mɐlɣɾˈat əl sˈɛw əntʊzjˈasmə inisjˈal pəls kʊmpʊzitˈoɾs ɾrɐðikˈals i ɾrəβˈɛls ðə pɐɾˈis, i tˈot i kˈɛ ʋˈa fˈɛ pə sˈɛ ɐ ʋjˈɛnɐ əl mˈil nˌɔusˈɛnts ʋˌintiˈu pə tɾʊβˈasə ˈamp skʊmbˈɛrk, əl mɐtˈɛjɕ pʊwlˈɛŋk ˌɛɾɐ əsənsjɐlmˈen ʊn tɾɐðisjʊnɐlˈistɐ, ənkˈaɾɐ kˈɛ ˈam ˈɛŋiɲ i ˌunɐ sˈanɐ ɾrˈatɕɐ ðiɾrəβəɾˈɛnsiɐ.
Malgrat el seu entusiasme inicial pels compositors radicals i rebels de París, i tot i que va fer per ser a Viena el 1921 per trobar-se amb Schönberg, el mateix Poulenc era essencialment un tradicionalista, encara que amb enginy i una sana ratxa d'irreverència.