Славянски езици
Славянските езици са езици от индоевропейското езиково семейство, които са обединени от съвременната лингвистика в една група. Народите, които ги говорят, са наречени на името им – славянски народи. Те обитават голяма част от Източна Европа и Балканския полуостров, както и части от Централна Европа и Северна Азия.

Произход

Разпределение на славянските езици 
 Индоевропейски езици
 Праславянски език
 Западнославянски езици
 Лехитска група
 Полабски език †
 Поморянски (Померански) езици
 Кашубски език
 Словински език †
 Полски език
 'Силезийски език'
 Лужишка група
 Долнолужишки език
 Горнолужишки език
 Чехо-словашка група
 Чешки език
 Словашки език
 Южнославянски езици
 Източна група (според българската класификация: „българска група“)
 Старобългарски език †; Църковнославянски език †
 Български език (Новобългарски език):
 Съвременен български език (официален език в Република България)  (развитие на новобългарския език след 1945 г.)
 Македонски език (официален език в Република Северна Македония)  (македонска езикова норма от 1945 г.)
 Банатски български език (Банатска книжовна норма на българския език с употреба на латиница)  (писмена норма в Румъния)
 Западна група (според българската класификация: „сърбохърватска група“)
 Словенски език
 Сърбохърватски език
 Сръбски език
 Черногорски език
 Хърватски език
 Босненски език
 Източнославянски езици
 Кривички език †
 Староруски език †
 Древноновгородски език † (всъщност – диалект на Староруския език)
 Руски език
 Старобеларуски/староукраински (наричан Рутенски)
 Беларуски език
 Украински език
 Русински език

Означения:
в курсив – група от близки езици (и/или диалекти), които могат да се разглеждат в единство, като език
† – отмрели езици или езици, запазени само в литургична или миноритарна форма.

Източници 

== Външни препратки
 Кузнецов П. С. Очерки по морфологии праславянского языка. М., 1961
 Мирчев, Кирил. Старобългарски език – кратък граматичен очерк, София, 1972, стр. 12

Вижте също 
 Словио, Новославянски език, Междуславянски език