ən əl pɾimˈɛ kˈas, lɐβitwˈal es pʊlsˈa nʊmˈes ˌunɐ kˈorðɐ ən kˈaðɐ mʊmˈen, ʎəβˈat kˈɛ ləɡzəkʊsjˈo sˈidʑi ˈam ɐkˈorts.
En el primer cas, l'habitual és polsar només una corda en cada moment, llevat que l'execució sigui amb acords.