Томас Бернхард
Томас Бернхард () е австрийски белетрист, поет и драматург, роден в Хеерлен, край нидерландския град Маастрихт, където събират границите си Нидерландия, Белгия и Германия.

Биография 

Томас Бернхард израства като извънбрачно дете в Южна Бавария, близо до Залцбург. Най-важната личност эа него в този период е дядо му по майчина линия, писателят Йоханес Фроймбихлер (1881–1949). Под негово влияние Бернхард изучава музика и вокално изкуство. На 16-годишна възраст се разболява от туберкулоза и постъпва в търговско училище. Когато го завършва, следва драматургия и актьорско майсторство в Залцбургския Моцартеум и получава стипендия в Академията по музика и изобразително изкуство във Виена.

После работи като съдебен репортер, пребивава в Югославия и Сицилия, една година е библиотекар в Лондон, пътува из Полша, а от 1965 г. живее уединено в селцето Олсдорф, Горна Австрия.

Писателят е член на Немската академия за език и литература в Дармщат.

Творби

Поезия и проза 
Литературният път на Томас Бернхард започва с повестта „Тримата влъхви от Св. Вит“ (1955), но вниманието привлича стихосбирката му „На земята и в пъкъла“ (1957). Следват стихосбирките „In hora mortis“ [В смъртния час] (1958) и „Под острието на луната“ (1958), романите „Мраз“ (1963), „Амрас“ (1964) и „Обърканост“ (1967), сборниците с разкази „Унгенах“ (1968) и „До границата на виреене“ (1969), романите „Варницата“ (1970), „Причината“ (1975), „Корекция“ (1975), „Диханието“ (1978), книгата с проза „Имитаторът на гласове“ (1978), романите „Студът“ (1981), „Дете“ (1982), „Бетон“ (1982), „Племенникът на Витгенщайн“ (1982), „Крушенецът“ (1983) (за Глен Гулд), „Дървосеч“ (1984), „Старите майстори“ (1985) и „Изличаване“ (1986).

Драма 

Томас Бернхард е автор на множество драматични произведения и е смятан за един от най-големите съвременни немскоговорещи драматурзи. От 1970 г. общо 18 негови пиеси са поставени в различни държави. Но недоволен от австрийския културен климат, в завещанието си Бернхард изрично забранява седемдесет години след смъртта му негови театрални произведения да се поставят на австрийска сцена, както и негови книги да се издават или четат пред австрийска публика. (Близо десет години по-късно тази забрана е отменена от неговия наследник.)

Поетика 
Основна тема в произведенията на Бернхард е противоречието между техническото и икономическото съвършенство на живота в съвременния свят, душевната нестабилност и накърнимост на отделния човек. Писателят създава с барокова образност една „космогония на болното съзнание“, в която страданието и смъртта добиват особена стойност като тайнство на познанието.

Критичното му отношение към обществото, най-вече в Австрия, предизвиква остри спорове и крайни реакции, например сензационното конфискуване на романа му „Дървосеч“ през 1984 г.

Библиография 

 1957 до 1979 година
 Auf der Erde und in der Hölle, Gedichte, 1957
 In hora mortis, Gedichte, 1958
 Unter dem Eisen des Mondes, Gedichte, 1958
 die rosen der einöde, 1959
 Die Irren. Die Häftlinge, 1962
 Der Kulterer, 1962
 Frost, Roman, 1963
 Amras, 1964
 Viktor Halbnarr – Ein Wintermärchen 1966
 Verstörung, 1967
 Prosa, 1967
 Ungenach, 1968
 Der Hutmacher, 1968
 Watten. Ein Nachlaß, 1969
 Ereignisse, 1969
 An der Baumgrenze, 1969
 Das Kalkwerk, 1970
 Ein Fest für Boris, Drama, 1970 („Празник за Борис“, бълг. превод в „Театралът“, 2004)
 Gehen, 1971
 Midland in Stilfs, 1971
 Der Italiener, Drehbuch, 1971

