əls pɐrlˈans kɐtɐlˈans pərsˈɛβən əls sˈons ʎˈarks kˈom ɐ sˈons ðʊplikˈats ʊ ɣəminˈats, mʊtˈiw pəl kwˈal sɐkʊstˈumən ɐ tɾɐnskɾˈiwɾə kˈom dˈos sˈons kˈuɾts sʊksəsˈiws, es ɐ ðˈi.
Els parlants catalans perceben els sons llargs com a sons duplicats o geminats, motiu pel qual s'acostumen a transcriure com dos sons curts successius, és a dir [].