ɐljˈo tənˈiɐ sˈɛdzə fˈoks əl mˈil tɾˈessˈɛnts tɾˌɛntɐnˈow, tɾˌɛntɐtɾˈes əl mˈil tɾˈessˈɛnts səjɕˌantɐsˈiŋk i əl mˈil tɾˈessˈɛnts nʊɾˌantɐðˈɔs, ʋˌintiˈu əl mˈil kwˈatɾəsˈɛnts tɾˈɛdzə, tɾˌɛntɐtɾˈes əl mˈil sinsˈɛnts sinkwˌantɐtɾˈes i tɾˌɛntɐðˈɔs əl mˈil sinsˈɛnts səjɕˌantɐtɾˈes, dˈon ˈɛs ðəspɾˈɛn kˈɛ nˈo ɾrəzʊltˈa ɐfəktˈat pə ləs pˈɛstəs ðəl , pəɾˈɔ kˈɛ ðəspɾˈes lɐ sˈɛβɐ pʊβlɐsjˈo ɾrəkʊlˈa i ɾrəstˈa əstɐβilidzˈaðɐ mˈes ðˈun sˈɛɣlə.
Alió tenia 16 focs el 1339, 33 el 1365 i el 1392, 21 el 1413, 33 el 1553 i 32 el 1563, d'on es desprèn que no resultà afectat per les pestes del , però que després la seva població reculà i restà estabilitzada més d'un segle.