naukˈovits viˈjaviv, ɕˈo prˈi rʌzrˈostanni intˈimi artˈerij mˈosku prˈi sifˈiɭisi «stʌjkˈii kˈɑ ˈɛɭ ˈe tˈɛ ˈo tʃʲˈe ˈɛn (en)jˈɛɹu(uk) ˈe zˈɛ ˈɛɭ ˈe ˈɛm ˈe ˈɛn tˈɛ (en)jˈɛɹu(uk) sʌidinˈitiɭnʌj tkˈɑni ʌbrazˈujutsja nˈe ˈiz ɭijkʌtsˈitʌv, ˈɑ ˈis pˈɛ ˈo dˈɛ v ˈi ʒ ˈɛn (en)jˈɛɹu(uk) xˈɑ fibrʌbɭˈɑstʌv — histiˈohinnʌhʌ, ˈɑ nˈe krʌvˈjanʌhʌ prʌisxˈoʒdinija» — tsˈɛ bˈuɭi pirikˈonɭivi dˈɑni patʌɭˈohitʃʲnʌi histʌɭˈohii sifiɭˈititʃʲnʌhʌ indartˈeriitu dʌkˈɑzi histʌhˈenizu hranuɭˈjatsijnʌi tkanˈini.
Науковець виявив, що при розростанні інтими артерій мозку при сифілісі «стойкие клеточные злементы соединительной ткани образуются не из лейкоцитов, а из подвижных фибробластов — гистиогенного, а не кровяного происхождения» — це були переконливі дані патологічної гістології сифілітичного ендартериїту докази гістогенезу грануляційної тканини.