Jenta i AP Lit-klassen og moren mente at hun fortjente å gå til Cal.
 

Les følgende kontekst og svar på spørsmålet. Kontekst: Så mange barn, så mange historier. Foreldre dør, etterlater barna ødelagte og ute av stand til å snakke i flere dager. Foreldre blir deportert, etterlater barna fortvilet og håpløst. Barn tåler emosjonelle, seksuelle, fysiske overgrep. Og mer. Den tristeste historien jeg noen gang har hørt var fra ungen i AP Lit-klassen min som hadde tatt sitt seniorår for å godta invitasjoner fra utdanningsreformgrupper til å snakke rundt i landet, som hun gjorde, uten å gjøre noen av leksene sine. Hun ventet til etter at karakterene ble levert på slutten av året med å bestride «D» på rapportkortet hennes fordi det betydde ikke å gå til UC Berkeley. Hun tok moren med seg, og sine to søstre. Etter å ha gått rundt og rundt en stund med meg og rektoren, moren hennes sa at skilsmissen hennes virkelig hadde påvirket denne jenta, og hun hadde kjempet så hardt hele livet for å komme inn i Berkeley, og hva hadde jeg mot datteren hennes? Hun fortjente å dra til Cal! De var alle i tårer. Rektor fant en måte å endre henne 64% til en 70,01%, og av gikk hun. Denne unge kvinnen full av potensial og energi, lært av moren og sjefen min, at unnskyldninger styrer dagen. Hun ser ut til å tro at «sosial rettferdighet» betyr å kjempe for å få din vei fordi dekket er stablet mot deg, i stedet for å gjøre det rette. Dette er trist. Jeg vet at dette ikke var det du var ute etter, og at dette minnet sier mer om meg enn det gjør om henne. Mange andre barn jeg har veiledet, som kommer gjennom noe livsforandrende, ser ut til å forstå at livet er i økt, det vil alltid være utfordringer å heve seg over, og at fokusering i klasserommet er en fin måte å få tankene fra ens problemer, hvis miljøet er støttende og ånden er villig. Spørsmål: Hvem fortjente å dra til Cal? Svar:
Svar: