Пандора
Пандора ( – „надарена с всичко“, от древногръцки: πᾶν – „всички“ и δῶρον – „дарове“) е персонаж от древногръцката митология. Най-известна е в ролята, която Хезиод е описал: Пандора отваря съд, в който били затворени бедите и неволите и те се разбягват по земята. Има различни варианти на този митичен епизод, както и свидетелства, че тя е била позната и в други роли.

Образ на Пандора 
В някои изображения по керамични съдове Пандора е изрисувана само от кръста нагоре, като показваща се от Земята, поради което е считана за превъплъщение на Гея (Майката Земя), даваща всички дарове. С това се свързва и отъждествяването ѝ с Анезидора – „даряваща нагоре“. Така според една версия на мита, запазена от Бабрий, когато Пандора отваря съда, всички благи дарове се изпаряват нагоре, а долу остава само Надеждата.

Тълкователите на мита обръщат внимание на паралела между огъня и жените: и двете се счита за блага, но и създават проблеми. 

Още в Късната Античност е било коментирано сходство между библейската Ева и популярната Пандора.

Образът й добива популярност след Ренесанса, бива рисуван или включван в литературни творби. Тогава тя става основа и на преразказа направен от Еразъм Ротердамски и именно оттогава се говори за „кутия на Пандора“, макар че в оригиналните текстове съдът, който тя отворя, е делва (питос). Съкратената версия, според която любопитната Пандора отваря кутията и става причина за разпространението на неволите, предава само посланието, че неправилните постъпки биват наказвани.

За съвременните феминистки изследвания образът на Пандора също представлява интерес.

Класически мит 
Хезиод разказва в „Теогония“ един кратък мит, в който се разпознава Пандора, при все че в него тя не е именована. Известната и подробна версия на мита за Пандора е разказаната в „Дела и дни“.

Източници 

Древногръцки митични създания