Prelungirea constantă, la fiecare șase sau opt ore, a duratei de timp în care spațiul aerian european era închis a însemnat că pasagerii nu își puteau planifica călătoriile în alt mod și chiar și companiile aeriene au fost ținute în așteptare.
Door om de zes of acht uur telkens weer te besluiten of het Europese luchtruim al dan niet gesloten moest blijven, kregen passagiers geen kans hun reizen met andere vervoersmiddelen te plannen en moesten luchtvaartmaatschappijen wachten op de vooruitgang.