Suomessa Merkuriuksen voi havaita neljään–viiteen otteeseen vuoden aikana, mutta hyvin vain yhteen tai kahteen kertaan keväällä iltataivaalla ja syksyllä aamutaivaalla planeetan sattuessa olemaan kauimmillaan Auringosta, samalla kun ekliptika muodostaa suurimman kulman horisonttiin nähden.
suomˈessa mˌerkurˈiuksen vˈoi havˈaita nˈeljæːn vˈiːteːn otːˈeːseːn vˈuoden aikˈana, mˌutːa hˈyvɪn vˈain ˈyhteːn tai kˈahteːŋ kˈertaːŋ kevˈæːllæ ˌiltataivˈaːlla ja syksˈyllæ ˌaːmutaivˈaːlla planˈeːtan sˌatːuˈessa olˈemaːŋ kˌauɪmmˈillaːn ˌaurɪŋŋˈosta, sˈamalla kˈun ˌeklɪptˈika muodˈostaː suːrˈimmaŋ kˈulman hˌorɪsˈontːɪːn nˈæhden.