kwˈan əl kˈos ʊmˈa əstˈa ɐ pɾəsjˈo ɐmmʊsfˈɛɾikɐ əls sˈɛws təjɕˈits əstˈan sɐtʊɾˈats ðəls ɣˈazʊs ðə lɐ mɐtˈɛjɕɐ ɐmmʊsfˈɛɾɐ nitɾˈoɣən ən ʊn sətˌantɐnˈow pərsəntˈadʑə, ən kˈamβi, kwˈan lɐ pɾəsjˈo ɐwɡmˈɛntɐ ɐl ðəssəndˈi ən pɾʊfʊnditˈat sˈotɐ lˈajɣwɐ, ɐkˈɛsts ɣˈazʊs ˈɛs kʊmɾimˈɛjɕən pərmətˈen kˈɛ ˈɛnɾi mˈes kwɐntitˈat ðə ɣˈas ɐ pɾəsjˈo pə lɐ mɐtˈɛjɕɐ ɾrəspiɾɐsjˈo.
Quan el cos humà està a pressió atmosfèrica els seus teixits estan saturats dels gasos de la mateixa atmosfera (nitrogen en un 79%), en canvi, quan la pressió augmenta al descendir en profunditat sota l'aigua, aquests gasos es comprimeixen permetent que entri més quantitat de gas a pressió per la mateixa respiració.