ɐkˈɛstəs ʎˈɛŋwəs ˈɛs pɐrlˈaβən ʊ ˈɛs kʊntˈinwən pɐrlˈan ən ʊn təɾritˈoɾi kˈɛ ɾrˈɛp əl nˈom də ɾrʊmˈaniɐ, i kˈɛ ɐktwɐlmˈen kʊβɾˈɛjɕ mɐʑʊɾitˈaɾjɐmˌen əl sˈut əwɾʊpˈɛw ðə lɐntˈik impˈɛɾi ɾrʊmˈa; əls tˈɛrməs "ɾrʊmˈa βˈaɾra ˈanɐ" ˈi "ɾrʊmˈaniɐ" pɾʊsəðˈɛjɕən əfəktiβɐmˈen də lɐdʑəktˈiw ʎɐtˈi ɾrʊmˈanʊs: ˈɛs kʊnsiðəɾˈaβɐ kˈɛ əls sˈɛws pɐrlˈans əmɾˈaβən ˌunɐ ʎˈɛŋwɐ pɾˈɛzɐ ðə lɐ ðəls ɾrʊmˈans, pə ʊpʊzisjˈo ɐ ˈaltɾəs ʎˈɛŋwəs pɾəzˈens ɐls təɾritˈoɾis ðə lɐntˈik impˈɛɾi, kˈom əl fɾˈansik ɐ fɾˈansɐ, ʎˈɛŋwɐ ðəls fɾˈaŋks pəɾtɐɲˈen ɐ lɐ fɐmˈiliɐ ðə ləs ʎˈɛŋwəs ɣərmˈanikəs.
Aquestes llengües es parlaven o es continuen parlant en un territori que rep el nom de Romània, i que actualment cobreix majoritàriament el sud europeu de l'antic Imperi romà; els termes "romà/ana" i "Romània" procedeixen efectivament de l'adjectiu llatí romanus: es considerava que els seus parlants empraven una llengua presa de la dels romans, per oposició a altres llengües presents als territoris de l'antic imperi, com el fràncic a França, llengua dels francs pertanyent a la família de les llengües germàniques.