El valencià actualment només hi queda a la toponímia del Baix Segura (cabo Roig, cabo cervera, Molins [pedania d'Oriola], etc.), a l'antroponímia (molts cognoms típics són d'origen català: Torregrosa, Martí) i en alguns elements lèxics del parlar: al recer 'a recer', bajoca (pronunciat amb fricativa uvular sorda) 'bajoca', blea 'bleda', calbote o calbotaso 'calbot', camal 'camal', chicon 'xicon', embolicar 'embolicar', estar amagaíco 'estar al llit ben tapat', esclatar 'esclatar', llampo 'llamp'/'ràpid', milocha 'milotxa', pésoles 'pésols', etc.
əl ʋɐlənsjˈa ɐktwɐlmˈen nʊmˈes ˈi kˈɛðɐ ɐ lɐ tʊpʊnˈimiɐ ðəl βˈajɕ səɣˈuɾɐ kˈaβʊ ɾrˈotɕ, kˈaβʊ sərβˈɛɾɐ, mˈolins pəðɐnˈiɐ ðʊɾjˈolɐ, ˈɛtk., ɐ lɐnɾʊpʊnˈimiɐ mˈolts kˈoɡnʊms tˈipiks son dʊɾˈiɣən kɐtɐlˈa: tʊɾrəɣɾˈozɐ, mɐɾtˈi i ən ɐlɣˈuns ələmˈens lˈɛksiks ðəl pɐrlˈa: ɐl ɾrəsˈɛ ɐ ɾrəsˈɛ, bɐʑˈokɐ pɾʊnʊnsjˈat ˈamp fɾikɐtˈiβɐ ʊβʊlˈa sˈorðɐ bɐʑˈokɐ, blˈɛˌa blˈɛðɐ, kɐlβˈotə ʊ kɐlβʊtˈazʊ kɐlβˈot, kɐmˈal kɐmˈal, kikˈon ɕikˈon, əmbʊlikˈa əmbʊlikˈa, əstˈa ɐmɐɣɐˈikʊ əstˈa ɐl ʎˈit βˈɛn tɐpˈat, əsklɐtˈa əsklɐtˈa, ʎˈampʊ ʎˈam bˈaɾra ɾrˈapit, milˈokɐ milˈotɕɐ, pˈezʊləs pˈezʊls, ˈɛtk.