kˈal tənˈi ən kˈomtə kˈɛ ɐstˈuɾjəs tˈe ðwˈɛs kɐɾɐktəɾˈistikəs kˈɛ kˈɛðən ɾrəfləktˈiðəs ən lɐ sˈɛβɐ ɣɐstɾʊnʊmˈiɐ; dˈunɐ βˈandɐ tˈe kˈostɐ ɐl mˈa kɐntˈaβɾik, kˈozɐ kˈɛ lˈi pɾʊpʊrsjˈonɐ ɐβʊndˈans ələmˈens mˈaɾins pˈɛjɕ i mɐɾˈisk, i pə ˈaltɾɐ βˈandɐ kˈomtɐ ˈamp lɐ səɾrɐlˈaðɐ kɐntˈaβɾikɐ, ˈamp pɾʊfˈundəs ʋˈaʎs ən ləs kwˈals sˈi kɾˈiɐ əl βəstjˈa ən sˈɛmiʎiβəɾtˈat, dʊnˈan kˈarn i ʎˈɛt ðə kɐɾɐktəɾˈistikəs ɐwtˈɔktʊnəs, kˈom lɐ ʋˈakɐ kɐzˈinɐ.
Cal tenir en compte que Astúries té dues característiques que queden reflectides en la seva gastronomia; d'una banda té costa al mar Cantàbric, cosa que li proporciona abundants elements marins (peix i marisc), i per altra banda compta amb la serralada Cantàbrica, amb profundes valls en les quals s'hi cria el bestiar en semi-llibertat, donant carn i llet de característiques autòctones, com la vaca casina.