spiraˈjutʃʲis nˈɑ znˈɑnnja fʌnˈetiki danˈoi mˈovi, f tˈomu tʃʲˈisɭi nˈɑ znˈɑnnja skɭˈɑdu fˈonim ˈi znˈɑkiv rʌspˈodiɭu jˌixˈɑ zˈɑ pʌzitsˈijami, ɕˈo vixˈodjat f sɭˈɑpkix pʌzitsˈijax variˈɑtsijami ˈi variˈɑntami, ʌrfʌˈepija dˈɑi indivˈiduaɭni nˈormi dɭˈja rˈiznix situˈɑtsij ˈi vibˈirai zˈɛ naˈjavnix variˈɑntiv vimˈovi tˈoj, ɕˈo pˈonad ˈusi pidxˈodit dˈo prijnˈjatix tradˈitsij, tindˈentsij rʌzvˈitku mˈovi tˈɑ pʌsɭidˈovnʌsti f sistˈemi.
Спираючись на знання фонетики даної мови, в тому числі на знання складу фонем і знаків розподілу їх за позиціями, що виходять в слабких позиціях варіаціями і варіантами, орфоепія дає індивідуальні норми для різних ситуацій і вибирає з наявних варіантів вимови той, що понад усе підходить до прийнятих традицій, тенденцій розвитку мови та послідовності в системі.