ɐ mˈes ɐniɾˈan sʊrɣˈin ʊn mˈun də ðʊkʊmˈens ləɣˈals ən ɐkˈɛst ɾrˈomɐns pə tˈots əls mʊnəstˈis ðɐstˈuɾjəs i ðəl ʎəˈo, əls kwˈals indˈikən lɐ impʊɾtˈansiɐ ən lɐ sʊsjətˈat ðə lɐ ʎˈɛŋwɐ, lˈɔɣik əsˈen lɐ ʎˈɛŋwɐ kʊmˈunɐ ɐ lɐ kʊɾˈonɐ ðə ʎəˈo; pəɾˈɔ ɐpɐɾˈɛjɕən dʊkʊmˈens ɾrʊmˈansʊs ɐ pɐlˈɛnsiɐ i ʋəstˈiɣis liŋwˈistiks ðə lɐ pˈarlɐ ən əls ðjɐlˈɛktəs ðə tɾɐnsisjˈo kˈom ləkstɾˈɛməɲ, dˈut ɐʎˈa pəls ɾrəpʊβlɐðˈoɾs, i nˈo sa ðʊβliðˈa kˈɛ ləkstɾəmɐðˈuɾɐ ɐktwˈal kʊɾrəspˈon kwˈazi tˈot ɐ ləkstɾəmɐðˈuɾɐ ʎɛˌonˈɛzɐ, ɾrəpɐɾˈan ɐjɕˈi ən lɐ impʊɾtˈansiɐ ðə lɐ ʎˈɛŋwɐ nɐtʊɾˈal ðəl ɾrˈɛɡnə mˈes impʊɾtˈan də lɐ kʊɾˈonɐ.
A més aniran sorgint un munt de documents legals en aquest romanç per tots els monestirs d'Astúries i del Lleó, els quals indiquen la importància en la societat de la llengua, lògic essent la llengua comuna a la corona de Lleó; però apareixen documents romanços a Palència i vestigis lingüístics de la parla en els dialectes de transició com l'extremeny, dut allà pels repobladors, i no s'ha d'oblidar que l'Extremadura actual correspon quasi tot a l'Extremadura lleonesa, reparant així en la importància de la llengua natural del regne més important de la Corona.