница:

 Няколко букви, за които в различни системи за транслитерация се използват различни знаци, се кодират по следния начин:

 Някои характерни букви от кирилицата се транслитерират с двубуквени съчетания:

 Буквата Щ се транслитерира с SHT

Таблица на съответствията 
Следва пълна таблица на съответствията между кирилица и латиница според конвенцията на западните слависти:

Предимства и недостатъци

Предимства 
Конвенцията на западните слависти има следните предимства пред редица други системи за транслитерация на българската кирилица с латиница:
 Не се използват цифри за кодиране на букви
 Не се използват диакритични знаци
 Различава отделна буква за ъ

Недостатъци 
 За редица букви се използват дву- и трибуквени съчетания (за ж, ч, ш се използват съчетания zh, ch, sh; за ю, я – ju, ja, а за щ – sht).
 За ъ се използва y (игрек, уай), която от хора, незнаещи български, не би се прочела правилно. За избора му обаче се дава обяснение с близостта на звученето на Ъ до това на руското Ы, което обикновено се отбелязва в латиницата с Y, или с мястото на Ъ на фонетичната клавиатура.
 За й и ь се използва една и съща буква – j.
 Не се различават буквосъчетания от вида сх от съответствията на буквите, напр. ш. За такива случаи обаче в един вариант на системата се използва апостроф за разделяне на словосъчетанието, напр. схема = s’hema

Вижте също 
 Транслитерация на български имена с латиница (1956)
 Обтекаема система
 Шльокавица

Външни препратки 
 Димитър Скордев Някои предложения за транслитерация
 Инициатива на БАН за въвеждане на стандарти за транслитерация между кирилица и латиница и за фонетична клавиатура
 Основания за инициативата
 Петър Събев Двустранна транслитерация кирилица–латиница. Софтуер и алгоритми за преобразуване на текст 
 Защо не бива да има стандартен начин за изписване на кирилицата с латиница – статия от Владимир Георгиев
 Romanization of Bulgarian and English
 Автоматичен транслитератор

Транслитерация в българския език