Правопис
Правописът (ортографията) е система от валидни за даден език норми (правила) на писане като:
 писмено отбелязване на отделните думи и техните значими части – представки, корени, наставки, окончания;
 писането на сложни думи – слято, полуслято и разделно;
 използването на главни и малки букви;
 сричкопренасянето на части от думи на нов ред;

Правописът също така обхваща и правила за правилното поставяне на препинателни знаци (пунктуация), изписането на съкращения и, евентуално, транскрипцията на чужди имена и думи в съответния език, транслитерацията на писмената система да дадения език в друга писмена система (например, транслитерация на българско писмо с латиница).

Етимология 
Лингвистичният термин ортография произлиза от латински: orthographia, от гръцки ὀρθός, orthós, „правилен“ и γράφειν, gráphein, „пиша“ .

Бележки

Използвана литература 
 Д. Розенталь, М. Теленкова, Словарь-справочник лингвистических терминов, Москва, 1976, стр. 250
 Д. Тилков, Т. Бояджиев, Българска фонетика, С. 1977, стр. 227 – 233
 Правописен речник на българския книжовен език, С. 1965 (Увод, стр. III – XL)

Вижте също 
 Български правопис

 
Приложна лингвистика