ʌstˈɑnnja nˈɑzva trapɭˈjaitsja tˈɑkʌʒ ˈu rˈɑnnix starʌukrˈɑinskix dʒyrˈeɭax, zʌkrˈema v ʌhɭˈɑvi dˈo anfʌɭˈohiʌnu, vidˈɑnʌhʌ pˈɑmvʌm birˈindʌju odʲˈin tˈisjatʃa ʃˌɛsʲtʲsˈot dʲevʲjatnˈɑdtsjatʲ rˈoku.
Остання назва трапляється також у ранніх староукраїнських джерелах, зокрема в оглаві до Анфологіону, виданого Памвом Бериндою 1619 року.