lɐ ɣɐɾrˈiɣɐ pɾˈɔpjɐmˌen dˈitɐ ʊ sˈidʑi, lɐ ɣɐɾrˈiɣɐ ðʊminˈaðɐ pəl ɣɐɾrˈik ˈɛs tɾˈoβɐ ɐls ðʊmˈinis klimˈasiks ðə lɐlzinˈa ˈamp mɐrfˈuʎ i ðə lɐ mˈakwiɐ litʊɾˈal sˈoβɾə tˈɛɾrəɲs kɐlkˈaɾis i ˈɛs ʋˈɛw mˈolt ɐfɐβʊɾˈiðɐ pə insˈɛndis ɾrəpətˈits kˈɛ impəðˈɛjɕən lɐ sˈɛβɐ əβʊlʊsjˈo kˈap ɐl βˈosk ʊ lɐ mˈakwiɐ.
La garriga pròpiament dita (o sigui, la garriga dominada pel garric) es troba als dominis climàcics de l'alzinar amb marfull i de la màquia litoral sobre terrenys calcaris i es veu molt afavorida per incendis repetits que impedeixen la seva evolució cap al bosc o la màquia.