ən ɐlɣˈunəs ʋərsjˈons nˈo mɐtˈa mˈɛɣɐɾɐ, sinˈo kˈɛ lɐ ðʊnˈa ən mɐtɾimˈoni ɐl sˈɛw nəβˈot jʊlˈaw, ʑˈa kˈɛ nˈo sʊpʊɾtˈaβɐ kˈɛ lˈi ɾrəkʊrðˈes əls sˈɛws kɾˈims.
En algunes versions no matà Mègara, sinó que la donà en matrimoni al seu nebot Iolau, ja que no suportava que li recordés els seus crims.