lɐ ðissiplˈinɐ ʋˈa ðəzəmβʊlʊpˈansə i sistəmɐtizˈansə ɐl ʎˈark ðə lɐ səɣˈonɐ məjtˈat ðəl , sˈotɐ fˈoɾtɐ inflwˈɛnsiɐ ðə ləskˈolɐ fɾɐnsˈɛzɐ i ˈam ʊns pɾimˈɛs əstʊðjˈozʊs kˈɛ ʊfəɾˈɛjɕən pɐnʊɾˈamikəs ʊniβərsˈals i ɐlˈoɾɐ pɾˈɛstən ɐtənsjˈo əspəsjˈal ɐ lɐ indʊməntˈaɾiɐ, bˈe əspɐɲˈolɐ, bˈe kɐtɐlˈanɐ, kˈom fɾɐnsˈɛsk ðɐmβˈilɐ i kʊʎˈaðʊ tɾˈaʑəs ˈi ɣɾɛɣɐ ˈarmɐs ðə lˈos əspɐɲˈoləs ðˈɛsðə lˈos tjˈɛmpʊs pɾəistˈoɾikʊs..., mˈil ʋˈujtsˈɛnts sətˌantɐsˈɛt i ʑʊzˈɛp pʊjɡɣɐɾˈi i ʎʊβˈɛt mʊnʊɣɾɐfˈiɐ istˈoɾikɐ ˈe ikʊnʊɣɾɐfˈikɐ ðəl tɾˈaʑə, mˈil ʋˈujtsˈɛnts ʋujtˌantɐsˈis.
La disciplina va desenvolupant-se i sistematizant-se al llarg de la segona meitat del , sota forta influència de l'escola francesa i amb uns primers estudiosos que ofereixen panoràmiques universals i alhora presten atenció especial a la indumentària, bé espanyola, bé catalana, com Francesc Danvila i Collado (Trajes y armas de los españoles desde los tiempos prehistóricos..., 1877) i Josep Puiggarí i Llobet (Monografía histórica é iconográfica del traje, 1886).