ən ɐlɣˈunɐ ʊkɐzjˈo ɐkˈɛst ɾrˈiw a tiŋˈut, fˈins i tˈot, ˌunɐ fʊnsjˈo militˈa: ɐjɕˈi, ɐ lɐ fˈi ðə lɐ ɣwˈɛɾrɐ ɣɾˈan mˈil sˌetsˈɛnts nʊɾˌantɐkwˈatɾə, sˈi ʋˈa əstɐβilidzˈa lˈaβɐns fɾɐnsˈɛs ðəspɾˈes ðə lɐ kɐjɣˈuðɐ ðəl kɐstˈɛʎ ðə fiɣˈɛɾəs, lˈiniɐ kˈɛ ʋˈa sˈɛ tʊrnˈaðɐ ɐ pɐsˈa pə ləs fˈorsəs ðəl ɣənəɾˈal ʊɾrʊtˈiɐ pəl mˈatɕ ðəl mˈil sˌetsˈɛnts nʊɾˌantɐsˈiŋk, ən lɐnʊmənˈaðɐ βɐtˈaʎɐ ðəl flʊβjˈa.
En alguna ocasió aquest riu ha tingut, fins i tot, una funció militar: així, a la fi de la Guerra Gran (1794), s'hi va estabilitzar l'avanç francès després de la caiguda del castell de Figueres, línia que va ser tornada a passar per les forces del general Urrutia pel maig del 1795, en l'anomenada batalla del Fluvià.