ɐ βˈandɐ ðə pə liðjˈomɐ əβɾˈɛw, ɐkˈɛst ɐlfɐβˈɛt tɐmbˈe a əstˈat ʊzˈat i sˈuzɐ, ˈam ɐlɣˈunəs ɐðɐpːtɐsjˈons, pə ləskɾipːtˈuɾɐ ðə ðifəɾˈens ʎˈɛŋwəs ðə lɐ ðjˈaspʊɾɐ ʑwˈɛβɐ, kˈom ˈaɾɐ əl ʑʊðɛˌoˈaɾɐp, əl ʑʊðɛˌoəspɐɲˈol ʊ səfɐrðˈitɐ, lˈiðiks, əl ʑʊðɛˌopɾʊβənsˈal ʊ sʊɐðˈit, i fˈins i tˈot əl kɐtɐlˈa.
A banda de per l'idioma hebreu, aquest alfabet també ha estat usat i s'usa, amb algunes adaptacions, per l'escriptura de diferents llengües de la diàspora jueva, com ara el judeoàrab, el judeoespanyol (o sefardita), l'ídix, el judeoprovençal (o shoadit), i fins i tot el català.