Раковски (община)
Община Раковски се намира в Южна България и е една от съставните общини на Област Пловдив.

География 
Общината в сегашния си вид е създадена на 26 януари 1979 г. и обхваща
 гр. Раковски – център на Общината (формиран от кварталите Парчевич, Секирово и Генерал Николаево)
и селата
 Белозем,
 Стряма,
 Чалъкови,
 Шишманци,
 Болярино и
 Момино село

Географско положение, граници, големина 
Община Раковски е разположена в централната част на Южна България, в източната част на Област Пловдив и в източната част на Пазарджишко-Пловдивското поле на Горнотракийската низина. Територията ѝ е североизточно от град Пловдив и е един от облагодетелстваните от природата региони в страната. С площта си от 263,963 km2 заема 11-о място сред 18-те общините на областта, което съставлява 4,4% от територията на областта и 0,24% от територията на страната.

Границите ѝ са следните:
 на юг – община Садово
 на запад и югозапад – община Марица
 на запад и северозапад – община Калояново
 на север и североизток – община Брезово
 на изток – община Братя Даскалови, Област Стара Загора

Територията на Общината е гъсто заселена и това категоризира общината в групата на средно големите общини в България.

Природни ресурси

Релеф 
Територията на Общината има равнинен релеф и се характеризира с еднообразна алувиална почва, покрита в по-голямата си част от фини глинести пясъци. В природогеографско отношение Община Раковски принадлежи към Тракийско-Тунджанската подобласт на Тракийско-Странджанската област. Разположена е северно от река Марица, като в най-южната си част граничи с нея и заема част от речната тераса. Река Стряма, пресича общината в западната ѝ част.

Характерен за района е равнинният и слабо хълмист релеф със средна надморска височина около 180 метра. Община Раковски е една от най-равнинните общини в България, като денивелацията ѝ е 82 m. Надморската височина варира от около 140 м за с. Белозем, около 161 м за с. Стряма, около 169 м за кв. Парчевич, около 171 м за кв. Секирово, около 184 м за кв. Ген. Николаево, до 207 м за с. Болярино. Общият наклон на терена е в югоизточна посока. Максималната ѝ височина се намира в най-северната ѝ точка, на границата с община Брезово – 214,2 m, северно от град Раковски, а минималната – 132 m, разположена в коритото на река Марица, югоизточно от село Белозем.

Хълмисто-ридов релеф има в землищата на с. Шишманци (кариера за добив на варовик и производство на вар) и в с. Болярино. В землищата на общината (с изключение на с. Болярино и кв. Парчевич) има единично или групово разположени невисоки, с форма на широк пресечен конус или купол земни образувания (могили).

Земетресения 
 На 18 април 1928 г. в 21 часа и 20 минути вечерта е регистриран силен трус с магнитуд 7,0 по Рихтер и епицентър близо до село Чалъкови. Хипоцентърът се намира на дълбочина около 15 км. Северозападният край на селото пропада с 3 метра и се образува яма. Една трета от сградите в района (къщите, църквите и училищата) са съборени. Абсолютно всички (малко по-малко от 1200) сгради в село Белозем са били разрушени или засегнати. Нито една къща в село Парчевич не е запазена. Процентно селото дава най-много жертви от всички населени места в района. Трусът е известен като Поповишко земетресение.
 На 1 май 2020 г. в 14 часа и 1 мунита на обяд (11:01:38 UTC) в района на Индустриална зона Раковски, на територията на село Стряма (42.25°N 24.88°E) на дълбочина 17 км е регистрирано лекоземетресение със сила 4,5 по Рихтер. То е последвано от 48 микроземетресения в района с магнитуд между 1 и 2,4. Няма жертви и пострадали.

Климат 
Територията на Община Раковски попада в преходно-континенталната климатична област, разположена южно от Стара планина. Тя се отличава със значително по-мека зима и сухо лято. Стара планина е бариера, преграждаща преминаването на студените континентални въздушни маси на юг.

Снежната покривка през зимата се задържа средно 30 дни. Територията на общината понякога е обект на поройни дъждове, гръмотевични бури и градушки през пролетата и лятото. Посоката на ветровете е предимно югозапад-югоизток.

