antˈonimi v mˈovi isnˈujut tˈomu, ɕˈo f sˈɑmij dijsnˈosti tˈɑ v ɭˈjudskix ʌtsˈinkax isnˈujut pridmˈeti, javˈiɕɪ, dˈii, ʌznˈɑki zˈɛ prʌtiɭˈeʒnimi jakˈisnimi, kiɭkˈisnimi, prʌstʌrˈovimi jˈot tʃʲɪsˈovimi vɭastivˈostjami: dˈenʲ ˈi nˈitʃʲ, tˈepɭʌ ˈi xˈoɭʌd, dˈobrʌ ˈi zɭˈo, pʌtʃʲɪtˈok ˈi kˈinits tʃʲˈohʌs, ɭˈehki jˈot vˈɑʃki pridmˈeti, bɭˈizki jˈot daɭˈeki vidstˈɑni, dˈɑvnij ˈi majbˈutnij tʃʲˈjas tˈoɕʌ.
Антоніми в мові існують тому, що в самій дійсності та в людських оцінках існують предмети, явища, дії, ознаки з протилежними якісними, кількісними, просторовими й часовими властивостями: день і ніч, тепло і холод, добро і зло, початок і кінець чогось, легкі й важкі предмети, близькі й далекі відстані, давній і майбутній час тощо.