lɐ fˈizikɐ klˈasikɐ nˈo əns ðˈonɐ ˌunɐ ðəskɾipsjˈo əɡzˈaktɐ ðə lʊniβˈɛs, pəɾˈɔ es ˌunɐ βˈonɐ ɐpɾʊksimɐsjˈo pə ɐ lɐ nˈostɾɐ ʋˈiðɐ ðjˈaɾiɐ, pərkˈɛ əls sˈɛws ɾrəzʊltˈats son fˈorsɐ ɐksəpːtˈaβləs kwˈan lɐ mɐtˈɛɾiɐ ˈɛs mˈɔw ɐ ˌunɐ ʋəlʊsitˈat mənˈoɾ ɐ ˈɛlɐ ˈu pərsəntˈadʑə ðə lɐ ʋəlʊsitˈat ðə lɐ ʎˈum, əls ʊbʑˈɛktəs son pɾˈɔw ɣɾˈans kˈom pə ɐ sˈɛ ʊbsərβˈats ˈam ʊn mikɾʊskˈopi i nʊmˈes ˈi ˈaktwɐ ˌunɐ ɣɾɐβətˈat fˈɛβlə, kˈom lɐ ðəl kˈam ɡɾɐβitɐtˈoɾi ðə lɐ tˈɛɾrɐ.
La física clàssica no ens dona una descripció exacta de l'univers, però és una bona aproximació per a la nostra vida diària, perquè els seus resultats són força acceptables quan la matèria es mou a una velocitat menor a l'1% de la velocitat de la llum, els objectes són prou grans com per a ser observats amb un microscopi i només hi actua una gravetat feble, com la del camp gravitatori de la Terra.