ˈɛs βɐzˈa pɾəsizɐmˈen ən lɐ tɾɐðisjˈo ðəls ʋiziɣˈots, pə βˈe kˈɛ nˈo ʋˈa pɾˈɛndɾə mˈaj əl tˈitʊl ðə ɾrˈɛj, ɐjɕˈi kˈom tɐmpˈok ɐnʊmənˈa ʎˈɛjs ɐls ʊzˈadʑəs nˈi ʋˈa ʋʊlˈɛ ɣʊβərnˈa sˈɛnsə əl kʊnsˈɛʎ ʊ ɐpɾʊβɐsjˈo ðə ləs fˈorsəs ʋˈiβəs ðəl təɾritˈoɾi; ɐ ləs kˈoɾts ðə βɐrβˈastɾə ðə mˈil sˈɛnt nʊɾˌantɐðˈɔs ʑˈa səsmˈɛntən, ɐ mˈes ðə βˈisβəs i nˈoβləs, əl tərsˈɛ əstɐmˈen.
Es basà precisament en la tradició dels visigots, per bé que no va prendre mai el títol de rei, així com tampoc anomenà lleis als usatges ni va voler governar sense el consell o aprovació de les forces vives del territori; a les corts de Barbastre de 1192 ja s'esmenten, a més de bisbes i nobles, el tercer estament.