Абсолютна звездна величина
Абсолютна звездна величина в астрономията е видимата величина, каквато тя би била ако наблюдавахме светилото от разстояние 10 парсека. Абсолютната болометрична звездна величина на Слънцето е +4,7.

Абсолютната звездна величина позволява сравнения на яркостта на два обекта, независимо от разстоянието, от което те са наблюдавани.

Абсолютна звездна величина на звезди и галактики (M) 
При разглеждане на звезди и галактики за стандартно разстояние е прието 10 парсека (около 32,616 светлинни години или 3×1014 километра). Звезда на разстояние 10 парсека има паралакс от 0,1" (100 ъглови милисекунди).

При определяне на абсолютната звездна величина е необходимо да бъде указан видът на електромагнитното лъчение на обекта. Ако се измерва отделената в целия електромагнитен спектър енергия, правилният термин е болометрична величина. Величината намалява с нарастване на яркостта на тялото.

Много от звездите, видими с невъоръжено око на небсния небосвод, имат абсолютна звездна величина многократно по-голяма от тази на Слънцето:
 Ригел – −7,0
 Денеб – −7,2
 Наос – −7,3
 Бетелгейзе – −5,6.

За сравнение Сириус има абсолютна звездна величина равна на 1,4, докато Слънцето, чиято величина се използва за отправна точка на скалата, има величина от 4,83.

Познати са звезди с абсолютни величина от −10 до +17. Абсолютните величини на галактиките обаче могат да бъдат значително по-големи поради големия брой звезди който съдържат. Например величината на гигантската елиптична галактика M87 е −22.

Изчисление 
Абсолютната звездна величина може да бъде изчислена от видимата величина и разстоянието до звездата по формулата:

където  е равно на 10 парсека (≈ 32 616 светлинни години) и  в разстоянието до звездата; или:

където  е паралакса на звездата и  е една ъглова секунда.

Примери 
 Ригел има видима величина mV=0,18 и се намира на 773 светлинни години.
 MVRigel = 0,18 + 5×log10(32,616/773) = −6,7
 Вега има паралакс 0,133" и видима величина от +0,03
 MVVega = 0,03 + 5×(1 + log10(0,133)) = +0,65
 Алфа Кентавър има паралакс 0,750" и видима величина −0,01
 MVα Cen = −0,01 + 5×(1 + log10(0,750)) = +4,37

Видима величина 
При известна величина  видимата величина  може да се изчисли при за разстояние  по формулата:

Видима величина на планети (H) 
За планетите, кометите и астероидите, абсолютната звездна величина се определя като видимата величина, която обектът би имал, ако се намира на разстояние от една астрономическа единица от Земята и на същото разстояние от Слънцето, във фазов ъгъл от нула градуса. Такова положение на практика е невъзможно, но е удобно за математическите изчисления.

Изчисления 
Формула за H: (абсолютна звездна величина)
 

където  е видимата величина на Слънцето на разстояние от 1 АЕ (−26,73),  е геометричното албедо на тялото (между 0 и 1),  е радиуса на тялото и  е 1 астрономична единица (astronomical unit или А.U.) (≈149,6 Gm).

Примери 
Луна:  = 0,12,  = 3476/2 km = 1738 km

Видима величина 
Абсолютната звездна величина може да се използва за намиране на видимата величина на тялото:

където:

 е 1 АЕ,  е фазовият ъгъл Слънце-тяло-наблюдател; откъдето следва:

 е фазовия интеграл (интеграция на отразената светлина от 0 до 1)
Пример в случай на идеално дифузно отражение от повърхостта на сфера – добро приближение за случая на планети в Слънчевата система:

 Разстояния:
  наблюдател-тяло
  Слънце-тяло
  наблюдател-Слънце

Примери 
Луна
  = +0,25
  =  = 1 АЕ
  = 384,5 Mm = 2,57 милиона АЕ

 Колко ярка е Луната при наблюдение от повърхността на Земята?
 При пълнолуние:  = 0, ( ≈ 2/3)
 
 (истинска стойност −12,7) При пълнолуние луната отразява 30% повече светлина от колкото при идеално дифузно отражение.
 При първа/последна четвърт:  = 90°,  (в случай на идеално дифузно отражение)
 
 (истинска стойност −11,0) При малки фазови ъгли формулата за дифузно отражение дава по-добри резултати.

Външни препратки 
  Системата на небесни величини
  Информация за звездните величини
  Информационна система за търсене на звездни величини

Вижте също 
Диаграма на Херцшпрунг-Ръсел – показва зависимостта на абсолютната яркост или светимостта към спектралния цвят или повърхностната температура на звездите.

Наблюдателна астономия