Ludvig Filip I
Ludvig Filip I (; 6. lokakuuta 1773 – 26. elokuuta 1850) oli viimeinen Ranskan kuningas vuosina 1830–1848. Hän oli Louis Philippe d'Orléansin ("Philippe-Égalité") poika Bourbonien Orléansin sukuhaaraa ja Henrik IV:n ja Ludvig XIII:n jälkeläinen. Ludvig Filipin valtakautta kutsutaan Ranskan historiassa heinäkuun monarkiaksi, sillä hän tuli valtaan heinäkuun vallankumouksen seurauksena vuonna 1830. Vuonna 1848 hän joutui vuorostaan helmikuun vallankumouksen syrjäyttämäksi. Ludvig Filipiä kutsuttiin porvarikuninkaaksi.
Balduin I
Balduin I oli Flanderin ja Hainautin kreivi (Balduin IX) ja neljännen ristiretken johtohenkilöitä. Hän peri Flanderin äidiltään kreivitär Margareetalta ja Hainautin isältään kreivi Balduinilta ja hän oli siten Luoteis-Euroopan merkittävimpiä mahtihenkilöitä. Hänestä tuli ristiretken myötä Latinalaisen keisarikunnan ensimmäinen keisari vuonna 1204 (hallitsi vain 1204–1205). Hänen kömpelö diplomatiansa aiheutti kuitenkin jo seuraavana vuonna sodan Bulgarian tsaari Kalojania (eli Johannesta) vastaan, vaikka tämä olisi bysanttilaisiin kohdistuvan vihamielisyytensä vuoksi ollut myös mahdollinen liittolainen. Balduin jäi Adrianopolin luona käydyssä taistelussa vangiksi ja kuoli vankeudessa. Häntä seurasi Konstantinopolin keisarina hänen veljensä Henrik Flanderilainen‎ (1206–1216) ja Flanderi-Hainautin lääninherrana hänen alaikäinen tyttärensä kreivitär Johanna.