Richard Wagner
Wagnerin mestariteoksia ovat hänen myöhäiskauden oopperansa, jotka veivät koko taidesuunnan kehitystä eteenpäin. Jotkut pitävät "Tristan ja Isoldea" (1857–59) Wagnerin suurimpana yksittäisenä oopperana. "Nürnbergin mestarilaulajat" (1861–67) on Wagnerin ainoa komedia (lukuun ottamatta unohdettua "Liebesverbotia"). "Nibelungin sormus" -tetralogia (1852–74) on neljän oopperan germaaniseen mytologiaan perustuva teossarja. Sen säveltäminen vei 26 vuotta, ja esitykset kestävät yhteensä noin 15 tuntia. Sormussarjaa on kutsuttu musiikinhistorian kunnianhimoisimmaksi hankkeeksi. Wagnerin viimeinen ooppera "Parsifal" (1877-1882), joka tehtiin Bayreuthin avajaisia silmällä pitäen, on syvämietteinen ja uskonnollissävytteinen Graalin maljan legendaan perustuva työ.
O Fortuna
Saksalainen säveltäjä Carl Orff sovitti ”O Fortunan” kuorolle ja orkesterille vuosina 1935–1936 osaksi kantaattiaan "Carmina Burana", jossa se toistuu ensimmäisenä ja viimeisenä osana. Teos esitettiin ensimmäisen kerran 8. kesäkuuta 1937. BBC ilmoitti vuonna 2009, että Orffin ”O Fortunasta” vuonna 1973 tehty saksalainen levytys oli edellisen 75 vuoden aikana eniten julkisesti soitettu klassisen musiikin teos.