ləɾʊðˈit indˈu pˈe ˌamɐkɾˈɔn sˈimbʊlˈuˈɛkwˈatɾəsˈɛt i ˈɛnɐ i es ʊn dəls mˈes kʊnəɣˈuts ðɐkˈɛsts pɾimˈɛs imβəstiɣɐðˈoɾs, lɐ ɣɾɐmˈatikɐ ðə kwˈatɾə pˈaɾts ðə lɐ kwˈal, əskɾˈitɐ kˈap ɐl tɾˈessˈɛnts sinkwˈantɐ ɐ sˈe, es inflwˈen ən lɐ liŋwˈistikɐ mʊðˈɛrnɐ i ənkˈaɾɐ ɾrəpɾəzˈɛntɐ «lɐ ɣɾɐmˈatikɐ ɣənəɾɐtˈiβɐ mˈes kʊmlˈɛtɐ ðə kwɐlsəβˈol ʎˈɛŋwɐ əskɾˈitɐ fˈins ˈaɾɐ».
L'erudit hindú Pāṇini és un dels més coneguts d'aquests primers investigadors, la gramàtica de quatre parts de la qual, escrita cap al 350 aC, és influent en la lingüística moderna i encara representa «la gramàtica generativa més completa de qualsevol llengua escrita fins ara».