mɐlɣɾˈat ɐjɕˈɔ, iβɐɲˈɛz ʋˈa kʊntinwˈa əskɾiβˈin ləs istˈɔɾjəs ʎˈarɣwəs ðə mʊɾtɐðˈɛllʊ i filəmˈo ɐkˈɛʎəs mˈes ɾrəndˈiβləs pə ɐ βɾʊɣˈɛɾɐ, ʑˈa kˈɛ ˈɛs ʋˈɛnjən ɐ əspˈaɲɐ, pəɾˈɔ tɐmbˈe ɐl mərkˈat əstɾɐŋˈɛ fˈins kˈɛ ʋˈa ɐβɐndʊnˈa ləðitʊɾjˈal, pˈok ɐβˈans kˈɛ fˈɛs fɐʎˈiðɐ.
Malgrat això, Ibáñez va continuar escrivint les històries llargues de Mortadel·lo i Filemó (aquelles més rendibles per a Bruguera, ja que es venien a Espanya, però també al mercat estranger) fins que va abandonar l'editorial, poc abans que fes fallida.