lɐ ˈak nˈo es pˈas mˈuðɐ kwˈan sʊtilˈidzɐ pə ɐ ɾrəpɾəzəntˈa əl sˈo βˈaɾra ˈak βˈaɾra ðə sˈɛɾtəs intərʑəksjˈons ˈa, ˈa; ˈɛəm...i əl sˈo βˈaɾra ˈiks βˈaɾra ðɐlɣˈuns mɐnʎˈɛws ðəl kɐstəʎˈa ʊ ðəl kɐlˈo, pə əɡzˈɛmlə: kˈom pˈiʊ, kɐtɐlɐnidzɐsjˈo ðəl kɐstəʎˈa pˈiʑʊ pərsˈonɐ kˈɛ fˈa ʊstəntɐsjˈo ðə sədʑˈi ləs mˈoðəs ɐsʊsjˈaðəs ɐ ˌunɐ klˈasə sʊsjˈal ɐkʊmʊðˈaðɐ, ʊ ɐlˈa mənʑˈa, mɐnʎˈɛw ðəl kɐlˈo.
La hac no és pas muda quan s'utilitza per a representar el so /h/ de certes interjeccions (ha, ha; ehem...) i el so /x/ d'alguns manlleus del castellà o del caló, per exemple: com piho, catalanització del castellà pijo (persona que fa ostentació de seguir les modes associades a una classe social acomodada), o halar (menjar), manlleu del caló.