ɐkˈɛst kʊɾrˈen də pənsɐmˈen ɐtɾiβwˈiɐ ɐ lɐ sintˈaksi ʊn pɐpˈɛ klˈaw ən lɐ ɣɾɐmˈatikɐ, əl mˈes impʊɾtˈan ˌɛɾɐ tɾʊβˈa lɐ fʊnsjˈo sintˈaktikɐ kˈɛ əɡzˈɛrsjən dətərminˈats mˈots ən ˌunɐ fɾˈazə, pə əksplikˈa kwˈinəs ʊɾɐsjˈons əstˈaβən bˈɛn fʊrmˈaðəs i kwˈinəs nˈo; kwˈin kˈas kɐlˈiɐ pʊzˈa ən ləs ʎˈɛŋwəs ˈamp ðəklinɐsjˈons i kwˈin ˌɛɾɐ əl siɡnifikˈat ðə ðətərminˈaðəs ɐɣɾʊpɐsjˈons.
Aquest corrent de pensament atribuïa a la sintaxi un paper clau en la gramàtica, el més important era trobar la funció sintàctica que exercien determinats mots en una frase, per explicar quines oracions estaven ben formades i quines no; quin cas calia posar en les llengües amb declinacions i quin era el significat de determinades agrupacions.