tipʊlˈɔɣikɐmˌen, lˈajnʊ tˈe ʊn ˈorðɾə ðə pɐɾˈawləs i ɐlɣˈuns ˈaltɾəs ɐspˈɛktəs fʊnʊlˈɔɣiks səmblˈans ɐl ʑɐpʊnˈɛs i ɐl kʊɾəˈa, mˈɛnɾə kˈɛ əl sˈɛw ələβˈat ɣɾˈaw ðə sˈintəzi ɾrəkˈorðɐ mˈes ləs ʎˈɛŋwəs ɐl nˈort i ɐ lˈɛst.
Tipològicament, l'ainu té un ordre de paraules (i alguns altres aspectes fonològics) semblants al japonès i al coreà, mentre que el seu elevat grau de síntesi recorda més les llengües al nord i a l'est.