ɐlβˈɛɾt ɾrʊsˈik sʊstˈe kˈɛ lʊpsjˈo nʊrmɐtˈiβɐ ðə fˈaβɾɐ ˈɛfɐ, ˈɛlɐ, ˈɛmɐ, ˈɛnɐ nˈo ˌɛɾɐ sinˈo ˌunɐ təmtɐtˈiβɐ ðə kɐtɐlɐnidzɐsjˈo ðəls nˈoms kɐstəʎˈans sədʑˈin lɐ fʊnˈɛtikɐ ðəl kɐtɐlˈa ʊɾjəntˈal.
Albert Rossich sosté que l'opció normativa de Fabra (efa, ela, ema, ena) no era sinó una temptativa de catalanització dels noms castellans seguint la fonètica del català oriental.