lɐ səɣˈonɐ pˈarlɐ ðəl kˈaʊs i ðə kˈom ˌunɐ fˈorsɐ ʊ ʊn ˈesˌɛ ðiβˈi ən lɐ kɾɛˌasjˈo lˈi pˈozɐ ˈorðɾə, səpɐɾˈan ʊns ələmˈens ðəls ˈaltɾəs lɐ ʎˈum də ləs tənˈɛβɾəs, əl sˈɛl ðə lɐ tˈɛɾrɐ...pˈoðən dʊnˈasə tɾɐðisjˈons kˈɛ βɐɾrˈɛɣin ləs ðwˈɛs ʋizjˈons, ʑˈa kˈɛ lɐ mɐʑʊɾˈiɐ ðə kʊsmʊɣˈonjəs ɐksˈɛpːtən fˈazəs, es ɐ ðˈi, nˈo ɐpɐɾˈɛjɕ tˈot ðə kˈop sinˈo sədʑˈin ʊn ˈorðɾə pə tˈan pˈot ɐβˈɛˈi ʊn inˈisi i ðiβˈɛrsʊs mʊmˈens ðʊɾˈiɣən pʊstəɾjˈoɾs.
La segona parla del caos i de com una força o un ésser diví (en la creació) li posa ordre, separant uns elements dels altres (la llum de les tenebres, el cel de la terra...) Poden donar-se tradicions que barregin les dues visions, ja que la majoria de cosmogonies accepten fases, és a dir, no apareix tot de cop sinó seguint un ordre per tant pot haver-hi un inici i diversos moments d'origen posteriors.