ən ʑənəɾˈal, ləs tˈɛknikəs ðə kʊltˈiw ʊtilidzˈaðəs pə lɐɣɾikʊltˈuɾɐ əkʊlˈɔɣikɐ son də kɐɾˈaktˌɛ mˈɛɲs ɐɣɾəsˈiw pə ɐ lˈomə i əl mˈɛði ɐmbjˈen kˈɛ ləs tˈɛknikəs kʊmβənsjʊnˈals ʊtilidzˈaðəs ðəspɾˈes ðə lɐ ɾrəβʊlʊsjˈo ʋˈɛrðɐ, də kɐɾˈaktˌɛ ipəɾrɐsjʊnɐlˈistɐ ˈamp ʋizjˈo ɐ kˈuɾt tərmˈini, ˈam ˈus intənsˈiw ðə pɾʊðˈuktəs kˈimiks ɐltɐmˈen tˈɔksiks i ˈam iɡnʊɾˈansiɐ ðəls ðˈaɲs kʊllɐtəɾˈals ən ləkʊzistˈɛmɐ.
En general, les tècniques de cultiu utilitzades per l'agricultura ecològica són de caràcter menys agressiu per a l'home i el medi ambient que les tècniques convencionals utilitzades després de la Revolució Verda, de caràcter hiperracionalista amb visió a curt termini, amb ús intensiu de productes químics altament tòxics i amb ignorància dels danys col·laterals en l'ecosistema.