Електроотрицателност
Електроотрицателността, символизирана като χ, е тенденцията атом на даден химичен елемент да привлича споделени електрони (или електронна плътност), когато образува химическа връзка. Електроотрицателността на атома се влияе както от неговия атомен номер, така и от разстоянието, на което неговите валентни електрони се намират от зареденото ядро. Колкото по-висока е свързаната електроотрицателност, толкова повече атом или заместителна група привлича електрони. Електроотрицателността служи като лесен начин за количествена оценка на енергията на връзката, знака и величината на химическата полярност на връзката, характеризираща връзката по непрекъснатата скала от ковалентно до йонно свързване.

Дефиниция 
Има няколко начина да се дефинира електроотрицателността. Най-често тя се дефинира чрез полусумата от йонизационната енергия и електронното сродство:

XE = (A + I)/2

Закономерности 
Обикновено се използва относителна електроотрицателност, като за единица се приема електроотрицателността на лития (Li).

Електроотрицателността зависи и от обкръжението на атома в молекулата и затова не е постоянно свойство на атомите.

Неметалите имат по-голяма електроотрицателност от металите.

Изменение на електроотрицателността

Изменение по групи 
Електроотрицателността, с увеличаване на поредния номер по групи, намалява, защото атомният радиус се увеличава.

Изменение по периоди 
Електроотрицателността расте с увеличаване на поредния номер по периоди, защото атомният радиус намалява.

Скала на Полинг

Вижте също 
 Електронно сродство
 Атомен радиус
 Йонизационна енергия

Химични свойства