Симеон Ванков
Симеон Николов Ванков е български и руски офицер, майор от българската и генерал-майор от Руската армия, учен и общественик.

Участник в Руско-турската война (1877 – 1878), Сръбско-българската война (1885), Първата световна война (1915 – 1918) и Октомврийската революция (1917). Професор в много институти и автор на научни трудове.

Биография

Ранни години 
Симеон Ванков е роден на 25 януари 1858 г. в гр. Свищов. Той е шестото дете в семейството на учителя Николчо Ванков и жена му Севаста. На седем годишна възраст постъпва в Свищовското градско училище, а през юли 1867 година баща му го изпраща да учи първоначално в Одеса, а след това в град Николаев (1877) в Южнославянския пансион. През 1872 година се извършва реорганизация на реалните гимназии и в трети клас Симеон Ванков се записва в „Николаевско-Александровското реално училище“. Полага изпити в Петербургския минен институт и Константиновското военно училище.

Военна кариера 
През 1876 година Симеон Ванков постъпва във Артилерийскoто училище в Санкт Петербург, което завършва през април 1878 година с чин прапоршчик, непосредствено след края на Руско-турската война (1877 – 1878). На 16 април получава назначение в 26-а артилерийска бригада, разположена в Силеври, Европейска Турция.

След войната служи в артилерията на Българската армия. Завършва Михайловската артилерийска академия в Санкт Петербург (1883) и се завръща в България. През 1885 г. основава заедно с П. Кузмински първото българско техническо дружество в Русе и е негов пръв председател. По време на Сръбско-българската война (1885) е началник на артилерийския арсенал в Русе, командва Дунавската флотилия, която осъществява снабдяването с оръжие и боеприпаси на Северния отряд и на гарнизона, отбраняващ Видинската крепост.

Ванков е офицер-русофил и участва в преврата от 9 август 1886 г. срещу княз Александър Батенберг. След контрапреврата емигрира в Русия и служи в руската армия, където през 1911 г. е произведен във военно звание генерал-майор. Проявява своите научни способности и подчертан организаторски талант като специалист в областта на оръжейното производство и металообработването. Работи последователно в Киев и Санкт Петербург, началник е на Туркестанския и Приамурския военен окръг, на Брянския арсенал в Москва. Организира и ръководи оръжейни заводи в Далечния изток, а по време на Първата световна война генерал Ванков е ръководител на военното производство. Създава организацията за производство на снаряди към главното артилерийско управление, която носи неговото име. След Октомврийския преврат през 1917 г. е уволнен от армията и се занимава с научноизследователска работа в областта на цветната металургия. Значителна е и неговата преподавателска дейност. Чете лекции от 1917 г. в Московския университет „Михаил Ломоносов“, а от 1922 г. е професор по технология на металите. Автор е на редица трудове в областта на студената обработка на металите и по история на артилерията.

Професор генерал-майор Симеон Ванков умира на 21 юни 1937 г. в Москва.

Военни звания 
 Подпоручик (16 април 1878)
 Поручик (20 декември 1879)
 Капитан (30 август 1883)

Бележки

Източници 
 Чакалова, Л. – „Генерал Симеон Ванков“, София, 1973, Държавно военно издателство (Библиотека „Бележити пълководци и военни дейци“)
 
 Агенция Фокус от 25 януари 2006 г.

Генерали на Руската империя
Български майори
Български военни дейци от Сръбско-българската война
Видинчани
Възпитаници на Южнославянския пансион
Съветски учени
Българи в Руската империя
Българи в СССР
Хора с архиви в Централния държавен архив
Родени в Свищов
Починали в Москва