ɐ pɐɾtˈi ðə lɐ ðinɐstˈiɐ ðiβˈujt, əls əskɾˈiβəs ʋˈan kʊmənsˈa fˈɛ sərβˈi ʊn sˈɛɾt nˈombɾə ðə sˈiɡnəs kʊnsʊnˈantiks ðˈoβləs sillˈaβiks sˈi, bˈi, kˈi, ˈɛtk.pə ɐ tɾɐnskɾˈiwɾə əls nˈoms səmˈitiks ʊ ðɐkˈɛst ʊɾˈiɣən, pəɾˈɔ ɐkˈɛst tˈipʊs ðəskɾipːtˈuɾɐ ʋˈa kəðˈa ɾrəstɾiŋˈiðɐ ɐ ɐkˈɛst ˈambit.
A partir de la dinastia XVIII, els escribes van començar fer servir un cert nombre de signes consonàntics dobles sil·làbics (sȝ, bȝ, kȝ, etc.) per a transcriure els noms semítics o d'aquest origen, però aquest tipus d'escriptura va quedar restringida a aquest àmbit.