ɐ kɐtɐlˈuɲɐ, əl pɐˈis ʋɐlənsjˈa i ləs ˈiʎəs βɐlɛˈas ˈi a ˌunɐ ʎˈarɣɐ i ɐɾrəlˈaðɐ tɾɐðisjˈo pʊˈɛtikɐ, kˈɛ tˈan ˈɛs ɾrəfləktˈɛjɕ ən lɐ pʊpʊlɐɾitˈat ðəls ʑˈoks flʊɾˈals kˈom ən lɐ impʊɾtˈansiɐ ðəls sˈɛws pʊˈɛtəs ðəs ðə ləðˈat midʑˈanɐ fˈins ˈaɾɐ, tˈan sˈi ʊtilˈidzən lɐ ʎˈɛŋwɐ kɐstəʎˈanɐ kˈom lɐ kɐtɐlˈanɐ, ˈɛnɾə əls kwˈals ˈi a ðəs ðə ʑˈorði ðə sˈan ʑˈorði i ɐwzjˈas mˈark fˈins ɐ sɐlβɐðˈoɾ əspɾˈiw, bɐɾtʊmˈɛw ɾrʊsəʎˈopˈɔrsəl, mɐɾˈiɐ mərsˈɛ mɐrsˈal, ənkˈarnɐ sˈansəlˈoni ʊ ˈaŋəls ɣɾəɣˈoɾi, ən kɐtɐlˈa; i ʑˈajmə ɣˈil ðə βjˈɛdmɐ ʊ ʑʊzˈe ɐɣʊstˈin ɡʊitizˈolʊ ʊ kˈarlʊs mɐrzˈal, ən kɐstəʎˈa.
A Catalunya, el País Valencià i les Illes Balears hi ha una llarga i arrelada tradició poètica, que tant es reflecteix en la popularitat dels Jocs Florals com en la importància dels seus poetes des de l'edat mitjana fins ara, tant si utilitzen la llengua castellana com la catalana, entre els quals hi ha des de Jordi de Sant Jordi i Ausiàs March fins a Salvador Espriu, Bartomeu Rosselló-Pòrcel, Maria Mercè Marçal, Encarna Sant-Celoni o Àngels Gregori, en català; i Jaime Gil de Biedma o José Agustín Goytisolo o Carlos Marzal, en castellà.