Води 

По южната граница на общината с община Садово протича около 12 km от средното течение на река Марица, като в нейните предели попада левия бряг на реката. От север на юг, а след град Раковски, на югоизток през селата Шишманци и Белозем протича средното и долно течение на река Сребра (21 km, ляв приток на Марица). Коритото на реката по цялото си протежение в общината е коригирано и водите ѝ чрез множество напоителни канали се използват за поливане на обширните земеделски земи в региона. На територията на общината има изградени няколко микроязовира (най-голям язовир „Болярино“), водите на които също са включени в напоителни системи. На територията на общината има карстови извори.

Защитени територии 
В границите ѝ попада защитена зона „Гора Шишманци“ (обхващаща земя на териториите на Болярино, Генерал Николаево, Секирово и Шишманци) и малки части от други три защитени зони:
 „Трилистник“, в землището на село Стряма,
 „Река Стряма“, в землището също на село Стряма, и
 „Река Марица“, в землището на селата Белозем, Чалъкови.

История 

През античната епоха на територията на общината живее тракийското племе одриси. Изградената от тях държава съществува 150 години (между началото на V до средата на IV в. пр. Хр.). Tериториите в региона на общината остават под контрола на Одриското царство, което по-късно е включено в Римската империя. Може да се предположи, че одрисите се запазват като основно население на района на общината до средата на III в. сл. Хр. По времето на Римската империя пътната станция Парамболе на древноримския път Виа Милитарис е била на територията на общината.. Локализирана е при село Белозем през през 40-те години на XX век. През територията на северната част на общината е минавал и друг римски (диагонален) път с второстепено значение. Той е свързвал станция Ранилум (около дн. с.Оризово) на пътя Милитарис и Диоклецианопол (дн. гр.Хисаря) на пътя Мата. Пътят е описан от чешките изследователи Владислав Шкорпил и Карел Шкорпил.

През ранно-византийската епоха територията на град Раковски спада към градската тери­тория на Филипопол. През 680 – 681 г. Византия установява границата си с новата Българска държава по билото на Стара планина и Средна гора. Така районът на общината се превръща в гранична зона. През 756 г. византийският император Константин V Копроним заселил в района значителен брой павликяни, преселени от Мала Азия.

През 836 г. земите са присъединени към Българска държава от българския владетел Маламир и остават в границите ѝ до 970 г., когато след нашествието на киевския княз Светослав I и изтласкването му, земите са отново в пределите на Византия. За възстановяването на района след кланета на Светослав I, по Пловдивските земи отново са заселени павликяни и манихейци от Армения и Сирия.

През Средновековието пътят Виа Милитарис е използван от кръстоносните войски. През 1115 г. император Алексий I Комнин изградил на територия на общината градчето Неокастрон (Нова крепост). От 1204 до 1248 г. земите на общината са включени в Пловдивско херцогство. През следващите 120 години земите на общината осем пъти преминава по мирен или военен път от български под византийски контрол и обратно.

През 1364 г. земите на общината наред с останалите земи в Пловдивско стават част от Османската империя. Голяма част от павликяните от района се преселват по това време през Стара планина в Дунавската равнина. Те се заселват основно в Никополско и Свищовско, но и на други места по поречието на река Осъм (около трасето на стария римски път Мата), за да се върнат отново по Пловдивските земи след два века. Заварените български села били преименувани с турски имена.

По течението на Гюлдере изникват нови турски села - Теке (Бабешки ханчета), Абрашларе и Чоку батълъ. По течението на река Карадере - Бекерлий, по течение на Калъчлийска река - Саръдемерджии, Комарларе, Киречлии, Ютатларе, Калъчлий и др. По река Корудере - Кадършиклии, Салалии, Белнере, Севишлии, Али Факъ, Сатъ Оглар, Чакъре и Чепчелии. Тези населени места са организирани в спахилък. Село Сатъ Оглар е било резиденцията на спахията. С времето до 1839 г. когато е направена административна реформа на Османската империя (Танзимат), сатъоларският бей е спахия на цялата местност между река Стряма и Брезовска река. В началото на XIX век село Сатъ Оглар (; ; ) имало 60 богати турски къщи. Много от павликяните, които се връщат от Северна България, стават ратаи в богатите турски села. Поради честите наводнения от реките, по-късно възникват и села на сухи места.

