Acum la Chişinău, doamnă preşedintă, ai dreptul să taci, ai dreptul să faci ceea ce ţi se spune, ai dreptul să plăteşti impozite unei elite care nu e responsabilă nimănui, să emigrezi, să te conformezi şi eventual să urăşti la comandă.
Heutzutage, Frau Präsidentin, hat man in Chişinău das Recht zu schweigen, man hat das Recht, das zu tun, was einem gesagt wird, und man haben das Recht, Steuern an eine Elite zu zahlen, die niemandem Rechenschaft schuldig ist. Ferner hat man das Recht, zu emigrieren, sich anzupassen und, ggf. auf Befehl zu hassen.