v ukraˈinskij mˈovi ʌsnˈovʌju tipˈovʌhʌ ritʃʲˈennja jˈe pidmˈet ˈu jˈohʌ zˌɛvˈɛˈjasku zˈɛ prisˈudkʌm ˈutʃʲin tʃʲitˈɑi, tˈɑk zvˈɑni nipʌʃˈirini ritʃʲˈennja, nafkˈoɭʌ ˈjakix shurtʌvˈujutsja ˈu pʌʃirˈenʌmu ritʃʲˈenni jˈohʌ druhˈorjadni tʃʲɭˈeni: ʌznˈɑtʃʲinnja jˈot prikɭˈɑdki f hrˈupi pidmˈeta, tˈɑ dʌdˈɑtki ˈi ʌpstˈɑvini f hrˈupi prisˈudka biɭˈjavij ˈutʃʲinʃystikɭˈɑsnik uvˈɑʒnʌ tʃʲitˈɑi prˈi stˈoɭi knˈiʃku.
В українській мові основою типового речення є підмет у його зв'язку з присудком (Учень читає, так зване непоширене речення), навколо яких згуртовуються у поширеному реченні його другорядні члени: означення й прикладки в групі підмета, та додатки і обставини в групі присудка (Білявий учень-шестикласник уважно читає при столі книжку).