Un exemple d'això és la paradoxa de Banach-Tarski que conclou que és possible de "dividir" l'esfera tridimensional en un nombre de peces finit i, usant només rotació i translació, ajuntar les peces formant dues boles cadascuna amb el mateix volum que l'original.
ʊn əɡzˈɛmlə ðɐjɕˈɔ es lɐ pɐɾɐðˈoksɐ ðə βɐnˈaktˈarski kˈɛ kʊŋklˈɔw kˈɛ es pʊsˈiβlə ðə "diβiðˈi" ləsfˈɛɾɐ tɾiðimənsjʊnˈal ən ʊn nˈombɾə ðə pˈɛsəs finˈit ˈi, ʊzˈan nʊmˈes ɾrʊtɐsjˈo i tɾɐnslɐsjˈo, ɐʑʊntˈa ləs pˈɛsəs fʊrmˈan dwˈɛs βˈoləs kɐðɐskˈunɐ ˈam əl mɐtˈɛjɕ ʋˈolʊm kˈɛ lʊɾiɣinˈal.