 Der Ignorant und der Wahnsinnige, Drama, 1972
 Der Kulterer, Drehbuch, 1974
 Die Jagdgesellschaft, Drama, 1974 („Ловната дружина“, бълг. превод във „Видимото мами“, 2004)
 Die Macht der Gewohnheit, Drama, 1974 („Силата на навика“, бълг. превод във „Видимото мами“, 2004)
 Die Ursache. Eine Andeutung, 1975
 Korrektur, 1975
 Der Präsident, 1975 („Президентът“, бълг. превод в „Театралът“, 2004)
 Der Wetterfleck, Erzählungen, 1976
 Der Keller. Eine Entziehung, 1976
 Die Berühmten, 1976 (бълг. превод „Прочутите“, 2005)
 Minetti. Ein Portrait des Künstlers als alter Mann, Drama, 1977 („Минети“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
 Der Atem. Eine Entscheidung, 1981 (бълг. превод „Диханието“, 1983)
 Der Stimmenimitator, 1978
 Ja, 1978
 Immanuel Kant, 1978 („Имануел Кант“, бълг. превод в „Театралът“, 2004)
 Der Weltverbesserer, Drama, 1979
 Vor dem Ruhestand. Eine Komödie von deutscher Seele, 1979 („Преди пенсиониране“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
 Die Erzählungen, 1979

 1980 до 1989 година
 Die Billigesser, 1980
 Die Kälte. Eine Isolation, 1981
 Ave Vergil, 1981
 Über allen Gipfeln ist Ruh, Drama, 1981
 Am Ziel, Drama, 1981 („Достигнатата цел“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
 Ein Kind, 1982
 Beton, 1982
 Wittgensteins Neffe, 1982 (бълг. превод „Племенникът на Витгенщайн“, 2002)
 Der Untergeher, 1983 (бълг. превод „Крушенецът“, 2003)
 Der Schein trügt, Drama, 1983 (бълг. превод „Видимото мами“, 2004)
 Holzfällen. Eine Erregung, 1984
 Der Theatermacher, Drama, 1984 (бълг. превод „Театралът“, 2004)
 Ritter, Dene, Voss, Drama, 1984 („Ритер, Дене, Фос“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
 Alte Meister, 1985 (бълг. превод „Старите майстори“, 2002)
 Auslöschung. Ein Zerfall, 1986 (бълг. превод „Изличаване. Едно разпадане“, 2008)
 Einfach kompliziert, Drama, 1986 („Просто сложно“, бълг. превод в „Прочутите“, 2005)
 Elisabeth II, Drama, 1987 („Елизабет Втора“, бълг. превод във „Видимото мами“, 2004)
 Heldenplatz, Drama, 1988
 Der deutsche Mittagstisch, Dramolette, 1988
 In der Höhe. Rettungsversuch, Unsinn, 1989

 Посмъртно

 Claus Peymann kauft sich eine Hose und geht mit mir essen. Drei Dramolette, 1990
 Meine Preise, 2010
 Goethe schtirbt, Erzählungen, 2010
 Der Wahrheit auf der Spur. Reden, Leserbriefe, Interviews, Feuilletons, 2011

Награди и отличия 

 1964: „Награда Юлиус Кампе“ (стипендия)
 1965: „Бременска литературна награда“ für Frost
 1967: Literarische Ehrengabe des Kulturkreises im Bundesverband der Deutschen Industrie
 1967: „Австрийска държавна награда за литература“ für Frost
 1968: „Награда Антон Вилдганс“ (отказана)
 1970: „Награда Георг Бюхнер“
 1972: „Франц-Теодор Чокор“
 1972: „Награда Грилпарцер“ für Ein Fest für Boris
 1972: Adolf-Grimme-Preis für das interessanteste Experiment für Der Italiener
 1974: Hannoverscher Dramatikerpreis
 1974: Prix Séguier
 1976: Literaturpreis der Österreichischen Bundeswirtschaftskammer für Der Keller
 1983: Premio Letterario Internazionale Mondello
 1987: Antonio-Feltrinelli-Preis (отказана)
 1988: Prix Médicis für Alte Meister

Източници 
 Тази статия се основава на материал , използван с разрешение.

Външни препратки 

 
 Разкази от Томас Бернхард , в превод на Венцеслав Константинов
  Томас Бернхард в Литературния портал Бавария
  Томас Бернхард в Die LYRIKwelt
  Petri Liukkonen, Подробна биобиблиография на Бернхард, Books and Writers (kirjasto.sci.fi). Архивирано
  

Австрийски автори на разкази
Австрийски драматурзи
Австрийски романисти
Австрийски поети
Австрийски сатирици
Носители на литературни награди на Германия
Носители на наградата „Георг Бюхнер“
Носители на Бременска литературна награда
Носители на литературни награди на Австрия
Носители на наградата „Франц Грилпарцер“
Носители на наградата „Антон Вилдганс“‎
Родени в Нидерландия
Починали в Австрия