ɐ kɐtɐlˈuɲɐ ʋˈa ɾrʊmˈandɾə fˈins ɐ lɐ tɾɐnsisjˈo ðəmʊkɾˈatikɐ, i ɐ əspˈaɲɐ lɐ sˈɛβɐ ɐβɾʊɣɐsjˈo finˈal lɐ fˈɛw lɐ ʎˈɛj ðə sɐnitˈat ðə mˈil nˌɔusˈɛnts ʋujtˌantɐsˈis, mɐlɣɾˈat kˈɛ ənkˈaɾɐ pɐsˈaɾjən dwˈɛs ðˈɛkɐðəs pərkˈɛ əl ðəspləɣɐmˈen də ləs ləɣislɐsjˈons ɐwtʊnˈɔmikəs i lɐ tɾɐnsfəɾˈɛnsiɐ ðə ləs kʊmpətˈɛnsjəs plˈɛnəs ɐ ləs ɐwtʊnˈomjəs ðə lɐɾtˈiklə sˈɛnt kwɐɾˌantɐtɾˈes pərmətˈɛsin tɾɐspɐsˈa lɐ ɣəstjˈo ðəs ðə lɐ βənəfisˈɛnsiɐ pɾʊβinsjˈal ɐls sistˈɛməs ɐwtʊnˈɔmiks ðə sɐlˈut.
A Catalunya va romandre fins a la Transició democràtica, i a Espanya la seva abrogació final la feu la Llei de Sanitat de 1986, malgrat que encara passarien dues dècades perquè el desplegament de les legislacions autonòmiques i la transferència de les competències plenes a les autonomies de l'article 143 permetessin traspassar la gestió des de la Beneficència provincial als sistemes autonòmics de salut.