pˈɛɾə əl kɐtˈɔlik, ɐnʊmənˈat tɐmbˈe pˈɛɾə ðˈɔs ðɐɾɐɣˈo i pˈɛɾə i ðə kɐtɐlˈuɲɐɐɾɐɣˈo?, mˈil sˈɛnt sətˌantɐsˈɛt mʊɾˈɛt, kʊmtˈat ðə tʊlˈozɐ, tɾˈɛdzə ðə sətˈɛmbɾə ðə mˈil ðˈɔssˈɛnts tɾˈɛdzə; ən ɐɾɐɣʊnˈɛs pˈɛɾʊ, ən ʊksitˈa pˈɛjɾə i ən ʎɐtˈi pˈɛtɾʊs fʊw sʊβiɾˈa ðə lɐ kʊɾˈonɐ ðɐɾɐɣˈo ˈam əls tˈitʊls pɾinsipˈals ðə kˈomtə ðə βɐrsəlˈonɐ i ɾrˈɛj ðɐɾɐɣˈo mˈil sˈɛnt nʊɾˌantɐsˈis mˈil ðˈɔssˈɛnts tɾˈɛdzə, i səɲˈoɾ ðə mʊnpəʎˈɛ mˈil ðˈɔssˈɛnts kwˈatɾə mˈil ðˈɔssˈɛnts tɾˈɛdzə.
Pere el Catòlic, anomenat també Pere II d'Aragó i Pere I de Catalunya-Aragó (?, 1177 - Muret, Comtat de Tolosa, 13 de setembre de 1213; en aragonès Pero, en occità Pèire i en llatí Petrus) fou sobirà de la Corona d'Aragó amb els títols principals de comte de Barcelona i rei d'Aragó (1196 - 1213), i senyor de Montpeller (1204 - 1213).