ʊn bˈon ɡɾɐpˈat ðəɾˈɛws ðəl piɾinˈɛw an əstˈat, ən ɐlɣˈunɐ ʊkɐzjˈo, ˈamʊs ðəl kɐnˈut ðəls minɐjɾˈons, i ɣɾˈasjəs ɐ ɐjɕˈɔ lɐ kˈazɐ a ɐnˈat ɐmˈun kˈom ʊn bʊlˈɛt, kˈom pə əɡzˈɛmlə ɐ ʎiβɾˈaðɐ ðə βənˈask, ʑʊɐnikˈɛt ðə fʊrkˈat, təjɕiðˈoɾ ðɐwlˈɛt, ɕʊʎˈat ðə pˈɛrβəs, ʑˈawmə ðə lɐ tˈoɾrə ðə kɐbðˈɛʎɐ, tˈoɾ ðɐlˈos, bɐðinˈɛt ðizˈil, sˈiðɾʊ ðəstɐˈon i əl fˈɛw ðə lɐ ɣwˈarðiɐ ðˈaɾəs.
Un bon grapat d'hereus del Pirineu han estat, en alguna ocasió, amos del canut dels minairons, i gràcies a això la casa ha anat amunt com un bolet, com per exemple a Llibrada de Benasc, Joaniquet de Forcat, Teixidor d'Aulet, Xollat de Perves, Jaume de la Torre de Cabdella, Tor d'Alós, Badinet d'Isil, Sidro d'Estaon i el Feu de la Guàrdia d'Ares.