fˈins ɐ lɐ ðˈɛkɐðɐ ðəl mˈil nˌɔusˈɛnts sətˈantɐ nʊmˈes ˈi ɐβˌiɐ ʊn əstˈil, ˈaɾɐ ɐnʊmənˈat klˈasik, ən əl kwˈal əls əskwiɐðˈoɾs səɣˈɛjɕən pˈistəs pɐɾɐllˈɛləs.
Fins a la dècada del 1970 només hi havia un estil, ara anomenat clàssic, en el qual els esquiadors segueixen pistes paral·leles.