ɐkˈɛstɐ kʊndʊksjˈo ðˈajɾə sˈoβɾə əl βizˈɛʎ pˈot əstˈa ʑˈa kʊnstɾwˈiðɐ ən linstɾʊmˈen, kˈom ən lɐ flˈawtɐ ðə βˈɛk, ʊ a ðə sˈɛ linstɾʊməntˈistɐ kˈɛ lɐ fˈormi ˈam əls sˈɛws ʎˈaβis, kˈom ən lɐ flˈawtɐ tɾɐβəsˈɛɾɐ.
Aquesta conducció d'aire sobre el bisell pot estar ja construïda en l'instrument, com en la flauta de bec, o ha de ser l'instrumentista que la formi amb els seus llavis, com en la flauta travessera.