Liivinmaan–Moskovan sota
Moskovan ruhtinaskunnan hallitsija Iivana Suuri oli onnistunut valloittamaan Novgorodin tasavallan ja yhdistämään näin suuren osan Venäjää valtansa alle 1470-luvulla. Iivana oli näin luonut itselleen rajan Ruotsin valtakunnan kanssa ja maat sotivat keskenään 1490-luvulla. Venäläiset yrittivät vallata Viipuria vuonna 1495 siinä onnistumatta ja seuraavana vuonna Ruotsi teki oman vastahyökkäyksensä kohti Narvaa. Ruotsi sai aktiivista tukea Liivinmaalta ja Liivinmaan ja Venäjän vastaisella rajalla oli seuraavien vuosien ajan jatkuvia kahakoita. Liivinmaan ritarikunnan mestari Wolter von Plettenbergin politiikan tavoitteena oli luoda Venäjän vastainen liittouma Ruotsin, Tanskan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan välille. Hän yritti myös saada paavi Aleksanteri VI:tä julistamaan ristiretken ortodokseja vastaan, mutta ajatusta ristirekistä pidettiin tuolloin vanhentuneena. Venäjältä toivottiin sitä paitsi tukea Konstantinopolin vapauttamiseen Ottomaaneilta tulevaisuudessa. Tanska ja Ruotsikin alkoivat sotia keskenään ja Liettua alkoi kamppailla vallasta Puolassa. Liivinmaa jäi näin yksin ja maassa oli myös sisäisiä ongelmia ritarikunnan, Riian kauppiaiden ja hiippakuntien välillä.
Maunu Eerikinpojan ristiretki
Ruotsi ja Novgorod olivat solmineet niin sanotun Käkisalmen sodan jälkeen Pähkinäsaaren rauhan vuonna 1323. Tämän jälkeen Novgorod hakeutui Liettuan suojelukseen, mutta jo 1340-luvulla se joutui taas Moskovan ruhtinaskunnan valtapiiriin. Sen enempää liettualaiset kuin moskovalaisetkaan eivät kuitenkaan olleet kiinnostuneita sodasta Ruotsia vastaan. Tästä huolimatta Novgorodin ja Ruotsin alueilta tehtiin pieniä sotaretkiä vastustajan alueelle. Esimerkkinä tästä on Viipurin käskynhaltijan Sten Turenpoika Bielken sekaantuminen Novgorodin alueella alkaneeseen kapinaan vuonna 1337. Venäläiset puolestaan suorittivat eräiden lähteiden mukaan retken ruotsalaisten alueelle vuonna 1346. Ruotsin kuningas Maunu Eerikinpoika alkoi valmistella sotaa jo vuonna 1347, mutta ennen tätä Novgorod joutui Liettuan hyökkäysten kohteeksi. Moskovan ruhtinas ei ollut kovin kiinnostunut tulemaan Novgorodin avuksi. Kaiken lisäksi Novgorodia vaivasivat myös sisäiset kiistat, koska Novgorodin pajarit yrittivät saada kaupungin valtaansa.