Renessanssin taide
Italian niemimaan kaupunkivaltioissa oli kiinnostuttu klassisista kielistä ja antiikin taiteesta jo 1300-luvun loppupuolella. Vaikka keskiaika nähtiin pimeänä välikautena, antiikin perintö oli säilynyt sen läpi. Tätä perintöä alettiin uudistaa renessanssissa. Humanistien uuden arvojärjestelmän mukaan tärkeintä oli lahjakkuus ja älykkyys, ei niinkään syntyperä.
Muotoilu
Taidehistoriassa italian sana "disegno" voidaan joskus kääntää piirustukseksi tai suunnitelmaksi. Renessanssin aikana "disegno" tarkoitti laajassa mielessä koko taideteoksen mielikuvan konseptia. Sana on joskus käännetty ”luovaksi kapasiteetiksi”. Jotkut teoreetikot käyttivät 1500-luvulla sanontaa "disegno interno", joka viittasi taiteilijan mielen ylhäisen ennustavaan ideaan. Federico Zuccaro johti disegnon sanonnasta "segno di Dio" (). Renessanssin ajatus kyvystä keksiä tai luoda asetti taiteilijan samalle jalustalle perimmäisen luojan, Jumalan kanssa. Samalla taidemaalauksen arvoasema asema nousi käsityöstä taiteen tasolle.