əl tˈɛrmə pɾʊβˈe ðə ləs pɐɾˈawləs ðə lʊksitˈa pɾʊβənsˈal pˈɛ ˈɛssə pˈɛws i tˈankɐ tˌeˈɛssə tɐnkˈats, kˈɛ ðʊnˈa ləkspɾəsjˈo ʑʊɣˈa ɐ pˈɛs tɐnkˈats, es ɐ ðˈi, ˈam əls pˈɛws ʑˈuns i klɐβˈats ɐ tˈɛɾrɐ, pə ʊpʊzisjˈo ɐl ʑˈok pɾʊβənsˈal ən kˈɛ əl ʑʊɣɐðˈoɾ pˈot ɐɣɐfˈa əmbɾɐnzˈiðɐ.
El terme prové de les paraules de l'occità provençal pè(s) ('peus') i tanca(ts) ('tancats'), que donà l'expressió jogar a pès tancats, és a dir, amb els peus junts i clavats a terra, per oposició al joc provençal en què el jugador pot agafar embranzida.