Într-adevăr, Conferinţa de la Copenhaga a mobilizat mai mulţi şefi de stat decât cea de la Kyoto, însă a creat, de asemenea, mai multe scindări şi, ca urmare, s-a transformat într-un scenariu individualist, în care fiecare stat şi-a stabilit obiectivele şi, în plus, a făcut acest lucru în mod voluntar.
Copenhagen did indeed mobilise more heads of state than Kyoto, but it also created more divisions and, as a result, it turned into a scenario of ‘ every man for himself ’, where every state can set out their goals and, moreover, do so on a voluntary basis.