ʊn əɡzˈɛmlə ðɐjɕˈɔ es lɐ pɐɾɐðˈoksɐ ðə βɐnˈaktˈarski kˈɛ kʊŋklˈɔw kˈɛ es pʊsˈiβlə ðə "diβiðˈi" ləsfˈɛɾɐ tɾiðimənsjʊnˈal ən ʊn nˈombɾə ðə pˈɛsəs finˈit ˈi, ʊzˈan nʊmˈes ɾrʊtɐsjˈo i tɾɐnslɐsjˈo, ɐʑʊntˈa ləs pˈɛsəs fʊrmˈan dwˈɛs βˈoləs kɐðɐskˈunɐ ˈam əl mɐtˈɛjɕ ʋˈolʊm kˈɛ lʊɾiɣinˈal.
Un exemple d'això és la paradoxa de Banach-Tarski que conclou que és possible de "dividir" l'esfera tridimensional en un nombre de peces finit i, usant només rotació i translació, ajuntar les peces formant dues boles cadascuna amb el mateix volum que l'original.