əls ðɐɾrˈɛs tɾˈɛntɐ ˈaɲs ðə lɐ sˈɛβɐ ʋˈiðɐ əls ðəðikˈa ɐl tɛˌatɾə pɾinsipˈal ðə mɐˈo pəl kˈɛ pintˈa əls təlˈons ðə βˈokɐ ʋˈɛrt mˈil ʋˈujtsˈɛnts səjɕˈantɐ i əl ʋərmˈɛʎ mˈil ʋˈujtsˈɛnts sətˌantɐˈu, ɐ pˈaɾt ðə nʊmbɾˈozəs ðəkʊɾɐsjˈons pə ɐ ɾrəpɾəzəntɐsjˈons ðɾɐmˈatikəs i ʊpəɾˈistikəs kˈɛ ɾrəβˈɛɾən ɡɾˈan ɐksəpːtɐsjˈo pəl pˈuβlik.
Els darrers 30 anys de la seva vida els dedicà al Teatre Principal de Maó pel que pintà els telons de boca Verd (1860) i el Vermell (1871), a part de nombroses decoracions per a representacions dramàtiques i operístiques que reberen gran acceptació pel públic.