ɐlfˈons əl fɾˈaŋk ʊ əl liβəɾˈal, ɐnʊmənˈat tɐmbˈe ɐlfˈons tɾˈes ðɐɾɐɣˈo i ɐlfˈons ðˈɔs ðə kɐtɐlˈuɲɐɐɾɐɣˈo ʋɐlˈɛnsiɐ, ɾrˈɛɡnə ðə ʋɐlˈɛnsiɐ, mˈil ðˈɔssˈɛnts səjɕˌantɐsˈiŋk bɐrsəlˈonɐ, pɾinsipˈat ðə kɐtɐlˈuɲɐ, mˈil ðˈɔssˈɛnts nʊɾˌantɐˈu, fʊw sʊβiɾˈa ðə lɐ kʊɾˈonɐ ðɐɾɐɣˈo ˈam əls tˈitʊls pɾinsipˈals ðə ɾrˈɛj ðɐɾɐɣˈo, də ʋɐlˈɛnsiɐ i kˈomtə ðə βɐrsəlˈonɐ mˈil ðˈɔssˈɛnts ʋujtˌantɐsˈiŋk mˈɛɲs mˈil ðˈɔssˈɛnts nʊɾˌantɐˈu i ɾrˈɛj ðə mɐʎˈorkɐ mˈil ðˈɔssˈɛnts ʋujtˌantɐsˈis mˈɛɲs mˈil ðˈɔssˈɛnts nʊɾˌantɐˈu.
Alfons el Franc o el Liberal, anomenat també Alfons III d'Aragó i Alfons II de Catalunya-Aragó (València, Regne de València, 1265 - Barcelona, Principat de Catalunya, 1291), fou sobirà de la Corona d'Aragó amb els títols principals de rei d'Aragó, de València i comte de Barcelona (1285-1291) i rei de Mallorca (1286-1291).