ɐl ˈɛs ʋˈa ʊβɾˈi lɐ sˈekwiɐ ʋiɲˈals, ɡɾˈasjəs ɐ ʊn pɾiβilˈɛɣi ɾrəjˈal kʊnsəðˈit ˈamp lɐ fɐmˈiliɐ ʋiɲˈals ðə flɐsˈa lˈaɲ mˈil sˌetsˈɛnts ʋujtˌantɐʋˈujt, kˈɛ əls ɐtʊrɣˈaβɐ əl ðɾˈɛt ðˈus dˈajɣwɐ ðəl tˈɛ pə ɐl ɾrˈɛk ðə ləs tˈɛɾrəs ðə βʊrðˈils, səlrˈa, ʑʊjˈa, flɐsˈa i sˈan ʑʊˈan də mʊʎˈɛt; mɐlɣɾˈat kˈɛ fˈins ɐl mˈil nˌɔusˈɛnts tɾˌɛntɐðˈɔs nˈo ˈɛs kʊnsəðiɾˈiɐ əl ðɾˈɛt ðə ðəɾiβɐsjˈo ðə lɐ sˈekwiɐ fˈins ɐl plˈa ðə mʊʎˈɛt i flɐsˈa.
Al  es va obrir la séquia Vinyals, gràcies a un privilegi reial concedit amb la família Vinyals de Flaçà l'any 1788, que els atorgava el dret d'ús d'aigua del Ter per al rec de les terres de Bordils, Celrà, Juià, Flaçà i Sant Joan de Mollet; malgrat que fins al 1932 no es concediria el dret de derivació de la séquia fins al pla de Mollet i Flaçà.