kˈal tənˈi ən kˈomtə kˈɛ ləβɾˈɛw nˈo fʊw pɐrlˈat kwʊtiðjɐnɐmˈen dʊɾˈan mˈes ðə ðˈos mˈil ˈaɲs, i fʊw kʊnsərβˈat pɾinsipɐlmˈen ən ləktˈuɾəs ɾrəliɣjˈozəs, i pə tˈan ɐlɣˈuns sˈons ʊɾiɣinˈals an dəzɐpɐɾəɣˈut ən ɐlɣˈunəs kʊmʊnitˈats ʑwˈɛβəs ðəwɾˈopɐ ˈon nˈo əɡzˈistjən ɐkˈɛʎs sˈons i ən əl pɐrlˈa nʊrmˈal ðə ɣɾˈan pˈaɾt ðəls isrˌaɛljˈans.
Cal tenir en compte que l'hebreu no fou parlat quotidianament durant més de dos mil anys, i fou conservat principalment en lectures religioses, i per tant alguns sons originals han desaparegut en algunes comunitats jueves d'Europa (on no existien aquells sons) i en el parlar normal de gran part dels israelians.