dˈinɾə ðɐkˈɛstɐ, ləɡzsəpsjˈo nʊtˈɔɾiɐ es ʑʊˈan də βʊrβˈo i βɐttəmbˈɛrk, pˈaɾə ðə ʑʊˈan kˈarləs ˈi, kˈɛ ʋˈa ʊstəntˈa əl tˈitʊl ðə kˈomtə ðə mˈil nˌɔusˈɛnts tɾˌɛntɐnˈow ɐ mˈil nˌɔusˈɛnts nʊɾˌantɐtɾˈes sˈɛnsə əɡzərsˈi əls sˈɛws ðɾˈɛts ɾrəjˈals, ɐls kwˈals finɐlmˈen ʋˈa ɾrənʊnsjˈa i əls ʋˈa tɾɐnsmˈɛtɾə ɐl sˈɛw fˈiʎ, tˈot i kˈɛ ɐnˈɔmɐlɐmˌen ʋˈa mɐntənˈi əl tˈitʊl ðə kˈomtə ðə βɐrsəlˈonɐ fˈins ɐ lɐ sˈɛβɐ mˈoɾt.
Dintre d'aquesta, l'excepció notòria és Joan de Borbó i Battenberg, pare de Joan Carles I, que va ostentar el títol de comte de 1939 a 1993 sense exercir els seus drets reials, als quals finalment va renunciar i els va transmetre al seu fill, tot i que anòmalament va mantenir el títol de comte de Barcelona fins a la seva mort.