Taube ville själv se sig som en poet bland de riktigt stora poeterna, men upplevde sig mestadels som en poet omgiven av borgarbrackor i Stockholms societet, vars välvilja han dessutom var beroende av.
tˈɑːʉbə vˌɪlə sxˈɛlv sˈeː sˈɛj sɔm ɛn pˈuːət blˈand deː rˈɪktɪkt stˈuːra pˈuːətˌɛrna, mˈɛn ˈɵpləvdə sˈɛj mˈɛstadˌeːls sɔm ɛn pˈuːət ˈɔmjiːvən ɑːv bˈɔrjarbrˌakːuːr iː stˈɔkhɔlms sʊsˈɪətət, vˈaʂ vˈɛlvɪljˌa han dˈɛsʉtˌɔm vɑːr bərˈuːəndə ɑːv.