Именителен падеж
Именителният падеж, или номинативът (), е падеж, който обичайно обозначава подлога на изречението. Най-често именителен падеж се използва и за речниковата форма на дадено име.

Разновидности на именителния падеж 
Именителният падеж е присъщ за подлога в изречението, но в славянските и някои други езици съществуват и две други разновидности на именителния падеж:
 Именителен предикативен, който се среща при сказуемното определение, и
 Именителен на темата (именителен за представяне), който се наблюдава при изолирана синтактична единица, след която следва изречение, тематично свързано с нея, напр.:
 (руски) „Ах, Франция! Нет в мире лучше края!“ (Ах, Франция! На света няма по-хубава страна!)
 (хърватски) „Vjera, ufanje i ljubav, to troje; najveća je ljubav“ (Вяра, надежда и любов, тези трите, но най-голяма е любовта)

В японски се разграничават два вида именителен падеж:
 Именителен падеж на рематичния подлог, с окончание –ga, напр.:
 Tochuu-ni norikae-ga arimasu-ka? (Има ли прекачване по пътя?; букв. „Пътя по прекачване има ли?“)
 Именителен падеж на тематичния подлог, с окончание -wa, напр.
 Watashi-wa rokuji-ni okimasu (Ставам в шест часа; букв. „Аз в шест часа ставам“)

Остатъци от именителния падеж в български 
Българският език загубва почти изцяло падежната флексия на имената и именната му система преминава към аналитичен строеж. Радикалните промени в областта на категорията падеж стават причина днес граматичните отношения да се изразяват предимно чрез обща форма (casus generalis, общ падеж) на имената в съчетание с предлози. Тази обща форма е най-често наследник на номинатива, но в някои диалекти е производна и на акузатива. Косвени следи от старобългарския номинатив се запазват в старите n-основи: камы – камък, пламы – пламък (а не: *камен или *пламен).

В съвременния български книжовен език от категорията падеж има остатъци, като най-много падежни форми са запазени при местоименията, а при съществителните, прилагателните имена, притежателните местоимения и други съществува изкуствено разграничаването по падеж при членуваните форми в м.р. ед.ч, където в именителен падеж се поставя пълен член, а във всички останали падежи – кратък член.

Ползвана литература 
 Стоян Стоянов Граматика на българския книжовен език, С. 1964
 Граматика на съвременния български книжовен език, том II. Морфология, С. 1983
 Стефан Младенов История на българския език, С. 1979
 Розенталь Д. Э и М. А. Теленкова Словарь-справочник лингвистических терминов, М. 1976
 Увод в изучаването на южнославянските езици, С. 1986
 Лаврентьев Б.П. Самоучитель японского языка, М. 1982
 Priručna gramatika hrvatskoga književnog jezika, Zagreb 1979

Падежи