Океаниди
В древногръцката и в римската митология Океанидите (на старогръцки ед. ч. Ωκεανις, мн. ч. Ωκεανιδες) са трите хиляди деца на титана Океан и на богинята Тетида (Тетия), повелителки на сладководните източници на Земята – дъждовните облаци, реките, езерата, подземните извори и фонтани. Сестри са на трите хиляди Речни богове – Потамидите (на старогр. ед. ч. Ποταμος, мн. ч. Ποταμοι), персонификация на големите земни реки.

Описание и функции 
Бащата на Океанидите Океан е великата древна река, обгръщаща света, а майка им Тетида е морска богиня. Братята им Потамидите, също 3000 на брой, са олицетворение на големите реки по света. Подобно на останалата част от семейството им тези нимфи са свързвани с водата – те са олицетворение на изворите. В „Теогония“ Хезиод казва, че Океанидите са „вредом разпръснати, те обикалят земята, кръстосват морските дълбочини и блестят сред богините вечни", а в „Аргонавтика“ на Аполоний Родоски аргонавтите, заседнали в Либийската пустиня, молят „нимфите, свещени от расата на Океан“, да им покажат „малък извор на вода от скалата или някакъв свещен поток, бликащ от земята“.

Океанидите не са лесни за категоризиране, нито се свеждат до една функция и дори не е задължително тя да е свързана с вода. Въпреки че повечето нимфи в Древния свят се смятат за незначителни божества, много от Океанидите са значими фигури. Метис, олицетворение на интелигентността, е първата съпруга на Зевс, от когото е погълната и ражда богинята Атина. Океанидата Дорида, подобно на майка си Тетия, е важна морска богиня. Докато техните братя Потамидите обичайно олицетворяват големите реки, Стикс (която според Хезиод е най-важната океанида) е олицетворение на великата подземна река Стикс. Океаниди като Европа и Азия изглежда са свързани по-скоро със земята отколкото с водата.

Океанидите отговарят и за закрилата на младите хора. Според Хезиод те „... вред по земята с цар Аполон и с Потоците речни имат от Зевс участта да закрилят младежката възраст".

Подобно на Метис Океанидите са съпруги или любовници на много богове и от тях те раждат много други богове и богини. Дорида е съпруга на морския бог Нерей и майка на 50-те морски нимфи – Нереидите. Стикс е съпруга на титана Палант и майка на Зелус, Нике, Кратос и Биа. Евринома е трета съпруга на Зевс и майка на Харитите. Според Хезиод Климена е съпруга на титана Япет и майка на Атлант, Менетей, Прометей и Епиметей. Електра е съпруга на морския бог Тавмант и майка на Ирида и на Харпиите. Други забележителни океаниди са Персеида – съпруга на титана бог на Слънцето Хелиос и майка на Цирцея и на Еет – крал на Колхида; Идия – съпруга на Еетес и майка на Медея; Калироя – съпруга на Хризаор и майка на Герион.

Океанидите образуват хора в трагедията на Есхил „Прикованият Прометей|“, излизащ от подземната си пещера, за да утеши прикования титан Прометей. Те също са спътнички на Персефона, когато е отвлечена от Хадес.

Имена

Обща информация 
Четири древни източника дават списъци с имена на Океанидите. Най-старият и най-дълъг такъв списък, който е от края на 8 – нач. на 7 век пр.н.е., е този на древногръцкия поет Хезиод в неговата „Теогония“ където са назовани 41 океаниди. По-нататък поетът казва, че „Тези Тетия роди с Океан отначало, а после имат и други след тях дъщери многочислени още: три по хиляда е броят на стройните океаниди“ – число, интерпретирано като „безброй“. Докато някои от тези имена като Пейто, Метис и Тюхе със сигурност отразяват съществуващите традиции, много от тях вероятно са просто поетични приумици. Вероятно почти толкова старият „Омиров химн на Деметра“ от анонимен автор изброява 21 имена, 16 от които съвпадат с посочените от Хезиод, и вероятно са взети директно от него.

Гръцкият митограф Аполодор (ок. 1 век сл.н.е.) и латинският митограф Хигин също дават списъци на Океанидите. Аполодор дава списък със 7 имена, като споменава още 5 океаниди другаде. От тези 12 имена 8 отговарят на дадените от Хезиод. Хигин в началото на своите Fabulae изброява 16 имена, а другаде дава имената на още 10 други океаниди. От тези 26 имена само 9 се срещат у Хезиод, в „Омиров химн на Деметра“ или у Аполодор.

Много други имена на Океанидите са дадени в други древни източници.

Имената на Океанидите са от различен вид:те са изворни нимфи и някои от имената им очевидно отразяват тази водна връзка, като някои може би са имената на действителни извори. Други имена нямат очевидна връзка с водата. Някои от тях, в съответствие с функцията на Океанидите, която според Хезиод е „да закрилят младежката възраст“ (т.е. да бъдат kourotrophoi) представляват неща, които родителите може да се надяват да бъдат дадени на техните деца: Плуто (Богатство), Тюхе (Добър късмет), Идия (Знаеща) и Метис (Мъдрост). Други изглеждат като географски епоними – Европа, Азия, Ефира (Коринт) и Рода (Родос).

