ɐnsˈɛlm nˈo pɾʊpʊzˈa əɡzɐktɐmˈen ˌunɐ mətʊðʊlʊɣˈiɐ ʊntʊlˈɔɣikɐ, es ɐ ðˈi, pɾɛˌokʊpˈat pə lɐ nɐtˈuɾɐ ðə lˈesˌɛ, pəɾˈɔ lɐ sˈɛβɐ ɐrɣʊməntɐsjˈo pɾˈɛn kˈom ɐ ɾrəfəɾˈɛnsiɐ lɐ ðistinsjˈo ˈɛnɾə ˈesˌɛs nəsəsˈaɾis mˈɛɲs kˈozəs kˈɛ nˈo pˈoðən nˈo əɡzistˈi mˈɛɲs i ˈesˌɛs kʊntiŋˈens mˈɛɲs kˈozəs kˈɛ pˈoðən nˈo əɡzistˈi.
Anselm no proposà exactament una metodologia ontològica, és a dir, preocupat per la natura de l'ésser, però la seva argumentació pren com a referència la distinció entre éssers necessaris -coses que no poden no existir- i éssers contingents -coses que poden no existir.