pəl kˈɛ fˈa ɐls mʊnʊmˈens ʊrβˈans, ən dəstˈakɐm: ləsɣlˈeziɐ ðə sˈantɐ əwlˈaliɐ ɾrəəðifikˈaðɐ ən əl ðisˈɛt, dinspiɾɐsjˈo βɐɾrˈokɐ, ləs kˈazəs kʊnsistʊɾjˈals əðifˈisi siβˈil ðəl ðisˈɛt, ləsɣlˈeziɐ ðə sˈan djˈɛɣʊ ˈam əl pˈati ðə sˈa ʎˈunɐ, lərmˈitɐ ðə sˈan pˈɛɾə nˈɔw dəl ðiβˈujt, lɐ kɐpˈɛʎɐ ðə ɣɾˈasiɐ, lərmˈitɐ ɾrʊɾˈal ðə sˈan ʎˈoɾəns ðə βinˈiksəms ɐl nˈort ðəl tˈɛrmə, ɾrəəðifikˈaðɐ ɐ finˈals ðəl ðinˈoʊ ˈi, kˈom ɐ əkspɾəsjˈo ðɐrkwitəktˈuɾɐ siβˈil ɾrəpɾəzəntɐtˈiβɐ ðɐntˈiɣəs fɐmˈiljəs βənəstˈans, kˈan sɐlˈoɾt, ɐβˈuj ðə pɾʊpjətˈat mʊnisipˈal.
Pel que fa als monuments urbans, en destacam: l'església de Santa Eulàlia (reedificada en el XVII, d'inspiració barroca), les Cases Consistorials (edifici civil del XVII), l'església de Sant Diego (amb el pati de sa Lluna), l'ermita de Sant Pere Nou (del XVIII), la capella de Gràcia, l'ermita rural de Sant Llorenç de Binixems (al nord del terme, reedificada a finals del XIX) i, com a expressió d'arquitectura civil representativa d'antigues famílies benestants, Can Salort, avui de propietat municipal.