kˈap ɐl mˈil sˌetsˈɛnts sətˈantɐ, əls iŋˈujɕʊs, kɐnsˈats ðəl ðʊmˈini kɐβɐrðˈi i limpˈɛɾi ʊtʊmˈa, nˈo ʋˈan ʊfəɾˈi ɾrəzistˈɛnsiɐ ɐls pɾimˈɛs ðəstɐkɐmˈens ɾrˈusʊs kˈɛ ʋˈan ɐɾriβˈa əl mˈil sˌetsˈɛnts sətˈantɐ, sinˈo ɐl kʊnɾˈaɾi, əls ʋˈan ɐʑʊðˈa kˈonɾɐ əls kɐβˈarðins i ʋˈan dəmɐnˈa lɐ pɾʊtəksjˈo ɐl tsˈa ðə ɾrˈusiɐ, kˈɛ ˈi əmβjɐɾˈa əl ɣənəɾˈal məmʊðˈoβ, kˈɛ inkʊrpʊɾˈa əl nˈort ðəl təɾritˈoɾi əl mˈil sˌetsˈɛnts ʋujtˈantɐ i lɐ ɾrˈɛstɐ əl mˈil ʋˈujtsˈɛnts ðˈew.
Cap al 1770, els ingúixos, cansats del domini kabardí i l'Imperi Otomà, no van oferir resistència als primers destacaments russos que van arribar el 1770, sinó al contrari, els van ajudar contra els kabardins i van demanar la protecció al tsar de Rússia, que hi enviarà el general Memodov, que incorporà el nord del territori el 1780 i la resta el 1810.