През 1596 г. католическият мисионер Петър Солинат възстано­вява Софийската католическа епископия в Северозападна България, по точно в Чипровци и околните му села. В рамките на мисионерската дейност, павликяните в района на общината през 1625 – 1645 г. започват да приемат католицизма. През 1623 г. отец Антон Батор, капелан за Дубровнишки търговци в Пловдив, обходжа околните села и покръства живеещите в тях павликяни.

През XVII и XVIII век село Сатъ Оглар е известно място за пренощуване по един от сухоземните пътища от Западна Европа за Цариград, известен като „Кичук Стамболовски път“. До 1885 г. по него са минавали стадата от добитък набирани от западната част на Северна Тракия и Средногорието за пазарите в Чирпан, Узунджово, Одрин и Цариград. Селото е обозначено на много от картите, издадени през XVIII век. До Освобождението земите по поречието на река Стряма между Пловдив и Карлово са наричани Павликянска кааза (на картите означавана с Paulianiftae).

Около средата на 1830-те г. държавен бирник е бил убит в село Белнере. След това селото е наказано от власт с присъда да бъде изгорено, а хората да бъдат избити.

След 1878 г. землищата на общината са в пределите на Източна Румелия и са част Сърненогорска (Брезовска) и Пловдивската околии на Пловдивски окръг. Населението на турските села Бекерлии и Ютакларе се изселва през 1885 г. и 1893 г. и земята им е присъединена към Калъчлии (днес кв. Генерал Николаево на гр. Раковски). Преди и след Освобождението групи от семейства от селата Калъчлии и Балтаджии се заселват в селата Герен (1845 г.), Салалии (1884 г.) и Алифаково (1904 г.).

През 1901 г. северната част на общината става част от Карловски околия, а южната е в Пловдивска селска околия. От 1949 г. землищата на общината са в Пловдивска околия, а от 1955 г. във Втора Пловдивска околия. През 1966 г. селата Секирово, Парчевич и Генерал Нико­лаево формират град Раковски и се създава община Раковски.

С Указ № 2995 от 26 ноември 1978 г. от 1 януари 1979 г. се засилва ролята на общините в местните проблеми. В Пловдивски окръг по това време те са 9 със седалища: Асеновград, Първомай, Пловдив, Калояново, Съединение, Брезово, Карлово, Хисар и Раковски. С това формално на 26 януари 1979 г. се формира общината в сегашните си граници (от създадената през декември 1977 г. селищна система).

Население 
Броят на жителите в общината към 15 март 2015 г. е 26 381 души.

Образование 
Данните от НСИ по степен на завършено образование за населението на 7 и повече години на община Раковски в сравнение на същите показатели за град Раковски, област Пловдив и на национално ниво (в проценти).

Етнически състав (2011) 
Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Населени места 
Общината има 7 населени места с площ на землищата и брой на населението към 7 септември 2021 г. както следва:

