ɾrəstɾiŋˈiðɐ ən ʊn pɾinsˈipi ɐ irlˈandɐ, lɐ βɾˈankɐ ɣʊjðˈɛlikɐ ˈɛs ʋˈa kʊmənsˈa ɐ əstˈɛndɾə ən ʊn mʊmˈen ˈɛnɾə əls sˈɛɣləs tɾˈes i vˈi kwˈan ɡɾˈups irlɐndˈɛzʊs, ɐnʊmənˈats pəls ɾrʊmˈans pəl nˈom ʑənˈɛɾik ðə skˈoti, ʋˈan kʊmənsˈa ɐ əmiɣɾˈa ðəs ðirlˈandɐ kˈap ɐls təɾritˈoɾis kˈɛ ɐktwɐlmˈen ˈɛs kʊnˈɛjɕən kˈom ɐ kʊrnwˈaʎɐ, ɡˈalləs i əskˈɔsiɐ.
Restringida en un principi a Irlanda, la branca goidèlica es va començar a estendre en un moment entre els segles III i VI quan grups irlandesos, anomenats pels romans pel nom genèric de Scoti, van començar a emigrar des d'Irlanda cap als territoris que actualment es coneixen com a Cornualla, Gal·les i Escòcia.