pəɾˈɔ ən lɐlfɐβˈɛt ɣɾˈɛk ðə tˈɛms pʊstəɾjˈoɾs ɣənəɾɐlmˈen sˈɛmblɐ ˌunɐ «ˈa» mʊðˈɛrnɐ, sˈi βˈe ənkˈaɾɐ ˈɛs ðistiŋˈɛjɕən mˈoltəs ʋɐɾjətˈats lʊkˈals kˈɛ ˈɛs ðifəɾˈɛnsjən pə ləskʊrsɐmˈen dˈunɐ kˈamɐ ʊ əl kˈamβi ðˈaŋlə ðə lɐ βˈaɾrɐ kˈɛ tɾɐβˈɛsɐ əl sˈɛnɾə.
Però en l'alfabet grec de temps posteriors generalment sembla una «a» moderna, si bé encara es distingeixen moltes varietats locals que es diferencien per l'escurçament d'una cama o el canvi d'angle de la barra que travessa el centre.