Лакмус
Лакмус (от нидерландското lekken – „течен“ и moes – „смес“) е водоразтворимо багрилно вещество със сложен химичен състав, един от първите и най-широко разпространени индикатори на pH. Съдържа се в някои лишеи (Roccella fuciformis, Roccella tinctoria и други), от които и се получава.

Употреба 
Обикновено под формата на лакмусова хартийка се използва като индикатор за установяване киселата (червено оцветяване) или алкална (синьо оцветяване) реакции на средата. Ако средата е неутрална, цветът на лакмуса е виолетов.

Състав 
Природният лакмус е сложна смес от 10 – 15 субстанции. За основни компоненти на лакмуса обикновено се считат::

 азолитмин (, C9H10NO5)
 еритролитмин (, С13H22O6);

Също така, извличаното лакмусово разделение може да бъде се класифицира по:

 спанолитмин ();
 лейкоорцеин ();
 лейказолитмин ().

История 
Лакмусът е използван за пръв път около 1300 г. от испанския лекар Арнолд от Виланова. След 16 век синьото багрило се вече се извлича от някои лишеи, особено в Нидерландия. През 1704 г. получава днешното си наименование.

Вижте също 
 pH

Източници 

Химически индикатори