Административно-териториални промени 

 около 1835 г. – турското село Белнере е изгорено по заповед на централната Османска власт, а населението избито, поради това че в селото е убит държавен бирник; земята по-късно се присъединява към Балтаджии (село Белнере е било едно от най-големите села в Сатъоларския спахилък и се е намирало около пресечната точка на правата линия, свръзваща кв. Секирово на гр. Раковски със село Борец и линията, свръзваща село Момино и село Отец Кирилово).
 през 1885 г. – заличено е с. Сатъ Оглар () поради изселване без административен акт; земята се раделя между Балтаджии и Чакъре;
 през 1886 г. – заличено е с. Севишлие (Севишлии) () поради изселване без административен акт; земята се присъединява към Муратлии;
 през 1886 г. – заличено е с. Бекирлии () поради изселване без административен акт; земята се присъединява към Калъчлии;
 през 1893 г. – заличено е с. Ютакларе () поради изселване без административен акт; земята се присъединява към Калъчлии;
 Указ № 168/обн. 31.03.1893 г. – преименува с. Ине бекчии () на с. Стряма;
 през 1914 г. – преименувано е с. Герен () на с. Белозем без административен акт;
 МЗ № 2820/обн. 14.08.1934 г. – преименува с. Алифаково () на с. Антраниково;
 – преименува с. Бей кьой () на с. Болярино;
 – преименува с. Калъчлии () на с. Генерал Николаево;
 – преименува с. Муратлии () на с. Момино село;
 – преименува с. Балтаджии () на с. Секирци;
 – преименува с. Доганджа (Дуванджа) () на с. Чалъкови;
 – преименува с. Автоево () на с. Шишманци;
 МЗ № 3774/обн. 07.12.1934 г. – преименува с. Секирци на с. Секирово;
 МЗ № 168/обн. 22 януари 1943 г. – преименува с. Антраниково на с. Парчевич;
 МЗ № 2700/обн. 26.06.1943 г. – преименува с. Секирово на с. Архангелово;
 МЗ № 2736/обн. 27.04.1945 г. – възстановява старото име на с. Архангелово на с. Секирово;
 Указ № 297/обн. 15.10.1954 г. – заличава с. Секирово и го присъединява като квартал на с. Генерал Николаево;
 Указ № 516/обн. 22.12.1961 г. – отделя кв. Секирово от с. Генерал Николаево и го възстановява като отделно населено място – с. Секирово;
 Указ № 546/обн. 15.09.1964 г. – признава с. Генерал Николаево за селище от градски тип (с.гр.т.) Генерал Николаево;
 Указ № 100/обн. 08.02.1966 г. – обединява с.гр.т. Генерал Николаево и селата Парчевич и Секирово в едно ново населено място – гр. Раковски.

Икономика 
Броят на предприятията в община Раковски през 2011 г. е 722. Преобладаващи са микропредприятията, които в периода от 2002 г. до 2011 г. са се увеличили от 410 до 648. За същия период средната годишна работна заплата в общината се е увеличила от 2030 лв. на 6932 лв.

Промишленост 
Промишленост в община е основно представена в производството на:
 хранителни продукти
 облекло и кожи
 изделия от пластмаса
 изделия от дървен материал
 рафинирани нефтопродукти
 вар, асфалтобетонови, бетонови смеси и строителни елементи
 ароматизатори на въздуха
 течни горива
 части за автомобилостроенето
 електро-компоненти за ниско и средно напрежение

Крупни промишлени звена в общината са:
 Терминал за нефт и нефтопродукти, разположен в землището на село Белозем
 Индустриална зона „Раковски“, разположена в землището на село Стряма
 Завод за битови отпадъци, разположен в землището на село Шишманци

Селско стопанство 
Селското стопанство в общината е традиционен отрасъл. Към 2011 г. около 116 стопанските единици са заети със селско, горско и рибно стопанство.

Земите в общината се използват за отглеждане на зърнени култури, оризища, овощни градини, трайни насаждения, пасища и ливади.

Горско стопанство 
Около 4 500 дка от землището на общината се използват за развитие на горското стопанство като най-голям дял има горският фонд в землището на село Стряма.

Горите в общината са с различен видов състав като преобладават смесените гори от летен дъб, бряст, акация, цер. По поречието на реките и около водните площи има топола, акация и върба.

На територията на общината е разположено Държавното ловно стопанство „Чекерица“. В него се отглежда волиерно колхидски фазан и яребица. Дивечът е предназначен предимно за разселване в природата. В стопанството се намира резиденция с 1 апартамент и 3 стаи с по две легла, със самостоятелни санитарни възли, салон-трапезария с камина и кухня.

Транспорт 
През територията на общината преминават частично 3 пътя от Републиканската пътна мрежа на България с обща дължина 36,8 km:
 участък от 8,5 km от автомагистрала Тракия (от km 147,1 до km 155,6);
 участък от 15,3 km от Републикански път II-56 (от km 69,5 до km 84,8);
 участък от 13 km от Републикански път III-565 (от km 15,2 до km 28,2).

Пътната мрежа в общината включва други пътища с дължина 71.5 км, които са
 17 км второкласна пътна мрежа,
 10,5 км третокласни пътища, и
 44 км четвъртокласни пътища.

ЖП инфраструктурата е представена от линията Пловдив-Бургас с единствена гара в село Белозем.

