Stenen är nu mycket skadad i ytan men den fragmentariskt bevarade ristningen ger ännu ett begrepp om teckningens elegans och sirlighet, utförd i den höggotiska stilens idealiserade manèr, rofylld och monumental och samtidigt med en utsökt förfining i arkitekturens graciöst genombrutna former.
stˈeːnən ɛːr nˈʉ mˈykət skˈɑːdad iː ˈyːtan mˈɛn dɛn frˈaɡməntˌɑːrɪskt bəvˈɑːradə rˈɪstnɪŋən jˈeːr ˈɛnʉ ˈɛt bəɡrˈɛp ɔm tˈɛknɪŋəns ˌeːləɡˈans ɔk sˈɪrlɪɡhˌeːt, ʉtfˈøːrd iː dɛn hˈøːɡɡuːtˌɪska stˈiːləns ˈiːdəˌaliːsˌeːradə mˈanər, rˈuːfyld ɔk mˌuːnʉməntˈɑːl ɔk sˈamtiːdˌɪkt meːd ɛn ʉtsˈœkt fˈœrfiːnˌɪŋ iː ˈarkiːtˌɛktʉrəns ɡrˌɑːsɪˈœst jˈeːnɔmbrˌʉtna fˈɔrmər.