ɐβˈuj ðˈiɐ, nˈo ˈi a kˈoɡnʊms ðˈomə ʊ ðə ðˈonɐ ðifəɾənsjˈats, pəɾˈɔ ɐntiɣɐmˈen sˈɛ sˈoljən mɐskʊlinidzˈa ʊ fəminidzˈa: pə əɡzˈɛmlə, lɐ ðˈonɐ ʊ lɐ fˈiʎɐ ðˈun fəɾrˈɛ ˌɛɾɐ ɐnʊmənˈaðɐ fəɾrˈɛɾɐ ʊ lɐ ðˈun mˈi, mˈiɾɐ; də lɐ mɐtˈɛjɕɐ mɐnˈɛɾɐ, əls kˈoɡnʊms βɐrsəlˈonɐ, ʑiɾˈonɐ, tɐɾrɐɣˈonɐ ʊ tˈaɾrəɣɐ ʊɾiɣinˈats ɐ pɐɾtˈi ðəl nˈom dɐkˈɛstəs siwtˈats tˈɛndjən ɐ mɐskʊlinidzˈasə ən bɐrsəlˈo, ʑiɾˈo, tɐɾrɐɣˈo i tˈaɾrək, kwˈan sɐplikˈaβən ɐ ʊn ˈomə.
Avui dia, no hi ha cognoms d'home o de dona diferenciats, però antigament se solien masculinitzar o feminitzar: per exemple, la dona o la filla d'un ferrer era anomenada Ferrera o la d'un mir, Mira; de la mateixa manera, els cognoms Barcelona, Girona, Tarragona o Tàrrega (originats a partir del nom d'aquestes ciutats) tendien a masculinitzar-se en Barceló, Giró, Tarragó i Tàrrec, quan s'aplicaven a un home.