ɐjɕˈi əl nˈom ʎʊɾˈɛs, pə ðəfʊrmɐsjˈo ðjɐləktˈal ðə pɾʊnʊnsjɐsjˈo ɐwɾˈiɐ pɐsˈat ɐ ʎˈoɾəns i ðɐɾrəɾɐmˈen ʎˈoɾəns pə iðəntifikɐsjˈo ˈam əl sˈan pɐtɾˈo ðə lɐ pɐɾrˈɔkwiɐ.
Així el nom llorers, per deformació dialectal de pronunciació hauria passat a llorens i darrerament Llorenç per identificació amb el sant patró de la parròquia.