əl mˈanɕ, lɐ ʎˈɛŋwɐ ɣʊjðˈɛlikɐ ðə lˈiʎɐ ðə mˈan, es mˈolt pɾʊpˈɛ ɐ lirlɐndˈɛs pɐrlˈat ɐl nˈortˈɛst i ɐ lˈɛst ðirlˈandɐ i ɐ lɐktwɐlmˈen əkstiŋˈit ɣɐˈɛlik ðə ɣɐʎʊwˈai ɐl sˈutʊˈɛst ðəskˈɔsiɐ, ˈamp sˈɛɾtɐ inflwˈɛnsiɐ ðəl nˈɔrðik ɐntˈik ɐ tɾɐβˈes ðə ləs imβɐzjˈons ðəls pˈoβləs ʋˈikiŋs i ðəls ɐntˈiks ɐβitˈans ðə ɣɾˈan bɾətˈaɲɐ.
El manx, la llengua goidèlica de l'Illa de Man, és molt proper a l'irlandès parlat al nord-est i a l'est d'Irlanda i a l'actualment extingit gaèlic de Galloway (al sud-oest d'Escòcia), amb certa influència del nòrdic antic a través de les invasions dels pobles vikings i dels antics habitants de Gran Bretanya.