Dreptul pacienţilor la mobilitate nu poate fi un pretext pentru ca anumite state membre să evite să investească în sistemele naţionale de sănătate, determinându-i pe cetăţeni să recurgă la turismul medical şi nu la cel din plăcere.
Het recht op mobiliteit van patiënten mag voor bepaalde lidstaten geen uitvlucht zijn om niet te investeren in nationale gezondheidsdiensten, waardoor zij burgers in wezen dwingen tot medisch toerisme en hun niet de vrije keuze laten.