Tidsbegrepet i ikke-relativistisk klassisk mekanikk kan brukes til å synkronisere klokker, men Einsteins metode for å synkronisere klokker ved hjelp av lysets hastighet førte til oppdagelsen at observatører i bevegelse i forhold til hverandre måler forskjellige forløpte tider for den samme hendelsen.
 Spørsmål: Trekk ut svaret på spørsmålet fra følgende kontekst. Spørsmål: Hvordan fungerer dette konseptet i teorien? Kontekst: I ikke-relativistisk klassisk mekanikk kan Newtons begrep om «relativ, tilsynelatende og vanlig tid» brukes i formuleringen av en resept for synkronisering av klokker. Hendelser sett av to forskjellige observatører i bevegelse i forhold til hverandre produserer et matematisk tidsbegrep som fungerer tilstrekkelig bra for å beskrive de daglige fenomenene i de fleste menneskers opplevelse. På slutten av det nittende århundre møtte fysikere problemer med den klassiske forståelsen av tid, i forbindelse med oppførselen til elektrisitet og magnetisme. Einstein løste disse problemene ved å påkalle en metode for synkronisering av klokker ved å bruke den konstante, endelige lyshastigheten som maksimal signalhastighet. Dette førte direkte til resultatet at observatører i bevegelse i forhold til hverandre måler forskjellige forløpte tider for den samme hendelsen.
A: