Дора Метева
Дора (Теодора) Василева Аврамова – по мъж Лалю Метева е българска поетеса, учителка, преводач и редактор на преводи. Твори под псевдонима Дарина Апостолова.

Биография 
Родена е на 24 март 1894 г. в София, в семейството на Васил Аврамов (1863-1946) от Калофер и Цветана Кънчева (1864-1943) от Габрово. Има двама братя — художника Никола Аврамов (1897-1945) и Рачо Аврамов (1900-1972). Омъжена за един от най-заможните българи — индустриалеца Лалю Метев Чехларов (1885-1957) от Габрово. Техен осиновен син е проф. Васил Метев (1931-2007), върху когото като настойници оказват силно въздействие за формирането на цялостната му личност.

Възпитаничка на Втора девическа гимназия „Отец Паисий“. Живее със семейството си в кв. Ючбунар на улица „Отец Паисий“ № 34 в голяма къща с приветлив двор.

Дора Аврамова е избирана неколкократно за Мис „София“, конкурса за „Мис България“ – в тогавашния му вариант.

През 1916 г. завършва славянска филология и литература в Историко-филологическия факултет на Софийския университет. През 1918 г. придобива учителска правоспособност.

Назначена е за учителка по български език в Първа софийска девическа гимназия (днес 7 СОУ „Свети Седмочисленици“). Любопитен факт е, че си позволява да напише оценка „слаб“ на дъщерята на тогавашния министър-председател Александър Стамболийски, нещо което не си е бил позволявал нито един учител в страната. Веднага след това, през същата 1920 г., Дора Аврамова-Метева е уволнена от Първа софийска девическа гимназия заради открито изразяваните критики и прогресивни идеи.

Заема се изключително с благотворителност и заниманията си като филолог. Превежда романа „Освобождение“ (втора част на „Силния човек“) от Станислав Пшибишевски.

Всички стихове на Дора Метева, под псевдоним Дарина Апостолова са печатани в редактирания от Христо Чолчев  тогава „Вестник на жената“ (1921-1923).

За тях някога Христо Ясенов (1889-1925) е писал, че са най-хубавите стихове на български против войната (1912-1918).

На 19 март 1941 г. на основание чл. 43 от ЗИДОИ (ДВ, бр.267/1940) официално осиновява племенника си Васил Метев.

По време на Втората световна война открито проявява антихитлериски и антивоенени настроения, поради което не веднъж е била изправяна пред заплахи.

След 9 септември 1944 г. попада под ударите на Закона за отчуждаване на едрата градска покрита недвижима собственост и Закона за трудовата поземлена собственост. Въз основа на което в периода от 1947 г. до години след смъртта ѝ настъпила през 1967 г. са конфискувани или одържавени всичките ѝ имоти и имущества, включително автомобилите и наследствените 1308 броя акции от Първо българско за цимент акционерно дружество „Лев“ – Плевен.

Принудена е да работи на хонорар като преводач и редактор на преводи към издателствата „М. Г. Смрикаров“, „Народна култура“, „Народна просвета“, „Народна младеж“, „Партиздат“, „Отечествен фронт“, „Наука и изкуство“, „Военно издателство“ и др., за да може да издържа семейството си.

От извършената проверка в архивните фондове на служба „Архив“ – МВР относно причините на изселване, се установява следното: По политически причини от София във Враца със заповед № 512/28.10.1949 г. на Министъра на вътрешните работи е изселено семейството в състав: Лалю Метев Чехларов – глава, Дора Василева Метева – съпруга, Васил Лалев Метев – син… 

Умира на 7 март 1967 г. в София.

Преводи 
Превела е над 50 тома от руски и световни класици, сред които:

