tˈal kˈom ɐntisipˈaɾən ənrˈikʊ fˈɛrmi, i əls sˈɛws kʊllɐβʊɾɐðˈoɾs, kˈom kˈɛ ˈi a nˈuklis ɐtˈɔmiks əstˈaβləs ðə mˈasɐ ɐtˈɔmikɐ ɐ iɣwˈal sˈiŋk, ʊ ɐ iɣwˈal ʋˈujt, lɐktiβitˈat nʊklɛˈa pɾˈaktikɐmˌen sɐtʊɾˈa ən lˈɛli mˈɛɲs kwˈatɾə, ɐ kˈawzɐ ðəl fˈɛt kˈɛ lɐ kʊmbinɐsjˈo ðə ləs əspˈɛsjəs mˈes ɐβʊndˈans: iðɾˈoɣən, i ˈɛli mˈɛɲs kwˈatɾə pɾʊðwˈɛjɕən ʊn nˈukli inəstˈaβlə ðə mˈasɐ ɐ iɣwˈal sˈiŋk.
Tal com anticiparen Enrico Fermi, i els seus col·laboradors, com que hi ha nuclis atòmics estables de massa atòmica A = 5, o A = 8, l'activitat nuclear pràcticament s'aturà en l'heli-4, a causa del fet que la combinació de les espècies més abundants: hidrogen, i heli-4 produeixen un nucli inestable de massa A = 5.