ɐntiɣɐmˈen, ɐ kɐtɐlˈuɲɐ, əl ðiβˈɛndɾəs sˈan kʊmənsˈaβɐ ˈam ʊn ʋjɐkɾˈusis sʊlˈɛmnə i silənsjˈos ðə βˈon mɐtˈi, i ɐ lɐ tˈarðɐ tənˈiɐ ʎˈok lɐ fʊnsjˈo litˈurɣikɐ i ˈaltɾəs ˈaktəs ðə ðˈol, ˈam əls sərmˈons ðə ləs sˈɛt pɐɾˈawləs ən əls kwˈals ˈom kʊmβiðˈaβɐ, sʊβɾətˈot ɐ ləs kɐtəðɾˈals, pɾəðikɐðˈoɾs fɐmˈozʊs.
Antigament, a Catalunya, el Divendres Sant començava amb un viacrucis solemne i silenciós de bon matí, i a la tarda tenia lloc la funció litúrgica i altres actes de dol, amb els sermons de les set paraules en els quals hom convidava, sobretot a les catedrals, predicadors famosos.