finɐlmˈen, ɐ lɐ ɕˈinɐ ˌɛɾɐ kʊnəɣˈuðɐ kˈom ɐ tˈa kjˈo, «lɐ ɣɾˈan bˈaɲɐ», mˈɛnɾə kˈɛ əls kwˈatɾə pətˈits əstˈɛls pɾʊpˈɛs ˌɛɾən kˈaŋ kˈɛ, «əl ʎˈak ðə lɐ səkˈɛɾɐ».
Finalment, a la Xina era coneguda com a Ta Kiō, «la gran banya», mentre que els quatre petits estels propers eren Kang Che, «el llac de la sequera».