əl mʊŋˈol pɾəzˈɛntɐ ɐrmʊnˈiɐ ʋʊkˈalikɐ i sˈɛt ʋʊkˈals ˈamp ʋɐlˈoɾ ðə fʊnˈɛmɐ, kˈɛ pˈoðən pɾəzəntˈa ɐllˈɔfˌons ˈɛnɾə sˈons ʎˈarks i βɾˈɛws səɣˈons lɐ pʊzisjˈo kˈɛ ʊkˈupin.
El mongol presenta harmonia vocàlica i set vocals amb valor de fonema, que poden presentar al·lòfons (entre sons llargs i breus) segons la posició que ocupin.