ən əls kˈazʊs ən kˈɛ əl sʊbstɐntˈiw nˈo ʋˈaɣi ɐkʊmpɐɲˈat ðə kˈap mʊðifikɐðˈoɾ, əl nʊməɾˈal ʋˈa ɐβˈans ðəl nˈom tˈu sizˈe, dwˈɛs kˈazəs; kwˈan ˈi a ʊn mʊðifikɐðˈoɾ ðə sʊbstɐntˈiw ɐ lɐ fɾˈazə, əl nʊməɾˈal pˈot ɐnˈa ɐβˈans ʊ ðəspɾˈes ðəl nˈom tˈu pˈirkɐ sizˈe βˈaɾra pˈirkɐ sizˈe tˈup, dwˈɛs kˈazəs βʊnˈikəs; pəɾˈɔ kwˈan nˈi a ðˈos ʊ mˈes, əl nʊməɾˈal sˈɛmɾə ɐpɐɾˈɛjɕ ɐl finˈal pˈirkɐ pˈon sizˈe tˈup, dwˈɛs kˈazəs βʊnˈikəs i pətˈitəs.
En els casos en què el substantiu no vagi acompanyat de cap modificador, el numeral va abans del nom (tu cisé, dues cases); quan hi ha un modificador de substantiu a la frase, el numeral pot anar abans o després del nom (tu pírka cisé / pírka cisé tup, dues cases boniques); però quan n’hi ha dos o més, el numeral sempre apareix al final (pírka pon cisé tup, dues cases boniques i petites).