En l'escriptura catalana prenormativa, també es pot trobar representat per ch, generalment a final de mot (Blanch, Folch, Vich) i, en altres posicions, en alguns hel·lenismes, com Christ o chor ("grup de cantors"), quan transliterava la lletra xi (Ξ X) de l'alfabet grec (consonant oclusiva velar aspirada sorda).
ən ləskɾipːtˈuɾɐ kɐtɐlˈanɐ pɾənʊrmɐtˈiβɐ, tɐmbˈe ˈɛs pˈot tɾʊβˈa ɾrəpɾəzəntˈat pə sˌeˈak, ʑənəɾɐlmˈen ɐ finˈal ðə mˈot blˈaŋk, fˈolk, ʋˈik ˈi, ən ˈaltɾəs pʊzisjˈons, ən ɐlɣˈuns əllənˈisməs, kˈom kɾˈist ʊ kˈoɾ"ɡɾˈup ðə kɐntˈoɾs", kwˈan tɾɐnslitəɾˈaβɐ lɐ ʎˈɛtɾɐ ˈɔnzə (el)ksˈi(ca) ˈiks də lɐlfɐβˈɛt ɣɾˈɛk kʊnsʊnˈan ʊklʊzˈiβɐ ʋəlˈa ɐspiɾˈaðɐ sˈorðɐ.