Edmund Husserl
Husserlin mukaan fenomenologian keskeinen tehtävä on tutkia "noemaa", sitä tiedostettavan kohteen osaa, joka sijaitsee tietoisuudessa. Jos katselemme kukkaa, verkkokalvoillemme syntyy ainoastaan aistimuksia vihreästä pitkulaisesta varresta eri sävyissä ja valkoisesta kukasta. Tällaista tietoisuuden raakamateriaalia Husserl kutsuu "hyleksi". Fenomenologia tutkii sitä, miten visuaalinen havaintoaines ilmenee meille spatiaalisena, kolmiulotteisena esineenä ja miten tietoisuutemme antaa sille nimen "voikukka". Tietoisuus on siis mentaalista tekemistä ja "noema" on työn tulos. Fenomenologisessa filosofiassa korostetaan havainnoijan näkökulmaa todellisuuteen.
Metafysiikka
Toinen mielen ja ruumiin ongelmaan liittyvä lähestymistapa on ontologinen idealismi. Se on eräs monistinen käsitys, eli sen mukaan on olemassa yksi yleinen perusaines eli substanssi. Idealismi katsoo, että tämä perusaines on mieli, ja aineellinen todellisuus on olemassa vain sen ilmiönä. Jotkut idealistit, kuten George Berkeley, ovat katsoneet, että aineelliset oliot ovat olemassa vasta havaittuina. Saksalaiset idealistit, kuten Johan Gottlieb Fichte ja G. W. F. Hegel, ottivat lähtökohdakseen Immanuel Kantin ajattelun. Idealismi on yleinen aihe myös itämaisessa filosofiassa, kuten intialaisessa ajattelussa. Idealismiin liittyy läheisesti panpsykismi ja sen maltillisempi muoto paneksperientalismi, joiden mukaan kaikella "on" mieli (tai: kokemuksia), sen sijaan että ne olisivat miele"ssä". Muun muassa Alfred North Whitehead on kannattanut paneksperientalismia.