nˈɑ vˈiras sintaksˈitʃʲnix ˈi znatʃʲinnˈevix stʌsˈunkif sɭˈova ritʃʲˈennja piribˈuvajut pˈomiʃ sʌbˈoju ˈu zʌvnˈiʃnʲʌfʌrmˈɑɭnix zˌɛvˈɛˈjaskax pidrˈjadnʌsti zˈɑ traditsˈiiju ʃkiɭnˈoi hramˈɑtiki, tˈɑk zvˈɑni pʌhˈodʒynnja, — ushˈodʒynnja, kirˈuvannja, priɭˈjahannja jˈot tjaʒˈynnja ˈɑbʌ surˈjadnʌsti pˈomiʒ ʌdnʌrˈidnimi tʃʲɭinˈɑmi ritʃʲˈennja: ˈutʃʲni jˈot studˈenti tʃʲitˈɑjutʲ ˈi ftʃʲˈjatsja.
На вираз синтаксичних і значеннєвих стосунків слова речення перебувають поміж собою у зовнішньо-формальних зв'язках підрядності (за традицією шкільної граматики, так звані погодження, — узгодження, керування, прилягання й тяжіння) або сурядності (поміж однорідними членами речення: Учні й студенти читають і вчаться).