Både lagmannen och hans hustru räknade med en salig död, och denna förväntan uttrycktes symboliskt i den scen, som upprepas över deras huvuden i baldakinens tornliknande krön: deras själar återgivna som små nakna barn burna i täckelse i fader Abrahams sköte, medan heliga svänger rökelsekar i ömse sidor som lovsång och tacksägelse till den Högste och därmed anger framställningens paradisiska karaktär.
bˈoːdə lˈɑːɡmanən ɔk hans hˈɵstrʉ rˈɛːknadə meːd ɛn sˈɑːlɪɡ dˈøːd, ɔk dˈɛna fˈœrvəntˌan ˈɵtryktəs sˈymbuːlˌɪskt iː dɛn ssˈeːn, sɔm ˈɵprəpˌas ˈøːvər dˌeːras hˈʉvʉdən iː bˌaldakˈiːnəns tˈuːrnliːknˌandə krˈøːn: dˌeːras sxˈɛːlar ˈoːtərjˌɪvna sɔm smˈoː nˈakna bˈɑːrn bˈɵrna iː tˈɛkːəlsə iː fˈadər ˈabrahˌams sxˈøːtə, mˈeːdan hˈeːliːɡˌa svˈɛŋər rˈøːkəlsəkˌar iː ˈœmsə sˈiːduːr sɔm lˈoːvsɔŋ ɔk tˈaksəjˌɛlsə tɪl dɛn hˈøːɡstə ɔk dˈɛrməd ˈanjeːr frˈamstəlnˌɪŋəns pˈɑːradˌiːsɪskˌa kˌaraktˈɛːr.