dɐkˈort ˈamp lɐ tɾɐðisjˈo əβɾˈɛˌa, ˈɛs tənˈiɐ lɐ kɾəˈɛnsɐ kˈɛ ləstərnˈut ˌɛɾɐ səɲˈal ðə mˈal ɐβˈɛɾɐɲ i pɾəzˈaɣi ðə mˈoɾt, pərkˈɛ sˈɛ sʊpʊzˈaβɐ kˈɛ lˈanimɐ mˈɛɲs kˈɛ səɣˈons ɐkˈɛstɐ tɾɐðisjˈo, ˈɛs tɾʊβˈaβɐ ɐl sərβˈɛʎ mˈɛɲs kwˈan ɐlɣˈu əstərnʊðˈaβɐ, ˌɛɾɐ əkspʊlsˈaðɐ ðəl kˈap i ʎɐβˈoɾs sʊβɾəβənˈiɐ lɐ mˈoɾt.
D'acord amb la tradició hebrea, es tenia la creença que l'esternut era senyal de mal averany i presagi de mort, perquè se suposava que l'ànima -que segons aquesta tradició, es trobava al cervell- quan algú esternudava, era expulsada del cap i llavors sobrevenia la mort.