Населените места в общината се обслужват от автобусни линии от автогара „Север“ в град Пловдив. На 1 август 1979 г. започва да се обслужва първата общинска автобусна линия от град Раковски до село Шишманци. По-късно тя е удължена до село Чалъкови. През 1990-те години, линията е закрита.

На територията на общината се намират
 Летище „Стряма“ (LB30 – Stryama Airport 42°17'7"N / 24°52'6"E) северно от село Стряма с писта дълга 515 м и широка 25 м.

 Летателна площадка „Еър Белозем“ (Air Belozem – 42°13'1"N / 25°3'53"E) с две писти с тревно покритие от северната страна на магистрала „Тракия“ до село Белозем.
 Летателна писта (42°17'34.5"N / 24°56'50.9"E) с дължина 400 м и широчина 20 м. в покрайнините на кв. „Генерал Николаево“.

Здравеопазване 
Здравните заведения в община Раковски са
 за болнична помощ – „МБАЛ-Раковски“ ЕООД
 за доболнична помощ – Медицински център „Света Елисавета“ в гр. Раковски с филиал в с. Белозем
 звено за спешна помощ

Образование 
Структурата на образованието в общината се състои от 2 професионални гимназии, 5 основни училища с един филиал и 6 детски градини с един филиал. По-голямата част от тях са концентрирани в общинския център. През учебната 2008/2009 г. е закрито НУ „Отец Паисий“ в село Момино село. През учебната 2017/2018 г. ОУ „Христо Ботев“ в село Шишманци се слива с ОУ „Гео Милев“ в село Белозем. В село Белозем функционира държавно училище – Професионална гимназия по селско стопанство, а в град Раковски има Професионална гимназия, която е общинско учебно заведение.

По отношение на териториалното разпространение на детските градини също се забелязва концентрация в общинския център. В селата Чалъкови, Болярино и Момино село няма детски градини.

Култура и спорт

Фестивали 
Традиционните значими фестивали и спортни събития в общината са:

Читалища 
В община Раковски има девет читалища.

Най-висока е посещаемостта в читалище „Св. св. Кирил и Методий-1908“, което е и с най-голям капацитет – 500 места. Най-малко като площ е читалището в с. Чалъкови – 72 м2. В общината няма кина.

Паметници 
Паметници и паметни плочи в памет на загиналите във войните са построени на следните места в общината:

Други паметници, паметни плочи и статуи на територията на общината.

Храмове 
Основните религии изповядвани от жителите на общината са католицизъм и православие. В общината има неголеми групи от мюсюлмани и протестанти.

Разположението на храмовете в населените места на общината е следното:

Разположението на параклисите в населените места на общината е следното:

На територията на общината действат и три католически манастира.
 женски манастир „Сестрите Бенедиктинки“
 женски манастир „Сестрите Францисканки“
 мъжки манастир „Братята Конвентуалци“

Книги 

Творби на исторически теми, свързани с населени места и хора от общината:

 Гюлов К., „Религиозно-исторически бележки за село Белозем“ – в-к Истина, 23. V. 1928, 4.
 Любенова Н., „Стряма, вторият Батак – 1944“, Издателство Маркос, София, 2010 г.
 Кулин Р., „Бойният път на Четвърта полска дружина „Любен“ с командир Запрян Георгиев Фазлов (Леваневски) във въоръжената борба против фашизма през периода от 22 юни 1941 до 9 септември 1944 година“, ЕсЕм, София, 2011 г.
 Чапански, Н., „Живото наследство на община Раковски“, 2014 г.
 Тимонов, Д., „Село Стряма - Перлата на Горна Тракия“, 2017 г.
 Марков М., Пенкова Е., „Белоземски хроники“, 2020 г.

Спортни обекти 
В Община Раковски спортните обекти са представени от пет стадиона и три спортни комплекса.

Други спортни терени са предимно на открито в дворовете на училищата и църквите.

Топографска карта

Побратимени общини 

  Район Тараклия (2022)
  Лухан (2022)
  Киселяк (2022)

Външни препратки 
 Официален сайт на община Раковски
 Информационен портал на община Раковски

Източници

Бележки