А
А, а e първата буква от българската и всички кирилски азбуки. Обикновено обозначава отворена предна незакръглена гласна . Има цифрова стойност 1.

Произлиза от гръцката буква алфа. В глаголицата има начертание  и название Аз, а в старобългарската и църковнославянската азбука има название . и начертание . В кирилицата буквата има начертание . Съвременното начертание на буквата е въведено за първи път в Русия от цар Петър I през 1708 г. През годините графичното изписване на буквата се е променяло, но днес е стандартизирано и изглежда точно като латинската буква a. Транслетерира на латиница с латинската буква А.

Фонетика 

В съвременния българския език буквата „А“ е гласна (заедно с още пет гласни). Според ширината на прохода в устната кухина а е класифицирана като широка гласна (с широк проход) (заедно с е и о); според мястото на образуване в устната кухина - средна гласна (в средната част на устната кухина) (заедно с ъ); според участието на устните в образуването на звука - неустни или нелабиални гласна (без участие на устните) (заедно с е, и и ъ).

Буквата „А“ има три фонемни стойности: акцентувано а (например в мак), неакцентувано а (например в р̀оза) и акцентувано ъ (например в четат). Обикновено под ударение (акцент) а се произнася като отворена задна незакръглена гласна . Когато е в неударена (неакцентувана) сричка, фонемната стойност на буквата съответства приблизително на полуотворена задна незакръглена гласна , като в известна степен звукът варира в зависимост от положението си в думата и стила – в първата предударена сричка и в по-официален стил има тенденция да е по-отворен, а в останалите срички и в по-разговорен стил – да е по-затворен. Понякога буквата „А“ под ударение може да обозначава и полузатворена задна незакръглена гласна , която обикновено се означава с „Ъ“ – това става в следните особени случаи:

 при форми на непълен (кратък) член на съществителни от мъжки род в единствено число: дом - дома (изговор (домъ), клас - класа (изговор класъ), мъж - мъжа (изговор мъжъ), син - сина (изтовор синъ), свят - света (изтовор светъ)
 при окончания за сегашно време на глаголи в първо лице, единствено число или трето лице в множествено число: донеса (изговор донесъ), чета (изговор четъ), дадат (изговор дадът), крадат (изговор крадът)

Друго значение 

 а съюз Съчинителен противоложен съюз. Означава:1. Съпоставяне. Аз чета, а той слуша. Едни го хвалят, а други го корят. Учението е светлина, а невежеството - мрак. Птиците хвърчат, а рибите плумат.2. Противопоставяне, когато в едната мисъл се отрича казаното от другата; но ала. Не живеем, за да ядем, а ядем, за да живеем. Чакайте ме утре, а не днес.А пък съюз Означава по-ясно разграничено съпоставяне; пък. Ти си гледай работата, а пък той ще отговаря за постъпката си. Много яде, а пък малко придава.
 а - а съюз Съчинителен съотносителен съюз. Означава незабавна последователност или вътрешна зависимост; ха. А заплаче, а се засмее. А дума дал, а душа дал.
 а междуметие I. Сударение за да изрази:1. Неуверено, съмнително питане. А, навлезли са войските? Та щяло да стане нужда от него, а?2. Възкрицание като отговор на повикане. Иване! - А?3. Насърчение, подкана, дразнение. А върви де! А удари ме, ако смееш!4. Яд, закана. А махай се от тука!II. Произнасяно с ударение [аа], за да се изрази:1. Радост, почуда. А, тука ли си бил! А, такава ли била работата!2. Досещане. А, сега ми дойде на ум!
 а- (гр. а- „не-“, „без-“, противоположен на) Отрицателна частица, представка в чужди думи, която пред гласна се явява като ан-: аморален, анемия.
 а музи. 1. Буквено означение на тона ла.2. Съкращение за алт.
 а Маймунско „а“.

В руски език 

В руския език А, а е първата буква от руската азбука, която се състои от 33 букви. Обознавава гласния звук а и пред него съгласинте винаги се изговарят твърдо. Удареното а и неудареното а се изговарят различно:

 Удареното а се изговаря като българското а. (дар - чете си дар, так, факт, два, мгла).
 Неудареното а и о се произнасят като а непосредствено пред ударение и в самото начало на думата (аппара̀т, база̀р, арбу̀з, гара̀нт, набо̀р, обзо̀р (чете си абзор), обма̀н (абма̀н), позо̀р (пазо̀р), това̀р (тава̀р), солда̀т (салда̀т)).Във всички останали срички а и о се произнасят като неударено българско ъ (бараба̀н (чете се бъраба̀н), каранда̀ш (къранда̀ш), го̀род (го̀ръд), ко̀локол (ко̀лъкъл), до̀лго (до̀лгъ), мно̀го (мно̀гъ)).

Гласният звук а без ударение след ч и щ преминава в ие или и (часы′ - ч[ие]сы’ и ч[и]сы′, щавѐль - щ[ие]вѐль и щ[и]вѐль).

Кодове 

HTML кодовете са: &#1040; или &#x410; за главна буква и &#1072; или &#x430; за малка буква.

Вижте също 
 А латинско
 Алфа
 Ӑ
 Ӓ

Източници

Библиография 
 
 
 
 
 

А