əls klˈitiks ðɐtˈiws i əls impərsʊnˈals, pə tˈan, tˈɛnən fʊnsjˈons ɐntɐɣˈɔnikəs, ʑˈa kˈɛ əls pɾimˈɛs sʊbminˈistɾən ɐ lʊɾɐsjˈo ʊn kʊmləmˈen də pərsˈonɐ ɐfəktˈaðɐ, i əls ˈaltɾəs ʊmˈɛtən ʊn dəls pɐɾtisipˈans ðə lɐksjˈo əkspɾəsˈaðɐ pəl ʋˈɛrp.
Els clítics datius i els impersonals, per tant, tenen funcions antagòniques, ja que els primers subministren a l'oració un complement de persona afectada, i els altres ometen un dels participants de l'acció expressada pel verb.