ɐls pɾimˈɛs tˈɛms, lɐ pɐɾrˈɔkwiɐ ðə sˈan bɐɾtʊmˈɛw ˌɛɾɐ ˌunɐ ʋikɐɾˈiɐ mitɾˈal pɾʊβəˈiðɐ pəl ɾrəktˈoɾ ðə ʋˈaʎs, pəɾˈɔ ɐβjˈat ʊbtiŋwˈe lɐ indəpəndˈɛnsiɐ i pɾəŋwˈe impʊɾtˈansiɐ kˈom ˈo ðəmˈostɾɐ əl fˈɛt kˈɛ əl mˈil sinsˈɛnts sətˌantɐnˈow lɐrkəβˈisβə ɐntˈoni ɐɣʊstˈi ən fˈɛs sʊfɾɐɣˈaniɐ sˈɛβɐ lɐ ðə pʊjɡpəlˈat, kˈɛ fˈins ɐkˈɛʎ mʊmˈen ɐβˌiɐ ðəpˈɛs ðə lɐ ðə ʋɐʎmˈoʎ.
Als primers temps, la parròquia de Sant Bartomeu era una vicaria mitral proveïda pel rector de Valls, però aviat obtingué la independència i prengué importància com ho demostra el fet que el 1579 l'arquebisbe Antoni Agustí en fes sufragània seva la de Puigpelat, que fins aquell moment havia depès de la de Vallmoll.