Følelsen av denne anmeldelsen er positiv.
Tenk som om du svarer til en femåring. Marlene Dietrich og Charles Boyer gir solide forestillinger i denne vakre, men tomme filmen. Ironien er at Dietrich spiller en kvinne med et vakkert, men tomt liv. Virkelig nydelig kinematografi og sett, og ja Dietrichs bunnløse koffert med klær er også fantastisk. Hun ser bra ut; Boyer ser ung og trim ut.

Historien om en kvinne som søker mening og en eks-prest som søker livet virker ganske foreldet, men satt mot slike uvirkelige sett og himmel fungerer det på en eller annen måte, gitt de to stjernene, den fantastiske poengsummen av Max Steiner, og en god støttende rollebesetning. Filmen går som 76 minutter og virker dårlig redigert, pluss at visse karakterer bare dukker opp eller forsvinner.

Joseph Schildkraut er morsom som den arabiske guiden, C. Aubrey Smith er den gamle presten, Lucile Watson moderoverlegen, Tilly Losch danseren, John Carradine spåmannen, og Basil Rathbone spiller... vel jeg er ikke sikker. Han rir bare inn fra ørkenen og ødelegger alt! Som andre har bemerket, var John Gilbert planlagt å spille sammen med Dietrich. Jeg kan ikke la være å tro at han hadde vært fantastisk. Rollen som verdenstrette Boris ville ha passet den store Gilbert ganske bra. Og etter suksessen til dronning Christina (med Garbo), kan karrieren ha kommet tilbake på sporet.

Jeg kan ikke tenke meg noen annen 30-tallsfilm Dietrich gjorde i farger. Hun ser flott ut og har på seg noen fantastiske klær. Min favoritt er Valentino som det Shiek-lignende antrekket hun har på seg ved bassenget.

Absolutt verdt å se etter de frodige settene og fargen og de to store stjernene.

Er følelsen av denne anmeldelsen positiv eller negativ?
Alternativer: (a). negativ (b). positiv