tˈɛnim dˈos tˈipʊs ðə sinˈapsi, ləs ðə tˈipʊs əlˈɛktɾik i ləs ðə tˈipʊs kˈimik; ən əl pɾimˈɛ kˈas, son mˈes ɾrˈapiðəs, pəɾˈɔ nˈo tˈɛnən kɐpɐsitˈat pə ɐ əlɐβʊɾˈa əstˈimʊls ɣˈajɾə kʊmlˈɛksʊs, mˈɛnɾə kˈɛ ləs səɣˈonəs pˈɛrðən ʋəlʊsitˈat pəɾˈɔ pˈoðən ɾrəlɐsjʊnˈasə ˈam ˈaltɾəs nəwɾˈonəs ðə mɐnˈɛɾɐ mˈes kʊmlˈɛksɐ ˈi, pə tˈan, pɐɾtisipˈa ən əstˈimʊls mˈes kʊmlˈɛksʊs, kˈom es ˈaɾɐ ləs nəwɾˈonəs ðəl sistˈɛmɐ nərβjˈos sənɾˈal.
Tenim dos tipus de sinapsi, les de tipus elèctric i les de tipus químic; en el primer cas, són més ràpides, però no tenen capacitat per a elaborar estímuls gaire complexos, mentre que les segones perden velocitat però poden relacionar-se amb altres neurones de manera més complexa i, per tant, participar en estímuls més complexos, com és ara les neurones del sistema nerviós central.