lɐ pɾinsipˈal ðifəɾənsˈiɐ kˈɛ pˈoðəm tɾʊβˈa ɾrəspˈɛktə ɐ ləsɣɾˈimɐ kʊmβənsjʊnˈal es kˈɛ əls kˈɛ ˈo pɾɐktˈikən tˈɛnən ˌunɐ ðiskɐpɐsitˈat kˈɛ nˈo əls pərmˈɛt əstˈa ðɾˈɛts ʊ fˈɛ ɣɾˈan əsfˈorsʊs ˈamp ləs pɾˈɔpjəs; pə ɐjɕˈɔ, an dəstˈa ɐsəɣˈuts ən ˌunɐ kɐðˈiɾɐ ðə ɾrˈoðəs, ˈon ɐkˈɛstɐ nˈo ˈɛs pˈot mˈɔwɾə pərkˈɛ ʋˈa fiksˈaðɐ ɐ tˈɛɾrɐ, ɐjɕˈɔ pərmˈɛt fˈɛ mʊβimˈens βɾˈuskʊs sˈɛnsə təmˈoɾ kˈɛ ˈɛs pˈudʑi βʊlkˈa.
La principal diferencia que podem trobar respecte a l'Esgrima convencional és que els que ho practiquen tenen una discapacitat que no els permet estar drets o fer gran esforços amb les pròpies; per això, han d'estar asseguts en una cadira de rodes, on aquesta no es pot moure perquè va fixada a terra, això permet fer moviments bruscos sense temor que es pugui bolcar.