ɐ ðˈos ɣwɐɲɐðˈoɾs ðəl pɾˈɛmi nʊβˈɛl ðə kˈimikɐ —əls ɐlˈɛmɐɲs ɾrikˈart kˈun mˈil nˌɔusˈɛnts tɾˌɛntɐʋˈujt i ɐðˈolf βʊtənˈandt mˈil nˌɔusˈɛnts tɾˌɛntɐnˈow— nˈo sˈɛls ʋˈa pərmˈɛtɾə ɐksəpːtˈa əl pɾˈɛmi pə pˈaɾt ðəl sˈɛw ɣʊβˈɛrn, də tˈal mɐnˈɛɾɐ kˈɛ ʋˈan ʊbtənˈi pʊstəɾjʊrmˈen lɐ məðˈaʎɐ i əl ðiplˈomɐ pəɾtinˈens, pəɾˈɔ nˈo əls ðinˈɛs.
A dos guanyadors del Premi Nobel de Química —els alemanys Richard Kuhn (1938) i Adolf Butenandt (1939)— no se'ls va permetre acceptar el premi per part del seu govern, de tal manera que van obtenir posteriorment la medalla i el diploma pertinents, però no els diners.