lɐ ʎˈɛŋwɐ ʋˈa sʊβɾəβˈiwɾə ɐ əspˈaɲɐ nˈo mˈes ənʎˈa ðəl , i lɐwtˈoɾ fɾˈaŋk wɐlɐfɾˈit stɾˈaβʊ ʋˈa əskɾˈiwɾə kˈɛ ənkˈaɾɐ ˈɛs pɐrlˈaβɐ ɐ lɐ zˈonɐ βˈajɕɐ ðəl ðɐnˈuβi i ən ɾrəɣjˈons mʊntɐɲˈozəs ɐiʎˈaðəs ɐ kɾimˈɛˌa ɐ pɾinsˈipis ðəl sˈɛɣlə nˈow ʋəɣˈɛw ɣˈɔtik ðə kɾimˈɛˌa.
La llengua va sobreviure a Espanya no més enllà del , i l'autor franc Walafrid Strabo va escriure que encara es parlava a la zona baixa del Danubi i en regions muntanyoses aïllades a Crimea a principis del segle IX (vegeu gòtic de Crimea).