nʊmˈes əls ʋɐlənsjˈans pˈozən ən kwəstjˈo ɐlɣˈunəs pɐɾˈawləs ðəɣˈuðɐ ɐ lɐ ðifəɾˈen pɾʊnʊnsjɐsjˈo ðə lɐ ˈɛ tˈɔnikɐ ɐl kɐtɐlˈa ʊksiðəntˈal, ˈɛ, dəl kɐtɐlˈa ʊɾjəntˈal, (en)ˌəʊpənˈɛː(ca).
Només els valencians posen en qüestió algunes paraules deguda a la diferent pronunciació de la e tònica al català occidental, [e], del català oriental, [ɛ].