lɐ pɾimˈɛɾɐ nʊtˈisiɐ sˈɛɾtɐ ðə lˈus ðəl pˈon lɐ tˈɛnim də lɐ səɲˈoɾɐ ðəl ʎˈok, siβˈillɐ ðə ʋilɐðəmˈuls, lɐ kwˈal, əl mˈil tɾˈessˈɛnts nʊɾˌantɐðˈɔs, nɐwtʊɾidzˈaβɐ lɐ kʊnstɾʊksjˈo ˈi, ʊn kˈop ɐkɐβˈat, impʊzˈaβɐ əl ðɾˈɛt ðə pʊntˈadʑə, əɡzsəpːtwˈannˈɛ əls ʋəˈins ðəspʊnəʎˈa i əls ðə pʊrkˈɛɾəs i mərlˈan, ʑˈa kˈɛ tˈots ˈɛʎs ˌaβjən tɾəβɐʎˈat i kʊnɾiβwˈit ɐ lɐ kʊnstɾʊksjˈo ðəl pˈon.
La primera notícia certa de l'ús del pont la tenim de la senyora del lloc, Sibil·la de Vilademuls, la qual, el 1392, n'autoritzava la construcció i, un cop acabat, imposava el dret de pontatge, exceptuant-ne els veïns d'Esponellà i els de Porqueres i Merlant, ja que tots ells havien treballat i contribuït a la construcció del pont.