sˈi nˈo ˈɛs tɾˈoβɐ ðɐɾrˈɛɾə ðə kʊnsʊnˈan nɐzˈal ʊ ðə pˈawzɐ, sˈonɐ ðə mɐnˈɛɾɐ mˈɛɲs əksplʊzˈiβɐ ðəl kˈɛ es ɐβitwˈal βˈaɾra (el)vˈita(ca) bˈaɾra, ɐls ðjɐlˈɛktəs nˈo βətɐsˈistəs ˈɛs mɐntˈe əl sˈo βˈaɾra βˈe βˈaɾra. ən kˈamβi ɐ finˈal ðə sˈillɐβɐ i nˈo sədʑˈit ðˈunɐ kʊnsʊnˈan sʊnˈoɾɐ sənsʊrðˈɛjɕ i ˈɛs pɾʊnʊnsˈiɐ βˈaɾra pˈe βˈaɾra ˈaɾɐp.
Si no es troba darrere de consonant nasal o de pausa, sona de manera menys explosiva del que és habitual /β/, als dialectes no betacistes es manté el so /b/. En canvi a final de síl·laba i no seguit d'una consonant sonora s'ensordeix i es pronuncia /p/ (àrab).