lɐ ɾrəfˈormɐ ðə lɐlfɐβˈɛt, kʊmbinˈaðɐ ˈamp lɐ kɾɛˌasjˈo ðə lɐsʊsjɐsjˈo ðə lɐ ʎˈɛŋwɐ tˈurkɐ əl mˈil nˌɔusˈɛnts tɾˌɛntɐðˈɔs, ˈamp ləs kɐmpˈaɲəs ðəl ministˈɛɾi ðənsəɲɐmˈen, kˈom lʊβəɾtˈuɾɐ ðə sˈɛnɾəs ðənsəɲɐmˈen pˈuβlik pəɾtˈot əl pɐˈis, i ˈamp lɐ pɾʊmʊsjˈo ɐktˈiβɐ ðə ləs pərsˈonəs pɾʊpˈɛɾəs ɐ ɐtɐtˈurk kˈap ɐ zˈonəs ɾrʊɾˈals, ʋˈan ɐkʊnsədʑˈi ʊn ɐwɡmˈen impʊɾtˈan ən lɐ tˈaksɐ ðɐlfɐβətidzɐsjˈo ðə lɐ pʊβlɐsjˈo.
La reforma de l'alfabet, combinada amb la creació de l'Associació de la Llengua Turca el 1932, amb les campanyes del Ministeri d'Ensenyament, com l'obertura de centres d'ensenyament públic pertot el país, i amb la promoció activa de les persones properes a Atatürk cap a zones rurals, van aconseguir un augment important en la taxa d'alfabetització de la població.