ən ɐkˈɛʎɐ ˈɛpʊkɐ, əl sˈɛw ʊniβˈɛs ðə ɾrəlɐsjˈons ɣiɾˈaβɐ ɐl ʋʊltˈan də lɐ mˈuzikɐ, lɐ tɐmbˈe pjɐnˈistɐ ɾrˈozɐ sɐβɐtˈɛ, ʋiktˈɔɾiɐ ðəls ˈaŋəls mˈɛɲs ˌɛɾən kʊətˈanjəs mˈɛɲs fɾəðəɾˈik mʊmpˈɔw, ɕɐβjˈɛ mʊnsɐlβˈadʑə, kˈarləs sʊɾiɲˈak ʊ əðwˈart tʊlðɾˈa ˌɛɾən ɐlɣˈuns ðəls sˈɛws ɐmˈiks.
En aquella època, el seu univers de relacions girava al voltant de la música, la també pianista Rosa Sabater, Victòria dels Àngels -eren coetànies- Frederic Mompou, Xavier Montsalvatge, Carles Suriñach o Eduard Toldrà eren alguns dels seus amics.