fˈins ɐl mˈil nˌɔusˈɛnts ðisˈɛt, əls iŋˈujɕʊs ʋˈan kʊnsərβˈa ˌunɐ əstɾʊktˈuɾɐ sʊsjˈal pɾəfəwðˈal ˈamp klˈans kˈɛ ˈɛs kʊnsiðəɾˈaβən ʎˈiwɾəs i iɣwˈals i ɐɣɾʊpˈats ən sʊsjətˈats ʎˈiwɾəs, ˈɛnɾə ləs kwˈals ðəstɐkˈaβən ləs ðə ɣɐlɣˈai, dʑəɾˈak, kˈistin i ɣˈalɐs; lɐ fɐmˈiliɐ indiβˈizɐ ˈɛs mɐntənˈiɐ ɐɾrˈɛw i əls kˈostʊms pɐtɾjɐrkˈals, kˈom əl ləβiɾˈat i lɐ pʊliɣˈamiɐ, ˈi ˌɛɾən nʊrmˈals; ləs ðiβizjˈons pə klˈasəs ˌɛɾən dəskʊnəɣˈuðəs i nˈo ˈi ɐβˌiɐ ɐɾistʊkɾˈasiɐ sˈi βˈe ˌunɐ kˈapɐ sʊpəɾjˈoɾ ðʊfisjˈals i fʊnsjʊnˈaɾis sˈi ɐβˌiɐ kʊmənsˈa ɐ fʊrmˈa ɐl.
Fins al 1917, els ingúixos van conservar una estructura social prefeudal amb clans que es consideraven lliures i iguals i agrupats en societats lliures, entre les quals destacaven les de Galgay, Djerak, Kistin i Galash; la família indivisa es mantenia arreu i els costums patriarcals, com el levirat i la poligàmia, hi eren normals; les divisions per classes eren desconegudes i no hi havia aristocràcia (si bé una capa superior d'oficials i funcionaris s'hi havia començar a formar al ).