kˈom kˈɛ əl ʎəŋwˈadʑə nɐtʊɾˈal pərmˈɛt ʋɐɾjɐsjˈons əstilˈistikəs kˈɛ ɐpɐɾənmˈen kʊnɾɐðˈiwən ɐkˈɛstəs ɾrˈɛɣləs ðɐksəpːtɐβilitˈat, lɐ tɛˌoɾˈiɐ ɣənəɾɐtˈiβɐ əksplˈikɐ kˈɛ ˈi a ˌunɐ əstɾʊktˈuɾɐ pɾʊfˈundɐ ðə lɐ fɾˈazə lɐ nɐtʊɾˈal ʊ ʎiɣˈaðɐ ɐl sərβˈɛʎ, i ˌunɐ ˈaltɾɐ ðə sʊpərfisjˈal, kˈɛ es kˈom ˈɛs mɐnifˈɛstɐ ɐkˈɛstɐ ðə mɐnˈɛɾɐ əfəktˈiβɐ i kˈɛ es ˌunɐ tɾɐnsfʊrmɐsjˈo ɾrəspˈɛktə ɐ lɐ pɾimˈɛɾɐ.
Com que el llenguatge natural permet variacions estilístiques que aparentment contradiuen aquestes regles d'acceptabilitat, la teoria generativa explica que hi ha una estructura profunda de la frase (la natural o lligada al cervell), i una altra de superficial, que és com es manifesta aquesta de manera efectiva i que és una transformació respecte a la primera.