ˈɛɾɐkləs ʋˈa pɾˈɛndɾə ʎɐβˈoɾs əl sˈɛw ˈunik kˈap immʊɾtˈal i lɐ ʋˈa əntəɾrˈa sˈotɐ ˌunɐ ɣɾˈan ɾrˈokɐ ɐl kɐmˈi sɐɣɾˈat ˈɛnɾə lˈɛrnɐ i ələˈiɐ kəɾˈɛɲi mˈil nˌɔusˈɛnts sinkwˌantɐnˈow pˈak. sˈɛnt kwɐɾˌantɐkwˈatɾə i ʋˈa mʊʎˈa ləs sˈɛβəs flˈɛtɕəs ɐ lɐ sˈaŋ ʋəɾinˈozɐ ðə lˈiðɾɐ, kʊmlətˈan ɐjɕˈi əl sˈɛw səɣˈon tɾəβˈaʎ.
Hèracles va prendre llavors el seu únic cap immortal i la va enterrar sota una gran roca al camí sagrat entre Lerna i Eleia (Kerenyi 1959 pàg. 144) i va mullar les seves fletxes a la sang verinosa de l'Hidra, completant així el seu segon treball.