kʊnsiðəɾˈan lɐ mˈankɐ ðɐwtʊnʊmˈiɐ ðə lˈoβɾɐ ðˈaɾt: əl sˈɛw inəβitˈaβlə kˈamβi ðə siɡnifikˈat sˈi sʊbsˈɛrβɐ ɐʎʊɲˈaðɐ ðəl sˈɛw mʊmˈen i ʎˈok ðə kɾɛˌasjˈo əl kˈɛ mɐlrˈawɕ ɐnʊmənˈaβɐ lɐ sˈɛβɐ mətɐmʊrfˈozi, lɐ fiɣˈuɾɐ ðə lɐɾtˈistɐ nʊmˈes pˈot ðəfinˈisə ʊ əstʊðjˈasə ðəs ðˈun pˈun də ʋˈistɐ istʊɾisˈistɐ i ðəpənˈen də ləs iðˈɛəs əstˈɛtikəs ðə lɐ sˈɛβɐ ˈɛpʊkɐ.
Considerant la manca d'autonomia de l'obra d'art: el seu inevitable canvi de significat si s'observa allunyada del seu moment i lloc de creació (el que Malraux anomenava la seva metamorfosi), la figura de l'artista només pot definir-se o estudiar-se des d'un punt de vista historicista i depenent de les idees estètiques de la seva època.