Бабяк
Ба̀бяк е село в Югозападна България. То се намира в община Белица, Област Благоевград.

География 
Село Бабяк се намира в планински район, в северозападните склонове на Велийшко-Виденишкия дял на Западните Родопи. Състои се от централна част от няколко разпръснати махали – населени местности Узуновци (Длъгновци) и Чирек. През селото тече река, която до него се нарича Гръбница, а след това – Бабяшка река. Северно от Бабяк се намира връх Бабяшка чука.

Селото е разположено на 15 километра североизточно от гара Белица и на 30 километра в същата посока от Банско.

Етимология 
Според някои автори името на селото произлиза от думата „бабуни“ или „бабун“. Това е било едно от наименованията на богомилите, които обитавали тези места и впоследствие приели исляма.

История 
До 1954 година към Бабяк се броят населени местности, които влизат в състава на днешните села Бел камен, Бунцево, Дагоново, Конарско, Смолево, Юруково; до 1955 – населени местности в състава на селата Аврамово, Бойка, Горно Краище, Върхари (закрито), Гълъбово, Орцево, Палатик, Черешово. Близки населени местности са Узуново и Чирек.

Античност 
В землището на Бабяк, на Бабяшка чука (кулата), е открито тракийско светилище, в което са намерени оброчни плочи на Бендида, Зевс и Хера; култовата дейност продължава до V век.

Останки от антично светилище и надгробна могила от късния период на желязната епоха има в местността Митеш (на 4 km северозападно от Бабяк); в местността Пшениценината са открити следи от древно антично селище. Населението се е занимавало с рудодобив, за което свидетелстват останки от минни галерии; добивани са злато (по река Златарица), смола и катран.

В местността Гогово (източно от Бабяк) са открити средновековен некропол и плочи. Открити са над 1000 медни и сребърни византийски монети и много единични средновековни монети. На Бабяшка чука са запазени останки от манастира „Света Екатерина“.

В Османската империя 

Селото се споменава в османски списък на хората, натоварени да събират овце за султанския двор от 1576 година. Посочени са жителите Вели, син на Дамад Пазарлъ; Сюлейман, син на Абдуллах; Хасан, син на Караджа; Алагьоз Абдуллах; Ине Бали Хамза, Хадър, син на Насух и Ахмед, син на Насух, натоварени да събират общо 235 овце. Фактът че доста души носят името „Абдуллах“, говори че най-вероятно са били, преди това, немюсюлмани или поне бащите им са били такива. Османците са давали бащиното/фамилното име „Абдуллах“ на новоприелите исляма, чиито бащи или вече били мъртви, или не са били приели исляма заедно със синовете си. Това име е от арабски произход и значи „Божи раб“.

В XIX век Бабяк е чисто мюсюлманско село в Неврокопска каза на Османската империя. Населението се препитава с овцевъдство, лов и катранджийство. В „Етнография на вилаетите Адрианопол, Монастир и Салоника“, издадена в Константинопол в 1878 година и отразяваща статистиката на мъжкото население от 1873 година, Бабяк (Babiak) е посочено като село с 892 домакинства и 2100 жители помаци.

След Руско-турската война и Съединението на България населението на бабешките колиби намалява. През 1887 година Христо Попконстантинов обнародва статистика за броя на домакинствата в бабешките колиби, в която Бабяк е посочено като селище с 200 помашки семейства.

Георги Стрезов пише през 1891 година, че с името „Бабек“ наричат много махали и групи от по 3 – 4 къщи, разпръснати по върховете и по полите на Доспат от Аврамово до Чукурли Чайл, на разстояние от 30 часа път. Според него:

Съгласно статистиката на Васил Кънчов („Македония. Етнография и статистика“) към 1900 година Бабяк (Бабекъ) е българо-мохамеданско селище. В него живеят 3600 българи-мохамедани.

Тахсин бей, който е каймакам в Разлог през 1901 – 1903 година, пише в спомените си за Бабяк:

В България 
Непосредствено преди Балканската война, Бабяшките колиби са били над 2000 на брой, но след войната вследствие на многото жертви и емиграцията, броят им намалява наполовина.

Според Димитър Гаджанов в 1916 година в Бабяк живеят 4780 помаци.

През 1926 година в Бабяк е основана трудова горска производителна кооперация „Дерменска“. Към 1935 г. тя има 206 члена.

По време на т. нар. Възродителен процес през 1972 година бабечани научават за насилствената смяна на имената в Родопите и изработват план за противодействие. От бабешките колиби се събират около 400 мъже, чиято цел е да прекосят Рила по билото ѝ и през Самоков да достигнат до София, където да протестират пред американското и турското посолство. ДС разбира за операцията едва след като групата е тръгнала и незабавно стартира спешна високопланинска операция за неутрализиране на бунтовниците. Повечето бабечани от групата са заловени, пребити или интернирани, а един възрастен човек умира и е свален на ръце до град Якоруда.

Население 
Преброявания през годините на жителите на село Бабяк:

Етнически състав 
Преброяване на населението през 2011 г.

Численост и дял на етническите групи според преброяването на населението през 2011 г.:

Религии 
Населението на Бабяк е изцяло мюсюлманско. Хората са етнически българи, изповядващи ислям – българи мохамедани (помаци). Техният майчин език е българският (югозападен диалект).

Културни и природни забележителности 
Джамията в Бабяк се смята за архитектурен паметник; не е регистрирано кога точно е строена, но се предполага, че е било между XVII и XVIII век.

Личности 
 Муса Джемал Палев – народен представител от ДПС в XL и в XLI народно събрание.

Бележки

Външни препратки 
 Хюсеин Мехмед. Помаците и торбешите в Мизия, Тракия и Македония., С., 2007.

Села в област Благоевград
Населени места в община Белица