sukˈupnist hramatˈitʃʲnix znˈɑtʃʲin sɭˈova stanˈovɭjat: znatʃʲˈennja tʃʲɪstˈini mˈovi ˈjak virʃˈinni f hramatˈitʃʲnij iirˈɑrxii, ɕˈo stʌsˈuitsja naɭˈeʒnʌsti sɭˈova dˈo pivnˈohʌ ɭiksˈitʃʲnʌhramatˈitʃʲnʌhʌ kɭˈɑsu iminnˈik, prikmitnˈik, diˈesɭʌvʌ, prisɭivnˈik tˈɑ ˈin.; jˈohʌ zahˈɑɭni jˈot kʌnkrˈetni hramˈɑtitʃʲni znatʃʲˈennja naprˈikɭad, v imˈennika — znatʃʲˈennja vidmˈinka, tʃʲˈisɭa ˈi rˈodu; ˈu diˈesɭʌva — tʃʲˈjasu, spʌsˈobu, vˈidu, stˈɑnu, ʌsˈobi, tʃʲˈisɭa, ˈɑ v rˈjadi diisɭˈivnix fˈorm tˈɑkʌʒ znatʃʲˈennja rˈodu; jˈohʌ sɭʌvˈotvʌrni znatʃʲˈennja, ˈjaki pʌʃirˈjuitsja ɭˈiʃy nˈɑ pʌxˈidni sɭˈova.
Сукупність граматичних значень слова становлять: значення частини мови як вершинне в граматичній ієрархії, що стосується належності слова до певного лексично-граматичного класу (іменник, прикметник, дієслово, прислівник та ін.); його загальні й конкретні граматичні значення (наприклад, в іменника — значення відмінка, числа і роду; у дієслова — часу, способу, виду, стану, особи, числа, а в ряді дієслівних форм також значення роду); його словотворне значення, яке поширюється лише на похідні слова.