Деляновци
Деля̀новци е село в Северна България, община Свищов, област Велико Търново.

География

Местоположение 
Село Деляновци се намира в средната част на Дунавската равнина, на около 22 км от река Дунав при град Белене, 25 – 26 км югозападно от град Свищов и 8 км северно от град Левски.

Съседни на Деляновци са селата: Морава – около 6 км на североизток; Козар Белене – около 3 км на юг; Малчика – 3 – 4 км на югозапад; Българене – 4 – 5 км на запад; Стежерово – около 6 км на север.

Селото се намира в зона с умереноконтинентален климат.

Топография 
На около 2 км южно от село Деляновци минава първокласен републикански път, част от Европейски път Е83. При моста над река Осъм от този път се отделя на север общинският път за селото, преминаващ през него като главна улица и продължаващ към село Морава.

Деляновци е застроено по западния склон на намиращо се източно от река Осъм възвишение. Склонът започва с високи откоси („Белите брегове“) над най-източния остатък от старото корито на реката – част от множеството стари, откъснати след корекцията ѝ нейни меандри в обширното ниско и равно място от Деляновци на запад до северните околности на село Българене. Разчлененията по високата част на възвишението създават впечатление за венец от залесени хълмове над селото.

Източно над Деляновци се намира защитената местност „Мешо̀вата гора“.

Надморската височина в центъра на селото е около 72 м.

Население 
Населението на село Деляновци, наброяващо 771 души към 1934 г., нараства до 829 души към 1946 г., след което постоянно намалява до 112 към 2018 г.

Поминък 
Основният поминък на населението са земеделието и животновъдството.

Основните култури, отглеждани в Деляновци, са пшеницата, ръжта и ечемикът.

Ръжта в миналото е отглеждана главно за получаване на „ръженѝца“, която се използва за покриване на къщите, на стопанските сгради, на колибите в полето, за връзване на царевичака и за рогозки.

Ечемикът, освен за фураж, като зреещ по-рано от пшеницата, осигурява брашно за изхранване.

Лозарството в Деляновци е развито от древни времена. Отглеждат се сортове като Памид, Димят, Гъмза, Болгар, Отел, Белгийка.

В поминъка на населението овощарството не заема важно място. Единични овощни дървета като череши, вишни, зарзали, орехи, трънкосливки (Prunus domestica subsp. insititia), джанки, сливи и круши са отглеждани в лозята и дворовете.

Зеленчуковото производство още в далечното минало е основно препитание на деляновчани. Затова благоприятства наличието на водни източници като река Осъм и местността „Гераните“.

Обширната мера, просторните пасища, ливадите и горите създават благоприятни условия за развитието на животновъдство. Отглеждат се крави, овце, кози, свине, а също така и птици – кокошки, гъски, патици, пуйки. За свои нужди малък брой стопани отглеждат пчели.

Към 2019 г. в селото отглежданите култури са предимно пшеница, царевица, слънчоглед, рапица, ечемик.

История

Античност и средновековие 
Има основание да се приеме, че селото е съществувало през античността, при римското владичество и при идването на славяните, че изчезва и отново се заселва. Няма записи за името му от онези времена. Известно е под името Павликянско Парносово от 15 век и като Барносово – от 17 век. Така е отбелязано в турски регистър на хасове, зиамети, тимари в Никополския санджак от 1479 – 1480 г. 

Записът със славянско име в този турски регистър говори, че селото е съществувало преди падането на България под османска власт.

Старите жители на селото са били павликяни. 

През турското владичество селото е управлявано от чаушин и носи името Чаушка махла.

Деветнадесети век 
За развитието на село Деляновци особена роля изиграват църквата, читалището, училището, родовите обреди и празниците. Църквата е построена през 1866 г. За неин патрон е избрано името на Преподобна Петка (Параскева) Българска.

В широки мащаби в селото се развива театрална дейност. Първата представена пиеса е „Какъвто сватовника, такъв и годеника“. Представени са и картини от „Епопея на забравените“, „Хаджи Димитър“, „Цар Мурад“.

Освен театрална дейност, читалищните ръководители организират коледуване.

Първото светско училище в Чаушка махла е открито през 1878 – 1879 г.

Двадесети век

Име на селото 
Името Чау̀шка махла̀ се запазва до 1934 г., когато е променено на Деляновци – по разпространеното в околността растение с диалектно име делянка (дилянка) или – по-вероятно, по родовото име на съществувал към времето на промяната род.

Читалище 
На 10 май 1928 г. се учредява първото читалище в село Деляновци с името „Просвета“, а по-късно то е променено на „Пробуда“. През първите години на създаването на читалището книжният фонд е беден. Средства се набират предимно от театрални представления, томболи, членски внос, помощи. Постепенно се закупуват нови книги и през 1985 г. библиотеката разполага с над 5 хиляди тома книги, както и много вестници и списания.

Училище 
От края на 1928 г. започва строежът на нова училищна сграда, която е завършена в края на 1930 г.

Народното основно училище „Климент“ в село Деляновци, Великотърновско е закрито – най-вероятно през 1968 г. 

През 2000 г. училищната сграда е отдадена от община Свищов за приватизиране чрез търг.

Обществени институции 
Читалище „Пробуда – 1928“ към 2019 г. е действащо. 

В селото към 2019 г. има пощенска станция.

Редовни събития 
През октомври Народно читалище „Пробуда 1928“ организира Празник на родния край – традиционен празник на село Деляновци.

Личности 
Деляновци е родно място на Николай Газдов

Кухня 
Хлябът е всекидневна храна на хората. Той се приготвя от пшеничено, ръжено, ечемичено брашно. През годините на война хлябът е приготвян от царевично брашно. Качамакът също е приготвян от царевично брашно. Основно ястие е бобът, пълнените пиперки, супа от коприва, лопуш и др. От зелев сок се приготвя яденето „куркуда“ с люта чушка, лук и булгур.

За зимата се приготвят пипереница, кисело зеле, крушеница, сушени плодове за ошав. Месото се използва през зимния сезон.

Източници и бележки

Външни препратки 

Села в област Велико Търново
Населени места в община Свищов