ɐ βɐrsəlˈonɐ ˌɛɾɐ tɾɐðisjˈo ðə tɾʊβˈa lˈomə ðəls nˈasʊs ɐ ləs ðˈodzə ən pˈun ɐl plˈa ðə pɐlˈaw, dɐβˈan lɐ ʎˈodʑɐ ðə βɐrsəlˈonɐ, dˈalt ðˈun kɐðɐfˈal pərkˈɛ tˈotʊm əl ʋəjˈes mʊkˈasə ˈamp ðiβˈɛrsəs ðʊdzˈɛnəs ðə mʊkɐðˈoɾs əls tɾˈessˈɛnts səjɕˌantɐsˈiŋk nˈasʊs kˈɛ səspˈɛɾɐ kˈɛ tiŋˈuj pə tˈot əl kˈos, ʑˈa kˈɛ nˈo lˈi kˈaβən ɐ lɐ kˈaɾɐ.
A Barcelona era tradició de trobar l'home dels nassos a les 12 en punt al Pla de Palau, davant la Llotja de Barcelona, dalt d'un cadafal perquè tothom el veiés mocar-se amb diverses dotzenes de mocadors els 365 nassos que s'espera que tingui per tot el cos, ja que no li caben a la cara.