ən əls pɐˈizʊs ðəl tərsˈɛ mˈon, i ən ɐlɣˈuns pɐˈizʊs ðindʊstɾjɐlidzɐsjˈo tɐrðˈanɐ, əl kɐpitˈal ˈo pɾʊpʊrsjˈonɐ lɐ imβərsjˈo əstɾɐŋˈɛɾɐ, kˈɛ mˈuntɐ ləs infɾˌaɛstɾʊktˈuɾəs nəsəsˈaɾjəs pə ðistɾˈɛwɾə lɐ ɾrikˈɛzɐ i ləs plʊsβˈalwɐ kˈɛ ɣənˈɛɾɐ lɐ fˈorsɐ ðə tɾəβˈaʎ; sˈɛnsə ɐʎiβəɾˈasə ðə ləs tˈaskəs ɐɣɾˈikʊləs ɐ lɐ mˈa ðˈoβɾɐ nəsəsˈaɾiɐ, sinˈo nʊmˈes ɐ lɐ imɾəssindˈiβlə.
En els països del Tercer Món, i en alguns països d'industrialització tardana, el capital ho proporciona la inversió estrangera, que munta les infraestructures necessàries per distreure la riquesa i les plusvàlua que genera la força de treball; sense alliberar-se de les tasques agrícoles a la mà d'obra necessària, sinó només a la imprescindible.