əls ɐrmˈɔniks nɐtʊɾˈals, tɐmbˈe ɐnʊmənˈats ðə kˈorðɐ ʊβˈɛɾtɐ, ˈɛs fˈan fɾəɣˈan ʎəwɣəɾɐmˈen lɐ kˈorðɐ sˈɛnsə pɾˈemˌɛlɐ ˈamp lɐ mˈa əskˈɛɾrɐ i pʊlsˈanlɐ ˈamp lɐ ðɾˈɛtɐ ən kˈas ðʊzˈa əl βˈajɕ kˈom ɐ ðɾətˈa ɾrəzʊltˈan ən ʊn sˈo səmblˈan ɐl ðˈunɐ kɐmpɐnˈɛtɐ.
Els harmònics naturals, també anomenats de corda oberta, es fan fregant lleugerament la corda sense prémer-la amb la mà esquerra i polsant-la amb la dreta (en cas d'usar el baix com a dretà) resultant en un so semblant al d'una campaneta.