Няколко от имената на Океанидите също са сред имената, дадени на нереидите – 50-те морски нимфи, дъщери на морския бог Нерей и на океанидата Дорида.

Списък на Океандите

Култ 
Моряците редовно почитат и отправят молби към Океанидите, като им посвещават молитви, възлияния и жертвоприношения. Към тях са отправяни призиви за защита от бури и други морски опасности. Преди да започнат легендарното си пътуване до Колхида в търсене на Златното руно, Аргонавтите даряват брашно, мед и море на океанските божества, жертват им бикове и молят за тяхната защита от опасностите от пътуването.

Океанидите в изкуството 

През 1860-те г. френският художник Гюстав Доре създава масленото платно „Океанидите (Морските неяди)“ (на фр. Les Océanides (Les Naiades de la Mere)). Драматично осветени, Океанидите са пометени от морското течение върху скалата на Прометей, което разкрива не само разбирането на твореца за светлината на света (талант, видим в плодотворната му дейност като гравьор и илюстратор), но и неспокойното му размишление върху митологията и нейната връзка с живота и смъртта.

През 1825 г. френският скулптор Огюст Роден излива бронзовата скулптура „Океаниди“ (), която понастоящем се съхранява в Музей Роден в Париж.

През 1914 г. финландският композитор Жан Сибелиус създава оркестрална симфонична поема на име Aallottaret“ (Океаниди).

Родената в Манчестър художничка Ани Суинертън – първата жена, приета в Кралската академия през 1922 г., рисува картината „Океанида“ малко преди 1908 г. Тя показва силна, неидеализирана женска фигура, съчетана с природата, типична за многото нейни изображения на „истинските“ жени и за нейната феминистка политика.

