vˈona bˈuɭa rʌshˈornuta nˈɑ knˈizi ikɭiziˈjastʌvij — tsˈɛj tˈekst, ˈjak ˈi «spˈovid», ˈjurij fidʌrˈovitʃʲ ɭˈjubiv ʌsˈobɭivʌ ˈi tˈɑkʌʃ frˈɑzu: «(en)dʒˌɛnəɹˈeɪʃɪˌəʊ pɹˈiːtəɹˌɪt ˈɛt dʒˌɛnəɹˈeɪʃɪˌəʊ ɐdvˈɛnɪt(uk), (en)tˈɛɹəɹ ˈɔːtəm ɪn ˈiːtənəm stˈat(uk)», ɕˈo zˈɛ ɭatˈinskʌi pirikɭˈɑdaitsja: «pʌkˈoɭinnja vidxˈodit, jˈot pʌkˈoɭinnja prixˈodit, ˈɑ zˈemɭja vikˈovitʃʲnʌ stˈoit».
Вона була розгорнута на книзі Еклезіястовій — цей текст, як і «Сповідь», Юрій Федорович любив особливо і також фразу: «Generatio praeterit et generatio advenit, terra autem in aeternum stat», що з латинської перекладається: «Покоління відходить, й покоління приходить, а земля віковічно стоїть».