Până în prezent, crearea bogăţiei şi măsurarea bunăstării s-au bazat, în mare măsură, pe consum, industria fiind astfel încurajată să nu acorde prea multă atenţie valorii reale a materiilor prime utilizate, chiar dacă preţul acestora este scăzut, sau costului real al deşeurilor produse.
Hitherto, the creation of wealth and the measure of well-being have been based largely on consumption, and so industry has been encouraged to pay little attention to the real value of raw materials used, even if their price is low, or to the real cost of waste produced.