Care este rostul păstrării unui volum de date cât mai mic posibil atunci când se negociază acordul PNR dacă SUA, în calitate de opozant, anunţă că doreşte nu numai să perceapă o taxă de intrare, ci şi să colecteze date adiţionale despre pasageri?
What is the point of keeping the volume of data as low as possible when negotiating on PNR if the US, as a countermove, announces that it wishes not only to levy an entry fee, but also to collect additional data from passengers?