dəspɾˈes ðə lɐ səɣˈonɐ ɣwˈɛɾrɐ mʊndjˈal, əl fɾizˈo ˈɛs ʋˈa inɾʊðˈuj ðəfinitiβɐmˈen ɐ ləs əskˈoləs pˈuβlikəs mˈil nˌɔusˈɛnts sinkwˌantɐsˈiŋk, ɐl pɐrlɐmˈen mˈil nˌɔusˈɛnts sinkwˌantɐsˈis, ɐ ləs əsɣlˈezjəs dˈɛkɐðɐ ðəls sətˈantɐ i ɐl ɣʊβˈɛrn i lɐdministɾɐsjˈo mˈil nˌɔusˈɛnts ʋujtˌantɐsˈis.
Després de la Segona Guerra Mundial, el frisó es va introduir definitivament a les escoles públiques (1955), al parlament (1956), a les esglésies (dècada dels 70) i al govern i l'administració (1986).