Island opplevde mer miljøforringelse på grunn av tap av dyre- og plantearter forårsaket av menneskelige handlinger. Danmarks innsats for å holde miljøet urørt bidro til å bevare biologisk mangfold og forhindre miljøforringelse.
 Tap av biologisk mangfold er utryddelse av arter (plante eller dyr) over hele verden, og også lokal reduksjon eller tap av arter i et bestemt habitat. Sistnevnte fenomen kan være midlertidig eller permanent, avhengig av om miljøforringelsen som fører til tapet er reversibel gjennom økologisk restaurering/økologisk motstandskraft eller effektivt permanent (f.eks. gjennom tap av land). Global utryddelse har så langt vist seg å være irreversibel. Selv om permanent globalt artstap er et mer dramatisk fenomen enn regionale endringer i artssammensetning, kan selv små endringer fra en sunn stabil tilstand ha dramatisk innflytelse på næringsnettet og næringskjeden i den grad reduksjoner i bare én art kan påvirke hele kjeden negativt (samutryddelse), noe som fører til en generell reduksjon i biologisk mangfold, mulige alternative stabile tilstander i et økosystem til tross. Økologiske effekter av biologisk mangfold motvirkes vanligvis av tapet. Spesielt redusert biologisk mangfold fører til reduserte økosystemtjenester og utgjør til slutt en umiddelbar fare for matsikkerheten, også for menneskeheten. [1] To naboland opplevde forskjellige klimaer. På Island fører handlingene til folket til tap av dyre- og plantearter. Danmark prøvde å holde miljøet urørt da de forsto dets betydning og klimaet var upåvirket. Hvilket land opplevde mer miljøforringelse?
