lʊlɐndˈɛs ɐntʊnˈiws ʑʊˈannəs ʋˈan dˈɛn bɾʊˈɛk, də pɾʊfəsjˈo ɐbβʊkˈat i fˈizik ɐfisjʊnˈat, əl mˈil nˌɔusˈɛnts sˈɛt pʊβlikˈa kˈɛ ɐβˌiɐ ʊbsərβˈat kˈɛ əl nˈuməɾʊ ðˈorðɾə dˈun ələmˈen kˈimik ɐ lɐ tˈawlɐ pəɾjˈɔðikɐ, ˈon sʊrðənˈaβən pə ˈorðɾə kɾəjɕˈen də mˈasɐ ɐtˈɔmikɐ, kʊɾrəspˈon ɐpɾʊksimɐðɐmˈen ɐ lɐ mˈasɐ ɐtˈɔmikɐ ðiβiðˈiðɐ pə ðˈɔs.
L'holandès Antonius Johannes Van den Broek, de professió advocat i físic aficionat, el 1907 publicà que havia observat que el número d'ordre d'un element químic a la taula periòdica, on s'ordenaven per ordre creixent de massa atòmica, correspon aproximadament a la massa atòmica dividida per 2.