Tammiarkkuhauta
Tammiarkkuhauta (, , , ) on lähinnä arkeologinen termi pääasiassa varhaisen Skandinavian pronssikauden (Monteliuksen periodit I–III) ruumishautatyypistä, missä vainaja sijoitettiin haudattaessa polttamattomana tammen puunrungosta koverrettuun arkkuun. Tämä haudattiin hautakumpuun, joka kasattiin tammiarkun ympärille ruohoturpeista usean metrin paksuiseksi ja kauaksikin näkyväksi kummuksi. Näitä säilyneitä hautauksia on löydetty eniten Etelä-Jyllannista, vaikka tammiarkkuhautauksia on tehty muuallekin skandinavisen pronssikauden hautakumpuihin.
Tammiarkkuhauta
Vanhin kirjoitettu lähde kumpuhautojen ryöstelystä on keskiaikaiselta historioitsijalta Saxo Grammaticukselta 1100-luvulta jaa., joka teoksessaan Gesta Danorum () kertoi hautakummun ryöstäjistä. He kaivoivat Balderin (Odinin pojan) hautakumpua yöllä (1100-luvulla) toiveenaan löytää sen suuren aarteen, mistä olivat kuulleet puhuttavan kansantarinoissa. Kaivuutyö kuitenkin keskeytyi kauhunhuutoihin, kun hautakummun päältä virtasi koskenaan vettä heidän päällensä ja kun tämä tulvien peitti kaiken allensa. Tarinan miehet poistuivat nopeasti paikalta ja heidän tarinansa tuli näin kuuluisaksi.