ɐjɕˈi ðˈoŋks, ɐtˈɛs əl sˈɛw mənˈoɾ ɣɾˈujɕ, ʊn əfˈɛktə əspəsjˈal ɐβitwˈal es əl kˈɛ sɐkʊnsəɣˈɛjɕ ɐtʊɾˈan lɐ ʋiβɾɐsjˈo ðəl plˈat ˈamp lɐ mˈa, imməðjɐtɐmˈen dəspɾˈes ðə kʊlpəʑˈalˈo: ɐkˈɛstɐ tˈɛknikɐ ɾrˈɛp əl nˈom dəstɾɐŋʊlɐsjˈo ðəl plˈat i fʊw mˈolt kʊmˈunɐ ðʊɾˈan əls ʊɾˈiɣəns ðəl ʑˈazz ɐ ləs pɾimˈɛɾjəs ðəl .
Així doncs, atès el seu menor gruix, un efecte especial habitual és el que s'aconsegueix aturant la vibració del plat amb la mà, immediatament després de colpejar-lo: aquesta tècnica rep el nom d'estrangulació del plat i fou molt comuna durant els orígens del jazz a les primeries del .