ən ɐkˈɛsts ɐlfɐβˈɛts, əl kɐɾˈaktˌɛ ɾrəpɾəzəntˈaβɐ əl sˈo ðə lʊklʊzˈiβɐ ʋəlˈa sʊnˈoɾɐ βˈaɾra ɟˈe βˈaɾra, pəɾˈɔ əls ətɾˈusks, ən ɐðɐpːtˈa lɐlfɐβˈɛt ɣɾˈɛk ən lɐlfɐβˈɛt ətɾˈusk, lˈi ɐsiɡnˈaɾən əl ʋɐlˈoɾ ðə lʊklʊzˈiβɐ ʋəlˈa sˈorðɐ, ɐtˈɛs kˈɛ ən ətɾˈusk nˈo ˈɛs ðistiŋˈiɐ lɐ sˈorðɐ ðə lɐ sʊnˈoɾɐ; kˈom kˈɛ əls ʎˈatins kɾɛˌaɾən əl sˈɛw ɐlfɐβˈɛt ˈamp βˈazə ɐ lɐlfɐβˈɛt ətɾˈusk, əl sˈo ɐsiɡnˈat ɐ lɐ ʎˈɛtɾɐ sˈe fʊw əl ðə βˈaɾra kˈe βˈaɾra, i nˈo pˈas əl ðə βˈaɾra ɟˈe βˈaɾra ʊɾiɣinˈal.
En aquests alfabets, el caràcter representava el so de l'oclusiva velar sonora /g/, però els etruscs, en adaptar l'alfabet grec en l'alfabet etrusc, li assignaren el valor de l'oclusiva velar sorda, atès que en etrusc no es distingia la sorda de la sonora; com que els llatins crearen el seu alfabet amb base a l'alfabet etrusc, el so assignat a la lletra C fou el de /k/, i no pas el de /g/ original.