Иван Славов (философ)
Иван Йорданов Славов е български философ, публицист, дипломат. Професор, доктор на философските науки.

Биография 
Завършва Софийския държавен университет през 1956 г. От 1960 г. е преподавател в катедра „Философия“ там. Доцент от 1971 г., а от 1979 г. професор. От 1976 г. е доктор на философските науки. Посланик на Република България в Словакия (1994-1998).

Личният му житейски и философски девиз е: „Оптимист по воля, песимист по разум, сноб по вяра“. Една от целите, на които е посветил живота си, е борбата с дилетантството, на което противопоставя агресивния снобизъм и в резултат търпи съкрушително поражение.

Жени се четири пъти и от първите си три брака има общо четири деца.

Умира на 16 февруари 2012 г. след прекаран инсулт и последвала кома.

Творчество 
Посветено е на остри и злободневни въпроси от естетиката и всекидневната култура – кича, безвкусицата, деформацията на човешките нрави. Той неуморно преследва не само кича и чалгата, но и еснафщината като цяло, плиткоумието и неграмотността във всичките им форми и проявления, на които противопоставя елитарния снобизъм на т.нар. „конячна интелигенция“. Той изповядва максимата „Човек е оцелял, защото се е смял на всичко, на което се присмива Иван Славов и не е посмял да се смее на самия Иван Славов“.

Заради тази своя непримиримост с всичко пошло (според неговите представи) и недостойно за неговите вкусове, си спечелва прозвището „Транжорът на кича“, както го наричат феновете му.

Библиография 
 Марксовото естетическо наследство. Комплексен проблем. 1972.
 Кичът: Феноменология, физиономика и прогностика. София: Народна младеж, 1977, 272 с.
 2 изд. София: Архимед, 2002, 276 с.
 Иронията в структурата на модернизма. София: Наука и изкуство, 1979, 289 с.
 Критически резонанси. София: Наука и изкуство, 1982, 236 с.
 Дилетантизмът. София: Наука и изкуство, 1984, 262 с.
 Прекословици. София: УИ „Св. Климент Охридски“, 1988, 174 с.
 Марксизъм и естетика. 1988.
 Кич спектър. София: Наука и изкуство, 1990, 280 с.
 (съст.) Златната решетка: Политическите вицове от времето на социализма. София: УИ „Св. Климент Охридски“, 1991, 408 с.
 (съст.) Фашизмът срещу „Фашизмът“. София: УИ „Св. Климент Охридски“, 1991, 295 с.
 Цеко Торбов: несломимият кантианец. 1992.
 Речник на глупостта. София: Издателско ателие Аб, 2001, 472 с.
 (съст.) Ученически и кандидат-студентски бисери. София: Архимед, 2002, 206 с.
 (съст.) Еврейски сатирикон. Най-добрите вицове. София: Колибри, 2003, 191 с.
 Смехотерапия – стрес – бизнес. София: Архимед, 2004, 464 с.
 Джобен смехар. София: Издателско ателие Аб, 2005, 235 с.
 Тоталният кич. София: Издателско ателие Аб, 2007, 444 с.
 (съст.) Евровицотека. София: Архимед, 2008, 358 с.
 Тъпизми и псувизми. София: Архимед, 2009, 295 с.
 Джоконда – Джокондиада. София: Архимед, 2010, 255 с.

Бележки

Външни препратки 
 „In memoriam: Проф. Иван Славов си отиде, кичът остана“, E-vestnik.bg, 16 февруари 2012
 Стойков, Любомир. Професор Иван Славов...или мъжеството да бъдеш различен, Медии и обществени комуникации. Изд. УНСС / „Алма комуникация“. 2012, № 12.

 Интервюта
 „Проф. Ив. Славов: Променяме се само към по-лошо“ , Obshtestvo.net, 19 ноември 2009
 „Проф. Ив. Славов: Слави, Вачкова и Ути са кичът в телевизиите“, EuroChicago.com, 9 януари 2010

Български философи
Български публицисти
Посланици на България в Словакия
Възпитаници на Софийския университет
Преподаватели в Софийския университет
Родени в Сливен
Починали в София
Починали от инсулт