 В. Бианки, „Горски къщурки“. Приказки и разкази. Просвета, 1946 (Илюстр. Е. Рачева)
 М. Е. Салтиков-Шчедрин, „Губернски очерки“, М. Г. Смрикаров, 1947
 М. Е. Салтиков-Шчедрин, „Господа Головльови“, М. Г. Смрикаров, 1947
 В. Костилев, „Москва в поход“, М. Г. Смрикаров, 1947
 Вилис Лацис, „Синът на рибаря“ , О. Ф., 1950
 „Очерки по педагогика“, Н. И., 1950 (съвместно с Н. Мънков)
 А. С. Макаренко, „Знамена на кулите“, Н. К., 1951
 Алена Бернашкова, „Пътят е открит“, Н. К., 1952 (съвместно с Л. Кацкова)
 А. С. Макаренко, „Книга на родителите“, Просвета, 1952
 И. М. Духовни, „Очерки по педагогика“, Н. И., 1953 (съвместно с Н. Мънков)
 К. Федин, „Скица на Ленин“, в. О. Ф., 1953
 Н. И. Попов, „Дъщерята на учителя“, Н. П., 1954
 „Педагогика“ – учебник за учителските институти, Н. П., 1954 (съвместно с Н. Мънков)
 Lu Xun, „Щастливо семейство“, Н. К., 1955
 Джавахарлал Неру, „Откриването на Индия“, О. Ф., 1955
 А. И. Куприн, Избрани произведения в 2 тома, Н. К., 1956
 В. Губарьов, „Госпожица“, Н. К., 1956
 Н. Чуковски, „Балтийско небе“, Н. К., 1956
 Чжао Шу-Ли, „В село Санливан“, Н. К., 1957
 Го Мо-Жо, Избрани съчинения, Н. К., 1958
 Хан Сер Я, „Залез“, Н. К., 1958
 А. С. Макаренко, „Книга за родителите“, Н. П., 1960
 И. А. Паршин, „Луна“, Н. П., Природонаучна библиотека, Физика и математика, 1962 (съвместно с В. Метев)
 Пособие за учители, Н. П., 1963 (съвместно с В. Метев)
 А. И. Куприн, „Дуел“, Н. М., 1972
 К. Федин, „Необикновено лято“, П., I-изд. 1950, II-изд. 1977
 Джавахарлал Неру, „Пробуждането на Индия“, П., 1983
 А. И. Куприн, „Дуел“, В. И., I-изд. 1966, II-изд. 1983

Участвала е самостоятелно или колективно в преводите на повече от 300 книги и 200 филма.

Любопитно 
Запалена автомобилистка, притежавала луксозен буик и спортен модел ситроен (кабриолет). Първата от трите автомобилистки в България (заедно с царица Йоанна), за което свидетелства изпитен протокол 41227 от 1 август 1930 на Дирекция на полицията.

Бележки

Източници 
 Александър Сергеевич Пушкин 1799–1837 – С.: НБКМ: Отдел „Препоръчителна библиография“, 1974. с. 121 [Със звездичка са означени имената на рецензентите].
 Бацаров, В. Г. Руско-български фолклорни и литературни връзки. С.: Наука, 1977. с. Аврамова-Метева Д. I, 302, 383.
 Белев, Кръстю. Девойките от завода: роман. – С.: Профиздат, 1951. 437 с.
 Богданов, Иван. Българска литературна периодика – С.: Изд. на ОФ, 1972. с. 270, 370.
 Богданов, Иван. Речник на българските псевдоними – С., 1961.
 Богданов, Иван. Речник на българските псевдоними: Писатели, научни работници, преводачи, карикатуристи, публицисти, журналисти – С.: Наука и изкуство, 1978.
 Богданов, Иван. Речник на българските псевдоними: Писатели, научни работници, преводачи, карикатуристи, публицисти, журналисти – 3 изд., прераб. и доп. – С.: Берон, 1989. 528 с.
 Вестник на жената: уредник Христо Чолчев – С., 1921–1924.
 Димитрова, Блага. Йордан Василев. Младостта на Багряна и нейните спътници. С.: Христо Г. Данов, 1975, 750 с.
 Димитрова, Блага. Йордан Василев. Младостта на Багряна – С.: БАН, 1993, 400 с.
 Димитрова, Блага. Йордан Василев. Дни черни и бели – С.: БАН, 1993, 336 с.
 Никола Начов. „Калоферъ въ миналото“, Калоферска дружба в София, 1927
 Петров, Ивайло, Любен Любенов. Литературната критика за българските преводи и творби на А. С. Пушкин. – С.: БАН Марин Дринов, 2006, 744 с.
 Преводна рецепция на европейските литератури в България. Том 2. Руска литература], С., 2001.
 Първа Софийска девическа гимназия. 1879–1929. Юбилеен сборник – С. 1932, 184 с.
 Эстетика, искусство, человек: о судбах буржоазного искусства: сборник статей – Институт философии – М.: Наука, 1977. 343 с.
 Кралева, Милка. Учителят Петър Дънов: Живот и учение. – Кибеа, 2001.
 Kraleva, Milka. The master: Peter Deunov, his life and teaching. – Kibea, 2001.

Външни препратки 
 Спомени на и за Дора Аврамова-Метева, блог на Лалю Метев
 Относно: Изселването на сем. Метеви, блог на Лалю Метев
 Накратко за поетесата Дора Метева (1960), блог на Лалю Метев
 Реквием посветен на Дора Метева (1967), блог на Лалю Метев
 Иван Богданов, Българска литературна периодика, с. 270

Български преводачи
Преводачи от руски език
Български поетеси
Български учителки
Възпитаници на Софийския университет
Репресирани от комунистическия режим в България
Родени в София
Починали в София
Български феминистки