kwˈan ʊn ɕikˈɛt ðˈunɐ kˈoʎɐ ðɐmˈiks «də ʑʊɣˈɛɾɐ» ʋˈɛw ˌunɐ mɐɾjˈɛtɐ, ʎɐβˈoɾs lɐɣˈafɐ, sˈɛ lɐ pˈozɐ ðɐmˈun lɐ pˈalmɐ ðə lɐ mˈa βˈɛn əstˈɛzɐ i ðˈiw ɐkˈɛsts ʋˈɛrsʊs, pə əɡzˈɛmlə: «ɡɐʎinˈɛtɐ sˈɛɣɐ, pˈuʑɐtˈɛn ɐl sˈɛl i ʋʊɾˈas ɐ sˈan mikˈɛl» ɐlkˈoj, i tˈot sədʑˈit əl ɕikˈɛt βˈufɐ ˈamp tˈotɐ lɐ fˈorsɐ pʊsˈiβlə pərkˈɛ linsˈɛktə sˈaltə ɐ lˈajɾə i ʊβɾˈin ləs ˈaləs əmɾˈɛŋɐ əl ʋˈol.
Quan un xiquet d'una colla d'amics «de joguera» veu una marieta, llavors l'agafa, se la posa damunt la palma de la mà ben estesa i diu aquests versos, per exemple: «gallineta cega, puja-te'n al cel i voràs a sant Miquel» (Alcoi), i tot seguit el xiquet bufa amb tota la força possible perquè l'insecte salte a l'aire i obrint les ales emprenga el vol.