ɐl finˈal ðə ləðˈat ɐntˈiɣɐ, ləstˈatʊs əstɾɐtˈɛɣik ðə lɐ ʎʊmbɐrðˈiɐ ʋˈa sˈɛ əmfɐzidzˈat ˈamp lɐ kɐpitɐlitˈat təmpʊɾˈal ðə limpˈɛɾi ɾrʊmˈa ðʊksiðˈen ɐ məðjʊlˈanʊm ɐntˈik nˈom də milˈa, dəs ðˈon lˈaɲ tɾˈessˈɛnts tɾˈɛdzə ðˈe sˈe, ləmpəɾɐðˈoɾ kʊnstɐntˈi pɾʊmʊlɣˈa ləðˈiktə ðə milˈa, dʊnˈan ʎiβəɾtˈat ðə kɾəˈɛnsəs pə ɐ tˈot limpˈɛɾi.
Al final de l'edat antiga, l'estatus estratègic de la Llombardia va ser emfasitzat amb la capitalitat temporal de l'Imperi Romà d'Occident a Mediolanum (antic nom de Milà), des d'on l'any 313 dC, l'emperador Constantí promulgà l'Edicte de Milà, donant llibertat de creences per a tot l'imperi.