əls ɾrʊmˈans ʊzˈaβən lɐ sˈe, kˈe i kˈu pə ɐ əskɾˈiwɾə əl sˈo βˈaɾra kˈe βˈaɾra; lɐ sˈe ɐβˌiɐ ɐðʊpːtˈat tɐmbˈe əl sˈo βˈaɾra ɟˈe βˈaɾra, i əl pɾʊfəsˈoɾ əspˈuɾi kɐrβˈili ɾrˈuɣɐ ʋˈa ðʊnˈa ðifʊzjˈo ɐ lɐ ʎˈɛtɾɐ ɟˈe, kˈɛ ʑˈa ˈɛs kʊnəjɕˈiɐ ɐntəɾjʊrmˈen, pə ðifəɾənsjˈa lɐ kʊnsʊnˈan ɡʊtʊɾˈal ɟˈe ðə lɐ sˈe, ɐfəɣˈinlˈi ˌunɐ pətˈitɐ ʎˈɛtɾɐ ɣˈammɐ ɐ lɐ sˈe, i lɐ ʋˈa insəɾˈi ˈɛnɾə lɐ ˈɛfɐ i lɐ ˈak, pə ɐnɐlʊɣˈiɐ ɐ lˈorðɾə ðə lɐlfɐβˈɛt ɣɾˈɛk kˈɛ ɐʎˈa tənˈiɐ lɐ zˈɛtɐ zˈetɐ ˈɛnɾə ðiɣˈammɐ ˈɛfɐ i ˈɛtɐ ˈak.
Els romans usaven la C, K i Q per a escriure el so /k/; la C havia adoptat també el so /g/, i el professor Espuri Carvili Ruga va donar difusió a la lletra G, que ja es coneixia anteriorment, per diferenciar la consonant gutural g de la C, afegint-li una petita lletra gamma a la C, i la va inserir entre la F i la H, per analogia a l'ordre de l'alfabet grec (que allà tenia la zeta Z entre digamma F i eta H).