Meteorihavaintoja tehtiin 1930-luvulle asti lähinnä paljain silmin, sen jälkeen valokuvaamalla, 1940-luvulta lähtien VHF-alueen tutkilla ja viime vuosikymmeninä valoherkillä videokuvauslaitteistoilla, infrapunaspektrometreillä ja voimakastehoisilla UHF-tutkilla, sekä planeettaluotainten mukana lentävillä pölypartikkeli-ilmaisimilla.
mˌeteorɪhavaintˈoja tˈehtɪːn tˈuhat ˈyhdeksænsˌataː kˌolmekymmentæluvˈulle ˈastɪl læhˈinnæ pˈaljain sˈilmɪn, sˈen jˈælkeːn vˌalokuvˈaːmalla, tˈuhat ˈyhdeksænsˌataː nˌeljækymmentæluvˈulta lˈæhtien vˌeːhˌoːˈæfalˈueːn tˈutkɪlla ja vˈiːme vˌuosɪkˌymmenˈinæ vˌaloherkˈillæ vˌideokuvˌauslaitːeistˈoilla, ˌinfrapunˌaspektrometrˈeillæ ja vˌoimakˌastehˈoisɪlla ˌuːhˌoːˈæftˈutkɪlla, sˈekæ plˌaneːtːaluotˈainten mukˈana lˌentævˈillæ pˌølypˌartɪkːˈelɪˌilmaisˈimɪlla.