Irlannin historia
Kesällä 1921 britit ja irlantilaiset pääsivät sopimukseen aselevosta, ja joulukuussa allekirjoitettiin rauhansopimus. Sopimus teki Irlannista itsehallinnollisen vapaavaltion brittiläisenä dominiona, mutta jätti Pohjois-Irlannin kuusi kreivikuntaa vapaavaltion ulkopuolelle osaksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jonka virallinen nimi tästä lähtien onkin ollut "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Sopimuksen allekirjoitti uuden valtion pääministeri Michael Collins, mutta sen vastustajat nousivat sisällissotaan Eamon de Valeran johdolla.
Garret FitzGerald
FitzGerald koki pääministerinä kovan tappion heti vuonna 1983, kun hän veti tukensa pois ehdotetulta abortinvastaiselta perustuslainlisäykseltä. Hän ehdotti erilaista sanamuotoa lisäykselle, mutta se ei saanut kannatusta. Lopulta alkuperäinen ehdotus meni selvästi läpi. Kolme vuotta myöhemmin FitzGeraldin ehdottama mahdollisuus avioeroon ei saanut kannatusta. Hänen pääministeriuransa kohokohtia oli Ison-Britannian ja Irlannin sopimus, joka solmittiin 1985. Se takasi Irlannille mahdollisuuden päästä vaikuttamaan Pohjois-Irlannin politiikkaan ensimmäisen kerran sitten vuoden 1921. Sopimus onnistui, vaikka FitzGerald oli kutsunut Britannian ja Irlannin suhdetta katastrofaaliseksi Margaret Thatcherin ja Haugheyn välisten erimielisyyksien jälkeen.