ɐ pɐɾtˈi ðɐkˈɛstɐ iðˈɛˌa, ʊtkinsˈon distiŋˈɛjɕ ðˈos tˈipʊs ðə nˈinɕʊls, əl nˈinɕʊl fʊnɐməntˈal ˈon lʊrɣɐnˈismə pˈot ɾrɛˌalidzˈa lɐ sˈɛβɐ ɐktiβitˈat ʋitˈal ðˈins ðˈun ɾrˈaŋ pʊtənsjˈal ðə kʊndisjˈons ɐmbjəntˈals; i əl nˈinɕʊl əfəktˈiw ðə ðispʊniβilitˈat ðə ɾrəkˈursʊs i kʊndisjˈons ɐmbjəntˈals mˈes ɾrəstɾiŋˈiðəs ˈon ɾrɛˌalmˈen kˈaðɐ ˌunɐ ðə ləs əspˈɛsjəs əstˈa ðəzəmβʊlʊpˈan lɐ sˈɛβɐ ɐktiβitˈat ʋitˈal kʊndisjʊnˈaðɐ pə lɐ intəɾɐksjˈo ˈam ˈaltɾəs əspˈɛsjəs kʊmpətiðˈoɾs, dəpɾəðɐðˈoɾs...dˈins əl mɐtˈɛjɕ əkʊzistˈɛmɐ.
A partir d'aquesta idea, Hutchinson distingeix dos tipus de nínxols, el nínxol fonamental on l'organisme pot realitzar la seva activitat vital dins d'un rang potencial de condicions ambientals; i el nínxol efectiu de disponibilitat de recursos i condicions ambientals més restringides on realment cada una de les espècies està desenvolupant la seva activitat vital condicionada per la interacció amb altres espècies (competidors, depredadors...) dins el mateix ecosistema.