Радикалдемократическа партия в България
Радикалдемократическата партия е българска политическа партия, съществувала през първата половина на 20 век. Тя е възстановена през 1989 г. като една от малките партии в десницата.

История 
Радикалдемократическата партия се образува от група участници в Демократическата партия, оформила се около започналото да излиза през 1902 под редакцията на Тодор Влайков списание „Демократически преглед“. Около 1903 те се отделят от Демократическата партия, а самата Радикалдемократическа партия е основана през 1905. Сред активните участници в нея са Тодор Влайков, Найчо Цанов, Илия Георгов, Антон Страшимиров, Петко Тодоров.

Радикалдемократическата партия остава близка с демократите и неколкократно влиза в коалиции с тях. Водена от Стоян Костурков тя участва в следвоенните кабинети на Александър Малинов през 1918 г. През 1922 г. се включва, заедно с Демократическата партия, в коалицията Конституционен блок. След Деветоюнския преврат през 1923 г. част от Радикалдемократическата партия се присъединява към Демократическия сговор, а основното крило образува трайна опозиционна коалиция с демократите, която по-късно прераства в Народния блок. През 1926 г. името на партията е променено на Радикална партия, а от 1931 г. тя участва в правителствата на Народния блок.

През 1934 г. Радикалната партия се разцепва, след като група нейни лидери, недоволни от ръководството на Стоян Костурков, избират за лидер Георги Генов. Малко по-късно, след Деветнадесетомайския преврат, партиите са забранени. Групата на Георги Генов продължава да функционира полулегално, както повечето партии, включвайки се в опозиционната Петорка, а тази на Костурков постепенно прекратява дейността си.

След Деветосептемврийския преврат през 1944 г. водачът на радикалите Георги Генов е съден от Народния съд и е изпратен в затвора. Въпреки това през 1945 г. партията е възстановена под името Радикална партия (обединена). Макар отделни групи радикали да преминават в опозиция, партията е част от правителствения Отечествен фронт до 6 март 1949 година, когато се саморазпуска и се влива в него. По това време по данни на Държавна сигурност членовете на проправителствените и опозиционните организации на радикалите наброяват общо 3870 души.

Радикалдемократическата партия е възстановена на 14 ноември 1989 г. и се включва в коалицията Съюз на демократичните сили (СДС). Неин председател първоначално е Елка Константинова. Представители на партията се включват в правителството на Филип Димитров (1991 – 1992). От 1994 г. до 1996 г. Радикалдемократическата партия е член на Либералния интернационал.

През 1996 г. една група напуска партията и регистрира Свободна радикалдемократическа партия, която скоро прекратява своето съществуване.

Радикалдемократическата партия участва в политическия живот в страната в единодействие с другите десни партии – член е на Синята коалиция (2009 г.), на коалицията „СДС“ (2013 г.), участва във всички местни избори.

Участия в избори

Парламентарни 

 На изборите през 1923 г. е част от коалициите Конституционен блок и Демократически сговор.
 На изборите през 1931 г. е част от коалиция Народен блок.
 Между 1990 и 2005 г. е част от коалициите Съюз на демократичните сили и Обединени демократични сили.
 На изборите през 2009 г. е част от Синята коалиция.
 На изборите през 2013 г. е част от коалиция Съюз на демократичните сили.
 На изборите през април 2021 г. е част от коалиция Патриотична коалиция Воля – НФСБ.

Участия в правителства 
Трето правителство на Александър Малинов (21 юни 1918 – 17 октомври 1918) – коалиция с Демократическата партия

 министерство на народното просвещение – Стоян Костурков
 министерство на правосъдието – Йосиф Фаденхехт

Четвърто правителство на Александър Малинов (17 октомври 1918 – 28 ноември 1918) – коалиция с Демократическата и Народната партия, БЗНС и БРСДП

 министерство на народното просвещение – Стоян Костурков

Първо правителство на Теодор Теодоров (28 ноември 1918 – 7 май 1919) – коалиция с Демократическата, Прогресивнолибералната и Народната партия, БЗНС и БРСДП

 министерство на народното просвещение – Стоян Костурков

Второ правителство на Теодор Теодоров (7 май 1919 – 6 октомври 1919) – коалиция с Прогресивнолибералната и Народната партия, БЗНС и БРСДП

 министерство на народното просвещение – Стоян Костурков
 министерство на правосъдието – Венелин Ганев

Пето правителство на Александър Малинов (29 юни 1931 – 12 октомври 1931) – коалиция с БЗНС Врабча 1 и Демократическата и Националлибералната партия

 министерство на железниците, пощите и телеграфите – Стоян Костурков

Първо правителство на Никола Мушанов (12 октомври 1931 – 7 септември 1932) – коалиция с БЗНС Врабча 1 и Демократическата и Националлибералната партия

 министерство на железниците, пощите и телеграфите – Стоян Костурков

Второ правителство на Никола Мушанов (7 септември 1932 – 31 декември 1932) – коалиция с БЗНС Врабча 1 и Демократическата и Националлибералната партия

 министерство на железниците, пощите и телеграфите – Стоян Костурков

Трето правителство на Никола Мушанов (31 декември 1932 – 19 май 1934) – коалиция с БЗНС Врабча 1 и Радикалната и Националлибералната партия

 министерство на железниците, пощите и телеграфите – Стоян Костурков

Правителство на Филип Димитров (8 ноември 1991 – 30 декември 1992) – в състава на коалицията СДС

 вицепремиер – Светослав Лучников
 министерство на културата – Елка Константинова
 министерство на правосъдието – Светослав Лучников

Видни дейци 
 Тодор Влайков (1865 – 1943)
 Венелин Ганев (1880 – 1966)
 Георги Генов (? – ?)
 Илия Георгов (1860 – 1945)
 Александър Джеров (р. 1929)
 Александър Йорданов (р. 1952)
 Елка Константинова (р. 1932)
 Стоян Костурков (1866 – 1949)
 Светослав Лучников (1922 – 2002)
 Надежда Михайлова (р. 1962)
 Михаил Неделчев (р. 1942)
 Антон Страшимиров (1872 – 1937)
 Петко Тодоров (1879 – 1916)
 Йосиф Фаденхехт (1873 – 1953)
 Найчо Цанов (1857 – 1923)

Източници 

 
 „Откъде идваме: кратък исторически преглед“  [26 септември 2005]

Външни препратки 
 Официален сайт

Либерални партии
Политически партии в България
Основани в България през 1989 година