əl nˈow ðə mˈatɕ ðə mˈil nˌɔusˈɛnts sinkwˈantɐ, ʑˈust sˈiŋk ˈaɲs ðəspɾˈes ðə lɐ siɡnɐtˈuɾɐ ðə lɐrmistˈisi ðə lɐ səɣˈonɐ ɣwˈɛɾrɐ mʊndjˈal, əl minˈistɾə fɾɐnsˈɛs ðəkstəɾjˈoɾs ɾrʊβˈɛɾt skʊmˈan ʋˈa pɾʊpʊzˈa, ɐ pɐɾtˈi ðˈunɐ iðˈɛˌa ðəl sˈɛw ɐsəsˈoɾ ʑɛˈan mʊnnˈɛt, ʊn plˈa kˈɛ pɾətənˈiɐ sitwˈa lɐ pɾʊðʊksjˈo fɾɐnsˈɛzɐ i ɐləmˈaɲɐ ðəl kɐrβˈo i lɐsˈɛ mˈɛɲs ələmˈens nəsəsˈaɾis pə ɐ lɐ kʊnstɾʊksjˈo ðɐrmɐmˈen mˈɛɲs sˈotɐ əl kʊnɾˈol ðˈunɐ ɐwtʊɾitˈat ˈunikɐ i sʊpɾɐnɐsjʊnˈal.
El 9 de maig de 1950, just cinc anys després de la signatura de l'armistici de la Segona Guerra Mundial, el ministre francès d'Exteriors Robert Schuman va proposar, a partir d'una idea del seu assessor Jean Monnet, un pla que pretenia situar la producció francesa i alemanya del carbó i l'acer -elements necessaris per a la construcció d'armament- sota el control d'una autoritat única i supranacional.