əl tˈurk ðistiŋˈɛjɕ ˈɛnɾə ʊn pɐsˈat əβiðənsjˈal, ʊzˈat kwˈan əl pɐrlˈan infˈormɐ ðˈun sʊksˈes ðə kʊmˈu kʊnəjɕəmˈen, dˈun pɐsˈat infəɾənsjˈal, kwˈan əl sʊksˈes ðəl kwˈal ˈɛs pˈarlɐ es ðə kʊnəjɕəmˈen dəl pɐrlˈan.
El turc distingeix entre un passat evidencial, usat quan el parlant informa d'un succés de comú coneixement, d'un passat inferencial, quan el succés del qual es parla és de coneixement del parlant.