pə tˈan, kʊmˈɛnsɐ ɐkˈi lɐ tɾɐðisjˈo ðə ʋˈɛwɾə əl kˈomtə ðə βɐrsəlˈonɐ kˈom ɐ pɾˈinsəp ðə kɐtɐlˈuɲɐ ˈi, pə tˈan, ɐ lɐ ʎˈarɣɐ, əsðəβiŋwˈe ʊn sʊβiɾˈa.
Per tant, comença aquí la tradició de veure el comte de Barcelona com a Príncep de Catalunya i, per tant, a la llarga, esdevingué un sobirà.