fɾɐnsˈɛsk əjɕimˈɛnis, əl mˈil tɾˈessˈɛnts ʋujtˌantɐsˈiŋk ɐl sˈɛw ɾrəɣimˈen də lɐ kˈozɐ pˈuβlikɐ plɐntəʑˈaβɐ lɐ nəsəsitˈat ðə lɐ pɾˈɛzɐ ən kʊnsiðəɾɐsjˈo ðəls βˈoʑʊs pəls ʑʊɾˈats ðə lɐ siwtˈat ðə ʋɐlˈɛnsiɐ, i tˈan ɐ βɐrsəlˈonɐ, əl mˈil kwˈatɾəsˈɛnts ˈu, ˈamp lɐ fʊndɐsjˈo ðəl spitˈal ɣənəɾˈal ðə lɐ sˈaŋktɐ kɾˈɛw kˈom ɐ ʋɐlˈɛnsiɐ ˈamp lɐ ðə lʊspitˈal ðəls iɡnʊsˈens pɾʊmʊɣˈut pəl mərsəðˈaɾi ʑʊˈan ʑilɐβˈɛɾt ʑʊfɾˈe, i kˈɛ ˈɛs fʊzjʊnɐɾˈiɐ mˈes tˈart ən lʊspitˈal ɣənəɾˈal ðə ʋɐlˈɛnsiɐ, ɐkʊʎˈiɾən bˈoʑʊs inintəɾrʊmpʊðɐmˈen fˈins ɐ lɐktwɐlitˈat.
Francesc Eiximenis, el 1385 al seu Regiment de la Cosa Pública plantejava la necessitat de la presa en consideració dels bojos pels jurats de la Ciutat de València, i tant a Barcelona, el 1401, amb la fundació del Spital General de la Sancta Creu com a València amb la de l'Hospital dels Ignocents (promogut pel mercedari Joan Gilabert Jofré, i que es fusionaria més tard en l'Hospital General de València), acolliren bojos ininterrompudament fins a l'actualitat.