ˈamp lɐɾriβˈaðɐ ðəls pˈoβləs səmˈitəs, ɐ pɾinsˈipis ðəl səɣˈon millˈɛnni ɐ sˈe i əl ðəklˈiβi ðə lɐ siβilidzɐsjˈo sʊmˈɛɾiɐ, ləskɾipːtˈuɾɐ kʊnəifˈormə ˈɛs kʊmβəɾtˈi ən lɐ pɾəɾrʊɣɐtˈiβɐ ðə lɐ nˈoβɐ kʊltˈuɾɐ βɐβilˈɔnikɐ i ɐsˈiɾiɐ, i ðʊnˈaðɐ lɐ sˈɛβɐ əstɾʊktˈuɾɐ sillˈaβikɐ fˈoɾtɐ pʊðɾˈiɐ sˈɛ ʊtilidzˈaðɐ pə əkspɾəsˈa ˈaltɾəs ʎəŋwˈadʑəs kˈom ləlɐmˈitɐ, itˈitɐ, ʊɾɐɾtjˈa, i ləskɾipːtˈuɾɐ kʊnəifˈormə ʊβˈitɐ.
Amb l'arribada dels pobles semites, a principis del segon mil·lenni aC i el declivi de la civilització sumèria, l'escriptura cuneïforme es convertí en la prerrogativa de la nova cultura babilònica i assíria, i donada la seva estructura sil·làbica forta podria ser utilitzada per expressar altres llenguatges com l'elamita, hitita, urartià, i l'escriptura cuneïforme uvita.