əls pɾimˈɛs sˈiɡnəs, də kˈap ɐl tɾˈes mˈil ɐ sˈe, son klɐɾɐmˈen fˈorməs piktʊɣɾˈafikəs kˈɛ ɐpɐɾˈɛjɕən ən əl sistˈɛmɐ pɾʊtʊzʊmˈɛɾi, dəspɾˈes son ˌunɐ ɾrəpɾəzəntɐsjˈo kʊnəifˈormə ðə kˈap ɐl ðˈɔs mˈil kwˈatɾəsˈɛnts ɐ sˈe; ən ɐkˈɛst tˈɛms ənkˈaɾɐ ˈi a ʊn ɐkʊstɐmˈen ɐl ðiβˈujɕ ʊɾiɣinˈal, pəɾˈɔ ʑˈa ˈɛs təndˈɛjɕ ɐ ɾrəpɾəzəntˈa ləs iðˈɛəs pə sˈiɡnəs ɐbstɾˈaktəs; finɐlmˈen, kˈap ɐl sˈissˈɛnts sinkwˈantɐ ɐ sˈe, son dəfinitiβɐmˈen sillˈaβiks, i ɐʎˈa ʑˈa ˈɛs pˈot ʋˈɛwɾə lɐ sˈɛβɐ əkwiβɐlˈɛnsiɐ fʊnˈɛtikɐ sʊmˈɛɾiɐ i əl sˈɛw siɡnifikˈat.
Els primers signes, de cap al 3000 aC, són clarament formes pictogràfiques que apareixen en el sistema protosumeri, després són una representació cuneïforme de cap al 2400 aC; en aquest temps encara hi ha un acostament al dibuix original, però ja es tendeix a representar les idees per signes abstractes; finalment, cap al 650 aC, són definitivament sil·làbics, i allà ja es pot veure la seva equivalència fonètica sumèria i el seu significat.