ˈɛnɾə əl mˈil sˈɛnt nʊɾˌantɐsˈiŋk i əl mˈil ðˈɔssˈɛnts nˈow ðɐlmˈaw ðə lɐlβjˈol, əɾˈɛw ðə ðɐlmˈaw ðɐβiɲˈo, i lɐ sˈɛβɐ mʊʎˈɛ βəɾəŋwˈɛɾɐ, ʋˈan ʋˈɛndɾə əls ðɾˈɛts ɐl pɐβˈorðə ðə tɐɾrɐɣˈonɐ, ɾrɐmˈon də sˈan ʎˈoɾəns, ˈamp ðinˈɛs ðəjɕˈats pəl kʊmˈu ðə lɐ sˈɛlβɐ; əl səɣwˈen pɐβˈorðə fəɾrˈɛ pɐʎɐɾˈɛs, ʋˈa səðˈi əls əmɾˈiws, ʎˈɛɲəs, ˈajɣwəs, mˈɛnəs i pˈɛðɾəs ðəl tˈɛrmə ɐls səlβɐtˈans mˈil ðˈɔssˈɛnts kwɐɾˌantɐʋˈujt.
Entre el 1195 i el 1209 Dalmau de l'Albiol, hereu de Dalmau d'Avinyó, i la seva muller Berenguera, van vendre els drets al paborde de Tarragona, Ramon de Sant Llorenç, amb diners deixats pel comú de la Selva; el següent paborde Ferrer Pallarès, va cedir els emprius, llenyes, aigües, menes i pedres del terme als selvatans (1248).