Într-adevăr, Conferinţa de la Copenhaga a mobilizat mai mulţi şefi de stat decât cea de la Kyoto, însă a creat, de asemenea, mai multe scindări şi, ca urmare, s-a transformat într-un scenariu individualist, în care fiecare stat şi-a stabilit obiectivele şi, în plus, a făcut acest lucru în mod voluntar.
Copenaghen ha effettivamente mobilitato più capi di Stato di Kyoto, ma ha anche provocato maggiori divisioni; si è creata di conseguenza una situazione del tipo “ciascuno per sé ”, in cui ogni Stato può fissare i propri obiettivi, per di più su base volontaria.