Вижте също 
 Русалка
 Сирена
 Потамиди

Източници 
  Okeanides, на уеб страница Theoi.com

Библиография 
   Аполодор, Митологическа библиотека, изд. Наука и изкуство, 1992. Apollodorus, Apollodorus, The Library, with an English Translation by Sir James George Frazer, F.B.A., F.R.S. in 2 Volumes. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1921. Online version at the Perseus Digital Library.
   Вергилий, Буколики. Георгики. Енеида. Изд. Народна култура 1980. Virgil, Bucolics, Aeneid, and Georgics Of Vergil. J. B. Greenough. Boston. Ginn & Co. 1900. Online version at the Perseus Digital Library
   Есхил, Окованият Прометей, в Антични трагедии, ДИ „Отечество“, 1985. Aeschylus (?), Prometheus Bound in Aeschylus, with an English translation by Herbert Weir Smyth, Ph. D. in two volumes. Vol 2. Cambridge, Massachusetts. Harvard University Press. 1926. Online version at the Perseus Digital Library.
   Публий Овидий Назон, Метаморфози. ИК „Народна култура“, София, 1974. Ovid, Metamorphoses, Brookes More. Boston. Cornhill Publishing Co. 1922. Online version at the Perseus Digital Library.
   Омир, Илиада, изд. „Народна култура“, София, 1971 г. Homer, The Iliad with an English Translation by A.T. Murray, Ph.D. in two volumes. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. 1924. Online version at the Perseus Digital Library.
   Омир, Одисея, изд. „Захарий Стоянов“, София, 2009. Homer, The Odyssey with an English Translation by A.T. Murray, PH.D. in two volumes. Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann, Ltd. 1919. Online version at the Perseus Digital Library.
   Хезиод, Теогония, в Теогония, Дела и дни. Омирови химни. С. „Народна култура“, 1988. Hesiod, Theogony, in The Homeric Hymns and Homerica with an English Translation by Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Online version at the Perseus Digital Library.
   Apollonius of Rhodes, Apollonius Rhodius: the Argonautica, translated by Robert Cooper Seaton, W. Heinemann, 1912. Internet Archive.
  Bouzek, Jan and Denver Graninger, „Chapter 2: Geography“ in A Companion to Ancient Thrace, editors: Julia Valeva, Emil Nankov, Denver Graninger, John Wiley & Sons, 2015. ISBN 978-1-118-87797-5.
  Braswell, Bruce Karl, Margarethe Billerbeck, The Grammarian Epaphroditus: Testimonia and Fragments, Peter Lang, 2007. ISBN 978-3-03911-450-4.
  Brunck, Richard François Philippe, Apollonii Rhodii Argonautica Volume 2: Scholia vetera in Apollonium Rhodium, second edition by G. H. Schäfer, Fleischer, 1813. Internet Archive
  Caldwell, Richard, Hesiod's Theogony, Focus Publishing/R. Pullins Company (June 1, 1987). ISBN 978-0-941051-00-2.
   Callimachus, Callimachus and Lycophron with an English translation by A. W. Mair; Aratus, with an English translation by G. R. Mair, London: W. Heinemann, New York: G. P. Putnam 1921. Internet Archive
   Cicero, Marcus Tullius, De Natura Deorum in Cicero in Twenty-eight Volumes, XIX De Natura Deorum; Academica, with an English translation by H. Rackham, Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press; London: William Heinemann, Ltd, 1967. Internet Archive.
  Diodorus Siculus, Diodorus Siculus: The Library of History. Translated by C. H. Oldfather. Twelve volumes. Loeb Classical Library. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press; London: William Heinemann, Ltd. 1989. Online version by Bill Thayer
   Evelyn-White, Hugh G., The Homeric Hymns and Homerica with an English Translation by Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Internet Archive.
  Fowler, R. L. (2000), Early Greek Mythography: Volume 1: Text and Introduction, Oxford University Press, 2000. ISBN 978-0-19-814740-4.
  Fowler, R. L., Early Greek Mythography: Volume 2: Commentary, Oxford University Press, 2013. .
  Freeman, Kathleen, Ancilla to the Pre-Socratic Philosophers: A Complete Translation of the Fragments in Diels, Fragmente Der Vorsokratiker, Harvard University Press, 1983. ISBN 978-0-674-03501-0.
  Gantz, Timothy, Early Greek Myth: A Guide to Literary and Artistic Sources, Johns Hopkins University Press, 1996, Two volumes:  (Vol. 1),  (Vol. 2).
  Grimal, Pierre, The Dictionary of Classical Mythology, Wiley-Blackwell, 1996, .
  Hard, Robin, The Routledge Handbook of Greek Mythology: Based on H.J. Rose's „Handbook of Greek Mythology“, Psychology Press, 2004, . Google Books.
   Harder, Annette, Callimachus: Aetia: Introduction, Text, Translation and Commentary, Oxford University Press, 2012. ISBN 978-0-19-958101-6. (two volume set).
  Homeric Hymn to Demeter, in The Homeric Hymns and Homerica with an English Translation by Hugh G. Evelyn-White, Cambridge, Massachusetts., Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1914. Online version at the Perseus Digital Library.
  Hyginus, Gaius Julius, Astronomica, in The Myths of Hyginus, edited and translated by Mary A. Grant, Lawrence: University of Kansas Press, 1960. Online version at the Topos Text Project.
 Hyginus, Gaius Julius, Fabulae in Apollodorus'  Library and Hyginus'  Fabuae: Two Handbooks of Greek Mythology, Translated, with Introductions by R. Scott Smith and Stephen M. Trzaskoma, Hackett Publishing Company, 2007. .
  Liddell, Henry George, Robert Scott. A Greek-English Lexicon. Revised and augmented throughout by Sir Henry Stuart Jones with the assistance of. Roderick McKenzie. Oxford. Clarendon Press. 1940. Online version at the Perseus Digital Library
  Meineke, August, Stephani Byzantii Ethnicorvm quae svpersvnt, Berolini: Impensis G. Reimeri, 1849. Internet Archive.
   Most, G.W., Hesiod: Theogony, Works and Days, Testimonia, Loeb Classical Library, No. 57, Cambridge, Massachusetts, 2006 . Online version at Harvard University Press.
   Nonnus, Dionysiaca; translated by Rouse, W H D, II Books XVI– XXXV. Loeb Classical Library No. 345, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1940. Internet Archive
   Nonnus, Dionysiaca; translated by Rouse, W H D, III Books XXXVI– XLVIII. Loeb Classical Library No. 346, Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1940. Internet Archive
   Ovid, Ovid's Fasti: With an English translation by Sir James George Frazer, London: W. Heinemann LTD; Cambridge, Massachusetts: : Harvard University Press, 1959. Internet Archive.
  Pausanias, Pausanias Description of Greece with an English Translation by W.H.S. Jones, Litt.D., and H.A. Ormerod, M.A., in 4 Volumes. Cambridge, Massachusetts, Harvard University Press; London, William Heinemann Ltd. 1918. Online version at the Perseus Digital Library.
    Pindar, Nemean Odes. Isthmian Odes. Fragments, Edited and translated by William H. Race. Loeb Classical Library No. 485. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 1997. . Online version at Harvard University Press. Пиндар, Оди, в Старогръцка лирика (сборник), изд. „Народна култура“, София, 1970. Pindar, Odes, Diane Arnson Svarlien. 1990. Online version at the Perseus Digital Library.
  Scholia Graeca in Homeri Iliadem, edited by Wilhelm Dindorf and Ernst Maass, Volume II, Oxford 1875. Internet Archive
  Tzetzes, Chiliades, editor Gottlieb Kiessling, F.C.G. Vogel, 1826. (English translation, Books II–IV, by Gary Berkowitz. Internet Archive).
  West, M. L. (1966), Hesiod: Theogony, Oxford University Press. .
  West, M. L. (1983), The Orphic Poems, Clarendon Press. .
   West, M. L. (2003), Greek Epic Fragments: From the Seventh to the Fifth Centuries BC. Edited and translated by Martin L. West. Loeb Classical Library No. 497. Cambridge, Massachusetts: Harvard University Press, 2003. . Online version at Harvard University Press.

Бележки 

Древногръцки богини