Лексикографія займається словникарським кодифікуванням лексики якоїсь мови в цілому, зокрема її літературного різновиду (також лексики окремих авторів, див. словник мови письменника), чи в частинах близько (діалектні словники), чи ділянкових (термінологічні словники), в діахронному перекрої (історичні словники з простеженням розвитку форм і значень включених слів), з розглядом походження слів (етимологічні словники з розкриттям найдавнішої форми й значення та спорідненості з їх лексемами в інших мовах), з поданням сучасної правописно-наголосової норми слів (правописні й орфоепічні словники), їх уживання у стійких словосполученнях і фразеологізмах (фразеологічні словники) і стилістичного цінування (стилістичні словники); значення слів можуть подаватися тією самою мовою (тлумачні й енциклопедичні словники) або якимись іншими мовами (перекладні, дво- й кількамовні з поданням еквівалентів з інших мов).
ɭiksikˈohrafija zajmˈɑitsja sɭʌvnikˈɑrskim kʌdifikˈuvannjam ɭiksˈiki jakˈois mˈovi f tsiɭˈomu, zʌkrˈema jˌijˈi ɭitirˈɑturnʌhʌ riznˈovidu tˈɑkʌʒ ɭiksˈiki ʌkrˈemix aftˈoriv, dˈiv. sɭʌvnˈik mˈovi pismˈennika, tʃʲˈi f tʃʲɪstˈinax bɭˈizkʌ diˈɑɭiktni sɭʌvnˈiki, tʃʲˈi diɭjankˈovix tirminˈoɭʌhitʃʲni sɭʌvnˈiki, v diaxrˈonnʌmu pirˈekrʌi istˈoritʃʲni sɭʌvnˈiki zˈɛ prʌstiʒˈɛnnjam rʌzvˈitku fˈorm ˈi znˈɑtʃʲin fkɭjutʃʲˈenix sɭˈiv, zˈɛ rʌshɭˈjadʌm pʌxˈodʒynnja sɭˈiv itimˈoɭʌhitʃʲni sɭʌvnˈiki zˈɛ rʌskrˈittjam najdavnˈiʃʌi fˈormi jˈot znatʃʲˈennja tˈɑ spʌridnˈenʌsti zˈɛ jˌixˈɑ ɭiksˈemami v ˈinʃix mˈovax, zˈɛ pʌdˈɑnnjam sutʃʲˈjasnʌi pravˈopisnʌnahʌɭˈosʌvʌi nˈormi sɭˈiv pravˈopisni jˈot ʌrfʌˈepitʃʲni sɭʌvnˈiki, jˌixˈɑ uʒˈyvannja ˈu stˈijkix sɭʌvʌspʌɭˈutʃʲinnjax ˈi fraziʌɭˈohizmax fraziˈoɭʌhitʃʲni sɭʌvnˈiki ˈi stiɭistˈitʃʲnʌhʌ tsinˈuvannja stiɭˈistitʃʲni sɭʌvnˈiki; znatʃʲˈennja sɭˈiv mˈoʒut pʌdavˈɑtisja tiˈeju samˈoju mʌvˈoju tɭumˈɑtʃʲni jˈot intsikɭˈopiditʃʲni sɭʌvnˈiki ˈɑbʌ jakˈimisʲ inʃˈimi mʌvˈɑmi pirˈekɭadni, dvˈo jˈot kiɭkˈɑmʌvni zˈɛ pʌdˈɑnnjam ikvivˈɑɭintiv zˈɛ ˈinʃix mˈov.