pə ðistiŋˈilˈo ðə ləs ˈaltɾəs əspˈɛsjəs san pɾʊpʊzˈat əls nˈoms ðəskwiɾˈol ʋərmˈɛʎ kʊmˈu ʊ əskwiɾˈol ʋərmˈɛʎ əwɾʊpˈɛw pə ɐ ssˈiwɾʊs ʋʊlɣˈaɾis, kˈɛ es lˈunikɐ əspˈɛsjə ɐwtˈɔktʊnɐ ðəwɾˈopɐ, sˈi βˈe ləskwiɾˈol ɣɾˈis ssˈiwɾʊs kɐɾʊlinˈɛnsis, ʊɾiɣinˈaɾi ðə nˈortɐmˈɛɾikɐ, a əstˈat inɾʊðwˈit ɐ lɐ ɣɾˈan bɾətˈaɲɐ tɾˈessˈɛnts sinkwˈantɐ əɡzəmlˈas əl mˈil ʋˈujtsˈɛnts ʋujtˌantɐnˈow ɐ βədfʊrdsˈiɾə i irlˈandɐ, dəsplɐsˈan də mˈoltəs zˈonəs ləskwiɾˈol ʋərmˈɛʎ əwɾʊpˈɛw i kɐwzˈan dˈaɲs ɐ lɐ silβikʊltˈuɾɐ.
Per distingir-lo de les altres espècies s'han proposat els noms d'esquirol vermell comú o esquirol vermell europeu per a Sciurus vulgaris, que és l'única espècie autòctona d'Europa, si bé l'esquirol gris (Sciurus carolinensis), originari de Nord-amèrica, ha estat introduït a la Gran Bretanya (350 exemplars el 1889 a Bedfordshire) i Irlanda, desplaçant de moltes zones l'esquirol vermell europeu i causant danys a la silvicultura.