ɐkˈɛstɐ ʎˈɛtɾɐ mˈarkɐ lɐ izʊɣlˈozɐ ˈɛnɾə əl ðjɐlˈɛktə ʊksiðəntˈal i lʊɾjəntˈal, ʑˈa kˈɛ əl pɾimˈɛ sˈɛmɾə ˈɛs pɾʊnʊnsˈiɐ βˈaɾra ˈɛ βˈaɾra ən pʊzisjˈo ˈatʊnɐ mˈɛnɾə kˈɛ ən lˈaltɾə ˈɛs pɾʊnʊnsˈiɐ kˈom ɐ βˈaɾra (en)ʃwˈɑː(ca) bˈaɾra. ɐ ləs ˈiʎəs βɐlɛˈas pˈot ɐɾriβˈa ɐ pɾˈɛndɾə əl ʋɐlˈoɾ ðə βˈaɾra (en)ʃwˈɑː(ca) bˈaɾra fˈins i tˈot ən pʊzisjˈo tˈɔnikɐ, kɐɾɐktəɾˈistikɐ kˈɛ ˈɛs kɾˈɛw kˈɛ ɐβˈans pʊðˈiɐ tənˈi tˈot əl pɐrlˈa ʊɾjəntˈal.
Aquesta lletra marca la isoglosa entre el dialecte occidental i l'oriental, ja que el primer sempre es pronuncia /e/ en posició àtona mentre que en l'altre es pronuncia com a /ə/. A les illes balears pot arribar a prendre el valor de /ə/ fins i tot en posició tònica, característica que es creu que abans podia tenir tot el parlar oriental.