ən əl pɾimˈɛ kˈas, i səɣˈons əls tˈipʊs ðə tˈimbɾə kˈɛ ˈɛs pərsəɣˈɛjɕi, lɐ kˈorðɐ pˈot sˈɛ pʊlsˈaðɐ ˈamp lˈuŋlɐ ʊ sˈɛnsə kˈɛ ɐkˈɛstɐ ɐɾrˈiβi ɐ tʊkˈa lɐ kˈorðɐ; ən əl səɣˈon kˈas sʊbtˈe ʊn sˈo mˈes ðˈols.
En el primer cas, i segons els tipus de timbre que es persegueixi, la corda pot ser polsada amb l'ungla o sense que aquesta arribi a tocar la corda; en el segon cas s'obté un so més dolç.