əl tˈitʊl tiŋwˈe kɐɾˈaktˌɛ sʊβiɾˈa fˈins ɐ lɐ mˈoɾt ðə kˈarləs ðˈɔs i lɐɾriβˈaðɐ ðəl pɾimˈɛ βʊrβˈo fəlˈip ʋˈe βˈaɪɕɐ, ɾrəkʊnəɣˈut inisjɐlmˈen pə ləs institʊsjˈons kɐtɐlˈanəs, pəɾˈɔ ɐɾrˈan dəls kʊnflˈiktəs intˈɛrns ðə lɐ ɣwˈɛɾrɐ ðə sʊksəsjˈo i lɐ pʊstəɾjˈoɾ ɐβʊlisjˈo ðə ləs institʊsjˈons i fˈus tɾɐðisjʊnˈals kɐtɐlˈans kʊmβəɾtˈi əl tˈitʊl ðə kˈomtə ðə βɐrsəlˈonɐ ən ʊn mˈes ðəls kˈɛ ʊstəntˈaɾjən əls mʊnˈarkəs əspɐɲˈols.
El títol tingué caràcter sobirà fins a la mort de Carles II i l'arribada del primer Borbó Felip V, reconegut inicialment per les institucions catalanes, però arran dels conflictes interns de la Guerra de Successió i la posterior abolició de les institucions i furs tradicionals catalans convertí el títol de comte de Barcelona en un més dels que ostentarien els monarques espanyols.