Османска конституция
Османската конституция (; ) е основен закон на Османската империя, оповестен на 23 декември 1876 г. в Истанбул от султан Абдул Хамид II.

Тя е най-старата конституция в мюсюлманска страна след Конституцията на Тунис от 1861 г..

Предистория 
След въстанието в Босна и Херцеговина от 1875 г., Априлското въстание в България, както и последвалата война между Сърбия и Черна гора и Османската империя вътрешният – от страна на партията Нови османлии – и външният – от страна на Великите сили – натиск за реформи в империята се усилва. Свиканата в Цариград посланическа конференция кара султан Абдул Хамид II да вземе спешни мерки – на 19 декември назначава един от водачите на Новите османлии Мидхат паша за велик везир, а на официалното откриване на конференцията на 23 декември 1876 г. прогласява с топовни салюти даруването на конституция на империята.

Съдържание 
 Османската империя е неделимо цяло (Член 1).
 Източник на суверенитета е единствено султанът халиф (Член 3).
 Султанът е притежател на цялата изпълнителна власт и министрите са лично отговорни пред него.
 Султанът притежава и законодателната власт, в която е подпомаган от двукамарен парламент, чиято долна камара се избира непряко, а горна се назначава от владетеля.
 Конституцията обявява всички поданици за „османлии“, независимо от религиозната им принадлежност (Член 8).
 Гарантират се личната свобода (Член 9 и 10).
 Гарантира се свобода на печата (Член 12).
 Всички поданици са равни пред закона (Член 17).
 Гарантира се неприкосновеност на собствеността (Член 21) и на жилището (Член 22).
 Султанът може да обявява „обсадно положение“, при което се суспендират гражданските закони и да прогонва от страната всички хора, „опасни за сигурността на държавата“ (Член 113).

Отмяна и връщане 
Свиканият по новата конституция турски парламент, с български представители и в долната камара и в сената, заседава за пръв път на 20 март 1877 г. Но скоро след това на 24 април избухва Руско-турската война, и когато депутатите започват да критикуват военната политика на 28 юни султан Абдул Хамид II разпуска парламента. След втори избори вторият парламент се събира на 13 декември 1877 г., но султанът го разпуска на 14 февруари 1878 г. и отменя временно действието на конституцията. Младотурците са изгонени от страната, а някои, включително Мидхат паша, са осъдени на смърт.

Това положение се запазва до Младотурската революция от 1908 г. Започва т.нар. Втори конституционен период. Действието на конституцията е възстановено, създадени са много политически партии.

Източници

Вижте също 
 Цариградска конференция
 Санстефански мирен договор

Външни препратки 

 Versions of the constitution
 Bulgarian version
 Original Ottoman Turkish version (basis of translation into languages used by Muslims)- at the website of the Constitutional Court of Turkey (Modern Turkish transliteration (Ankara, 1982) with text version)
 French translation (the basis of translation into non-Muslim languages) published in:
  – PDF document pages 281-298/545
  – In the section „Documents historiques“ (February, Chapter 10 which begins on page 319) – PDF document pages 332-343/1073
  – Read online. Text available – Online on 17 January 2011
 Non-Muslim languages: Greek  (PDF file ) from the Turkish, published by Voutyras Press, at the Veria Digital Library – From Sismanoglio Megaro of the Consulate Gen. of Greece in Istanbul
 Пълен текст на Османската конституция от 1876 г. на английски

Конституции в Османската империя
1876 година в Османската империя