Ikke nok informasjon.
 Jeg har vært tyngden av grusomhet fra en lege flere ganger, men jeg vil fortelle en som alltid har bodd hos meg siden jeg var barn. Jeg var omtrent 8 år, og det var tilfeldigvis sommer. Baseball var en ekte kjærlighet, og mine brødre og venner spilte daglig. Om sommeren, alt vi hadde på oss var avskårne jeans og ingenting annet. Jeg hadde tråkket på en rusten spiker og den ble smittet. Tid for et stivkrampeskudd! Dette var en typisk hendelse for oss om sommeren. Det var bare en lege innenfor et hundre kvadratkilometer område, og han het Doctor Brandenbury. Han var en veldig ubehagelig, eldre mann som brødrene mine og jeg ikke brydde oss om siden han bare var en slem, gammel bastard. Så jeg blir stokket av til kontoret hans, og selvfølgelig etter å ha hørt hva som hadde skjedd og undersøkt foten min, var jeg enig i at jeg trengte stivkrampeskuddet. Jeg kommer med en veldig uskyldig forespørsel da han er i ferd med å gi meg sjansen. Siden jeg visste at skuddet ville stive armen min og i hovedsak forårsake smerter, ville jeg ta det i venstre arm slik at kastearmen min ikke ble påvirket. Jeg prøvde å be om dette fra legen, men han ønsket ikke å høre noe fra meg. Han sa «Jeg gir faen i hvilken arm du får den i.» Han grep meg omtrent i høyre arm og brukte nålen som en pil og bare smalt den i armen min. Jeg hadde aldri hatt problemer med skudd før, men det gjorde virkelig vondt. Jeg begynte å gråte. Han ba moren min om å få meg til helvete ut av kontoret hans. Unødvendig å si at moren min aldri tok noen av oss for å se denne gamle, elendige jævelen igjen. Hun fant en annen lege som faktisk behandlet oss som om vi var mennesker. Spørsmål: Hvor vanlig var det for fortelleren og brødrene deres å spille baseball uten sko? Alternativer: - aldri - det var veldig vanlig - ikke nok informasjon - veldig sjelden === Det riktige svaret er
Svaret på dette spørsmålet er: