Neuvosto-Venäjä
Neuvosto-Venäjän voidaan katsoa syntyneen lokakuun vallankumouksessa 7. marraskuuta 1917 ja lakanneen itsenäisenä valtiona olemasta Neuvostoliiton syntyessä 30. joulukuuta 1922. Sen juridisena seuraajana toimi Venäjän neuvostotasavalta, mutta käytännössä Neuvosto-Venäjän johdon käyttämä valta siirtyi Neuvostoliiton johdolle. Neuvosto-Venäjä jatkoi Neuvostoliitossa täysivaltaisen valtion asemansa menettäneenä sen liittovaltiosubjektina. Kun Venäjä valtiollisesti itsenäistyi vuonna 1991 Neuvostoliitosta, tuli Venäjästä Venäjän federaatio, eli nykyinen Venäjä.
Neuvostoliitto
Neuvostoliitto oli jo syntyessäänkin huomattavan laaja pinta-alaltaan ja luonnonvaroiltaan. Venäjän suurimmat kaupungit 1800-luvulla olivat Pietari, Moskova, Varsova ja Harkova. Myöhemmin Varsovasta tuli itsenäisen Puolan pääkaupunki, ja Ukrainassa sijaitseva venäjänkielinen Harkova jäi kasvavan talouskeskuksen Kiovan varjoon. Leningradiksi muuttunut Pietari säilytti omaleimaisuutensa, mutta muuttui teollisuusvaltaiseksi, ja suuri määrä sivistyneistöä muutti ulkomaille. Moskovasta tuli Neuvostoliiton pääkaupunki. Toinen maailmansota siirsi talouden painopistettä muutenkin kohti itää, missä resurssit tuntuivat ehtymättömiltä. Kaupunkirakenteen erityispiirteeksi Neuvostoliitossa tulivat, osittain runsaan energiatarjonnan vuoksi, pitkät etäisyydet ja kaukana toisistaan sijaitsevien alueiden taloudellinen keskinäinen riippuvuus. Monet kaupungit syntyivät jopa ilman ympäröivää maaseutumaista asutusta, joka turvaisi kaupungille riittävän ruokahuollon. Tämä piti alueet tiukemmin keskusjohdosta riippuvaisena, mutta oli jopa kohtalokasta Neuvostoliiton hajotessa, kun välttämättömyystarvikkeet pitikin yhtäkkiä tuoda ulkomailta.