nˈo ʊbstˈan ɐjɕˈɔ, kˈal sitwˈanˈɛ əl nɐjɕəmˈen kˈom ɐ əspˈoɾt ɐl , ɐ lɐ ðɐɾrəɾˈiɐ ðəl kwˈal əls ɐlˈɛmɐɲs mˈuts, ʑˈan ˈi, dəspɾˈes, əl swˈɛk lˈiŋ ˈi ʋˈan dʊnˈa fˈormɐ i ʋˈan kɾɛˈa əl mɐtəɾjˈal əspəsˈifik i əls ɐpɐɾˈɛʎs kˈɛ ənkˈaɾɐ ɐβˈuj ˈɛs fˈan sərβˈi, mˈɛnɾə əl ʋɐlənsjˈa ɐntˈoni ɐmʊɾˈos inɾʊðwˈiɐ əl ɾrˈimmə, ˈam əl kˈan i lɐ mˈuzikɐ, ən ləɡzəkʊsjˈo ðəls əɡzərsˈisis.
No obstant això, cal situar-ne el naixement com a esport al , a la darreria del qual els alemanys Muths, Jahn i, després, el suec Ling hi van donar forma i van crear el material específic i els aparells que encara avui es fan servir, mentre el valencià Antoni Amorós introduïa el ritme, amb el cant i la música, en l'execució dels exercicis.