Алфатар
Алфата̀р е град в Североизточна България. Той се намира в Област Силистра и е административен център на община Алфатар. По данни на ГРАО към 15 септември 2023 г. в града живеят 1370 души по настоящ адрес и 1386 души по постоянен адрес.

География 
Алфатар е град в област Силистра, разположен на 20 км южно от Силистра и на 24 км от границата с Република Румъния. През Алфатар преминава железопътната линия Силистра – Самуил и първокласният автомобилен път Силистра – Шумен с отклонение за Добрич и Варна. Градът е разположен в Дунавската равнина, в Добруджа, на 188 м надморска височина. Климатът е умерено континентален. Преобладават черноземните почви, на места ерозирани. Населението на града Населението на града е 1366 жители по настоящ адрес (31.12.2022) .

В близост до града има гора-резерват в местността Каракуз.

История 

Алфатар е старо българско селище, известно от 1573 г.

През август 1773 година, по време на Руско–турската война, 400 семейства от селото се изселват в Руската империя. През следващата година те основават селището Олшанка в земите, определени за създаващата се по това време Бугска казашка войска. Разочаровани от безплодните земи, много българи решават да се върнат в родината, но са подложени на репресии и са принудени насилствено да останат в Олшанка.

След Руско–турската война от 1828 – 1829 г. в Алфатар се заселват преселници от Сливенско и Ямболско. При освобождението от турско владичество е имало 2039 жители и е било сред най-големите добруджански села.

При избухването на Балканската война в 1912 година човек от Алфатар е доброволец в Македоно-одринското опълчение – Стефан Боздуганов.

Според Букурещкия мирен договор от 1913 г. селото остава в румънска територия. Населението оказва твърда съпротива срещу опитите за денационализация, участва в Добруджанската революционна организация и в революционното работническо движение в Румъния. Върнато е на България по Крайовския договор от 1940 г.

За кратко време Алфатар е преименувано в Генерал Лазарово (1942 – 1943), след което се възстановява днешното му име. По онова време е имало парна мелница, 6 вятърни мелници, 2 дарака и други дребни предприятия.

През 1974 г. Алфатар е обявен за град.

Етимология 
Алфатар е уникално име на селище в българската топонимия. В историческите извори се среща с имената: Алфатар, Афлатар, Ахлатар и Ифлатар. Открива се прабългарски произход в името „jai“ – войска и „tora“ – град (крепост) – в превод „крепост с войска“. „Ифлатар“ се е наричала и южната страна на средновековната крепост Дръстър (дн. Силистра).

Любопитен факт е че на близо 3000 километра в централна Испания има град с почти идентична етимология – Алфафар.

Население 
В 1903 г., според официалната статистика, в Алфатар има 2971 жители, 105 новородени, 46 женитби, грамотни 19 мъже и 6 жени.

Численост на населението според преброяванията през годините:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Жителите на Алфатар са християни.

Икономика 
В Алфатар има няколко фабрики и предприятия. Развити са земеделието и зърнопроизводството.

Обществени институции 
 Основно училище „Христо Ботев“
 Православен храм „Св. Троица“, основан през 1846 г., към който е създадено първото килийно училище. В него се съхраняват оригинални икони на тревненските майстори Досю Косев и Ангел Досюв. Храмът е паметник на културата от 30 г. и туристически обект.
 Добруджанска къща – туристически обект, представящ добре уредено добруджанско жилище от края на XIX и началото на ХХ век. Там е разгърната експозиция от автентични тъкани, мебели, костюми, предмети за дома и лозаро-винарски пособия.
 Народно читалище „Йордан Йовков – 1894“
 Народно читалище „Ведрина“
 Целодневна детска градина „Щастливо детство“
 Дом за стари хора – открит през 2004 г. Напълно реконструирана сграда, със съвременен интериор, финансирана със средства от Социалноинвестиционния фонд. Капацитет 40 души.

Забележителности 
В Алфатар има наслагване на няколко културно-исторически пласта, които разкриват естетиката, бита и нравите на траки, римляни, ранно-византийци, християни от Х век.
 Скални манастири, датирани към Х век в местността „Суха чешма“, „Братила“.
 Тракийски скални светилища в местностите „Баджалията“ и „Киринджика“ до с. Васил Левскии, тракийски могилен некропол в местността „Бистренски лозя“.
 Праисторическа (енеолитна) селищна могила до с. Цар Асен.
 Защитена територия „Липник“ в Каракуз.
 Част от територията на защитена територия „Малък Канагьол“ /природна забележителност/.
 Църква „Света Троица“, построена през 1846 г.

 Музеи
 Музейна сбирка при храм „Св. Троица“.
 Музейна сбирка при НЧ „Йордан Йовков“ – историята на Алфатар в документи, фотографии и предмети.

Редовни събития 
 Традиционния събор на града съвпада с православния празник „Свети дух“, който е и празник на храм „Св. Троица“;
 22 април – Ден на земята, водата и въздуха;
 1 юни – Ден на детето;
 4 септември – Ден на Алфатар; На 4 септември 1974 г. село Алфатар е обявено за град.
 12 октомври – Празник на община Алфатар по празничния календар на НСОРБ „Ден на българската община“
 Коледа – християнският празник на Рождество Христово.
 Лазаров ден
 Великден

Личности 
 Родени в Алфатар
 Петър Енчев (1888 – 1949) - български революционер, деец на Вътрешната добруджанска революционна организация и борец за освобождение на Добруджа от румънска власт.
 Стефан Боздуганов (3 август 1892 – 1 юли 1943) – Член на ЦК на Вътрешната добруджанска революционна организация (ВДРО). Върховен войвода на четите на ВДРО.
 Коста Дончев (р. 1942) – кмет, художник, публицист
 Димитър Карамочев (?-1903) – Член на Вътрешната македоно-одринска революционна организация (ВМОРО). Районен началник на Разлог. Загива в сражение на 4 септември 1903 г. при връх Кукла в Пирин.

 Починали в Алфатар
 Владимир Мусаков (1887 – 1916) – писател

Кухня 
Характерна за алфатарската кухня е широката употреба на тестени изделия, мляко и сирене.

 Ястия
 Кавърма /баница/ – прави се с точени кори и заливка от яйца и каймак от прясно мляко за разлика от кавърмата в останалите региони на страната, която е месно ястие в гювече.
 Тиквеник /вита баница с настъргана тиква и орехи/.
 Петмез /„маджун“/ – мед от дини и т.нар. сладка пръчка.
 Агнешко месо с булгур на пещ – традиционно ястие за християнските празници „Гергьовден“ и „Св. Дух“.
 Агнешко чеверме.
 Бахур и „баба“ /пълнено, едро смляно свинско месо/ – традиционно за Коледа
 Пилешка, агнешка, свинска кавърма /яхния/.
 Яхния със сини сливи.
 Курбан.
 Кончета и магаренца – обредни питки, които се правят на Тодоровден за здраве на впрегатните животни.
 Точена торта.
 Рогачки – листове за баница, които се пекат върху сач или върху плота на печка на дърва, традиционни за християнския празник Сирни Заговезни.

 Напитки
 Кайсиева ракия
 Гроздова ракия
 Крушеница – традицонна безалкохолна напитка

Бележки

Външни препратки 
 Сайт на Община Алфатар