əl tˈipʊs mˈes kʊmˈu es lˈɛ tɾˈes, i əl mˈaksim es lˈɛ sˈɛt mˈɛɲs kˈa pə sˈoβɾə, lɐ ɣɐlˈaksiɐ təndiɾˈiɐ ɐ ðispərsˈasə i ɐ pɾˈɛndɾə ˌunɐ fˈormɐ mˈes ʋʊlʊminˈozɐ mˈɛɲs, i kˈal ðəstɐkˈa kˈɛ əl sˈɛw ɐspˈɛktə ðəpˈɛn nˈo nʊmˈes ðə lɐ sˈɛβɐ fˈormɐ sinˈo ðə lˈaŋlə ˈamp kˈɛ ˈɛs ʋˈɛw, də mɐnˈɛɾɐ kˈɛ ɐlɣˈunəs ˈɛ zˈeɾʊ son ən ɾrɛˌalitˈat ɐʎɐrɣˈaðəs mˈɛɲs kˈɛlkʊm də ʑˈa kʊməntˈat pəl mɐtˈɛjɕ ˈɛdwin pʊwˈɛʎ ˈubβlə mˈɛɲs.
El tipus més comú és l'E₃, i el màxim és l'E₇ -car per sobre, la galàxia tendiria a dispersar-se i a prendre una forma més voluminosa-, i cal destacar que el seu aspecte depèn no només de la seva forma sinó de l'angle amb què es veu, de manera que algunes E0 són en realitat allargades -quelcom de ja comentat pel mateix Edwin Powell Hubble-.