Lyijykynä
Hyvälaatuinen, puhtaana käyttökelpoinen grafiitti on harvinaista, ja lähes kaikissa lyijykynissä käytetäänkin nykyään grafiitin ja posliinisaven seosta. Grafiitti hienonnetaan ja siihen lisätään savea ja vettä. Seoksesta muotoillaan sauvoja, jotka poltetaan uunissa 1 200 °C:ssa ja käsitellään lopuksi kirjoitusjälkeä tasoittavalla vahalla sekä aineella, joka estää lyijyn liukumisen pois kynän kuoren sisältä. Posliinisaven ja grafiitin suhdetta muuttamalla säädellään lyijyn kovuutta. Puiset lyijykynät valmistetaan levyittäin: kahteen puulevyyn työstetään yhdensuuntaisia kouruja grafiittisydäntä varten, sydämet asetetaan paikalleen ja levyt liimataan yhteen. Kynät leikataan irti toisistaan, viimeistellään muotoonsa ja yleensä maalataan. Lyijykynien valmistuksessa yleisimmin käytetty puu on oregonintuoksusetri.
Kylpytynnyri
Kylpytynnyreitä valmistetaan useista eri puulajeista, joista kaikilla on omat hyvät ja huonot puolensa. Suomessa käytetään pääasiassa tavallista kuusta sekä lämpökäsiteltyä puuta. Tynnyri sidotaan teräksisillä vanteilla, kuten esimerkiksi säilytykseen käytetyt viinitynnyrit. Markkinoilla on viime vuosina siirrytty paljon käsittelemättömistä puulaaduista lämpökäsiteltyyn puuhun, jonka etuna on pienempi kosteuseläminen. Tämä vastaavasti näkyy tynnyrin huollon helpottumisena. Myös muita valmistusmateriaaleja käytetään, kuten lasikuitua, erilaisia muoveja ja metalleja, mutta näistä altaista käytetään monesti muita nimityksiä, kuten kuumakylpyallas tai pelkkä palju. Kylpytynnyrit ovat yleensä melko syviä (90–120 cm), ja niissä on sisään rakennettu penkki, jolla voi istua. Perinteisessä kylpytynnyrissä ei yleensä ole poreita tai muita teknisiä laitteita, jotka taas kuuluvat kiinteänä osana porealtaisiin. Tynnyreihin on kuitenkin yleensä liitetty ulkopuolinen kamiina veden lämmittämiseksi suoraan altaassa.