Gibraltarin valtaus
Hyökkääjien tappiot olivat olleet kohtalaisen suuret; kuolleina menetettiin kaksi upseeria ja 57 sotilasta, sekä haavoittuneina kahdeksan upseeria ja 217 sotilasta. HesseDarmstadin ruhtinas nimitettiin Gibraltarin kuvernööriksi ja hänelle jätettiin kaikki liikenevät sotilaat. Paikalliset siviilit saivat päättää joko lähtevänsä tai jäävänsä, jääville taattiin samat oikeudet kuin heillä oli ollut Kaarle II:n kaudella. Lähtevät saivat ottaa mukaansa omistuksensa. Espanjalaiset yrittivät vielä myöhemmin epäonnistuneesti vallata alueen takaisin. Viimeinen hyökkäys tehtiin vuoden 1705 maaliskuussa. Vuonna 1713 solmittu Utrechtin sopimus tunnusti Felipen Espanjan kuninkaaksi, mutta toisaalta Espanja joutui luovuttamaan Gibraltarin ja Minorcan. Espanja yritti vielä myöhemmin vallata epäonnistuneesti Gibraltarin niin sanotun suuren piirityksen avulla, mutta tämäkin yritys epäonnistui ja jäi viimeiseksi Espanjan sotilaallisista yrityksistä vallata Gibraltar.
Henry Hopkins Sibley
Sisällissodan sytyttyä hän liittyi etelävaltioiden armeijaan. Hänen epäonnistunut New Mexicon kampanjansa tähtäsi Santa Fe–Colorado-reitin haltuunottoon ja Kalifornian lämpimien vesialueiden valtaamiseen. Hänen vastustajansa koko kampanjan ajan oli unionin eversti Edward Canby, hänen entinen asetoverinsa Yhdysvaltain armeijasta. Hänen oli pakko perääntyä Glorieta Passin taistelun jälkeen (kutsuttu ”Gettysburgiksi lännessä”), missä hän menetti varustejunansa. Samaan aikaan hän kohtasi lännestä etenevät unionin joukot, nimeltään Kalifornian karavaani. Sibleyn perääntyminen San Antonioon 1862 päätti yritykset laajentaa konfederaation kansakuntaa Tyynellemerelle ja hyödyntää Kalifornian mineraalivarantoja.