Kansallisen Kokoomuksen historia
Kansallisen Kokoomuksen historia alkaa puolueen perustamisella 9. joulukuuta 1918, kun suomettarelaiset ja ne nuorsuomalaiset jotka olivat kannattaneet vielä lokakuussa 1918 saksalaisen kuninkaan valitsemista Suomen valtionpäämieheksi perustivat puolueen. Heidän tavoitteenaan oli tehdä Suomesta monarkia ja samalla lujittaa esivaltaa. Hanke saksalaisen kuninkaan saamiseksi oli kuitenkin menettänyt merkityksensä Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan kuukautta aikaisemmin marraskuussa 1918, jonka seurauksena saksalaissuuntausta kannattanut valtionhoitaja P. E. Svinhufvud joutui eroamaan. Hänen tilalleen valtionhoitajaksi tuli entente-mielinen Carl Gustaf Emil Mannerheim, joka edisti Suomen suhteita maailmansodan voittaneisiin puoliin, jotka suorittivat interventiota Neuvosto-Venäjää vastaan myös Itä-Karjalassa ja Pohjoisella jäämerellä.
PASOK
PASOK perustettiin 3. syyskuuta 1974 Kreikan sotilasjuntan kaaduttua ja demokratian palatessa maahan. Puolueen perustajana oli Andreas Papandreu, entisen pääministeri Georgios Papandreun poika. Juntan kaatumisen jälkeen seuranneissa marraskuun 1974 vaaleissa PASOK sai vain 13,5 % äänistä ja parlamentissa 15 paikkaa 300:sta jääden oikeistolaisen Konstantinos Karamanlisin Uuden demokratian (ND) ja Georgios Mavrosin antirojalistisen keskustapuolueen Enosi Kentrou-Nees Dynameisin taakse. Seuraavissa, marraskuussa 1977 järjestetyissä, vaaleissa PASOK tuplasi äänimääränsä ja sai 92 paikkaa parlamentissa.