Acest fapt este dovedit, pe de o parte, de lipsa de vitalitate a acțiunilor politicii sale externe și, pe de altă parte, de încăpățânarea unor țări nostalgice după o perioadă colonială care nu se mai întoarce, care insistă să creadă că își protejează mai bine interesele acționând singure și nedelegând nicio competență autorității europene.
Evidence of this is, on the one hand, the lacklustre action deriving from its external policy and, on the other, the obstinacy of certain countries that are nostalgic for a colonial period that can no longer return and insist on believing that they protect their interests better by doing things alone and not delegating anything to European authority.