ɐl ɐrβʊlˈi əkspəɾiməntˈa ʊn nʊtˈaβlə kɾəjɕəmˈen: ən kʊmənsˈalˈo kˈomtɐ ˈamp kwɐɾˌantɐˈu kˈazəs əl mˈil sˌetsˈɛnts ʋˈujt i ˈamp tɾˈɛntɐ, ɐɣlʊtinˈaðəs, əl mˈil sˌetsˈɛnts ðinˈou, kwˈan ˈɛs fˈa kʊnstˈa kˈɛ «sˈu sitwɐsjˈon ˈɛs ən lɐ mʊntˈaɲɐ, mɐlˈizimɐ tjˈɛɾrɐ», tənˈin ʊn tˈɛrmə ðə ðˈɛw kwˈaɾts ðə tˈomp.
Al  Arbolí experimentà un notable creixement: En començar-lo compta amb 41 cases el 1708 i amb 30, aglutinades, el 1719, quan es fa constar que «su situación es en la montaña, malísima tierra», tenint un terme de deu quarts de tomb.