lɐ kɾˈɔnikɐ ɕinˈɛzɐ tˈansˈu sˈissˈɛnts ðiβˈujt mˈɛɲs nˌɔusˈɛnts sˈɛt ʑˈa əsmˈɛnɐ ˌunɐ ʎˈɛŋwɐ əskɾˈitɐ pə ɐls pˈoβləs kirɣˈujzʊs ðəl jənisˈɛj, i sˈɛ sˈap kˈɛ əls kɐkˈas əmɾˈaɾən ən əl sˈɛɣlə ʋˈujt ləskɾipːtˈuɾɐ ðəls ˈaltɾəs pˈoβləs tˈurks, pəɾˈɔ ən əl ʑˈa nˈo lʊzˈaβən pˈas, i ən əl ʊzˈaβən əl kɐlmˈuk pə kʊmʊnikˈasə ˈam əls ɾrˈusʊs.
La crònica xinesa Tan-shu (618-907) ja esmena una llengua escrita per als pobles kirguisos del Ienissei, i se sap que els khakàs empraren en el segle VIII l'escriptura dels altres pobles turcs, però en el  ja no l'usaven pas, i en el  usaven el calmuc per comunicar-se amb els russos.