ʊfˈisi: əkspɾˈɛsən ɐktitˈuts ðəl pɐrlˈan sʊrpɾˈɛzɐ, ɐdmiɾɐsjˈo, ɐləɣɾˈiɐ, kʊnɾɐɾjətˈat…nˈo əstɐβlˈɛjɕən kˈap ɾrəlɐsjˈo sintˈaktikɐ ˈamp lɐ ɾrˈɛstɐ ðəls ələmˈens ðə lʊɾɐsjˈo, də fˈɛt kʊnstitwˈɛjɕən pə sˈi sˈoləs ʊn ənʊnsjˈat, es ɐ ðˈi əkwiβˈalən ɐ tˈotɐ ˌunɐ ʊɾɐsjˈo: ˈa!, ˈo!, ˈuj!
Ofici: Expressen actituds del parlant (sorpresa, admiració, alegria, contrarietat…) No estableixen cap relació sintàctica amb la resta dels elements de l'oració, de fet constitueixen per si soles un enunciat, és a dir equivalen a tota una oració: ah!, oh!, ui!