ən ˌunɐ kˈaɾtɐ ɐl sˈɛw ɐmˈik sʊlˈɛ i mikˈɛl kˈɛ iŋklˈɔw əl pʊˈɛmɐ, mɐɾɐɣˈaʎ ðəskɾˈiw ɐkˈɛst kˈom ˌunɐ «flˈoɾ ðə sɐlˈut ʊsjˈozɐ».
En una carta al seu amic Soler i Miquel que inclou el poema, Maragall descriu aquest com una «flor de salut ociosa».