Entente cordiale
Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasiainministeri Henry Petty-Fitzmauricen ja Ranskan Lontoon suurlähettilään Paul Cambonin 8. huhtikuuta 1904 allekirjoittama julistus ei virallisesti sisältänyt muuta kuin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan Marokkoa, Egyptiä, Siamia (Thaimaata), Madagaskaria, Uusia Hebridejä, Länsi- ja Keski-Afrikkaa sekä Newfoundlandia koskevien erimielisyyksien sopimisen, mutta yhteisymmärrys ja imperialistisen kilpailun lopettaminen Ranskan ja Britannian kesken loi kuitenkin edellytyksen ententeä pidemmälle menevälle yhteistyölle. Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska muodostivat sotilassopimuksen 30. huhtikuuta 1905 ja laivastosopimuksen 16. syyskuuta 1912.
Pommerin sota
Seitsenvuotinen sota syttyi Euroopassa vuonna 1756. Sodassa Preussi ja Englanti taistelivat Ranskan, keisari Frans I:n, Saksin ja Venäjän liittokuntaa vastaan. Vuonna 1756 Ruotsi ja Tanska muodostivat niin sanotun meriunionin, jossa maiden yhdistyneet laivastot suojelivat kauppalaivoja Pohjanmerellä. Käytännössä unioni oli suunnattu Englantia vastaan. Ranska halusi Ruotsin mukaan sotaan ja lupasi maksaa suuret rahat, jos Ruotsi liittyisi sotaan ja lähettäisi 20 000 miehen armeijan Pommeriin taistelemaan Preussia vastaan. Preussin vastainen liittokunta vaikutti ylivoimaiselta ja Ruotsille näytti aukeavan mahdollisuus laajentaa Pommerin maitaan suhteellisen pienin ponnistuksin. Lisäksi valtaneuvostossa enemmistönä olleet hattupuolueen edustajat halusivat nöyryyttää Ruotsin kuningatarta Loviisa Ulriikaa, joka oli Preussin kuningas Fredrik II Suuren sisar.