Gibraltarin valtaus
Hyökkääjien tappiot olivat olleet kohtalaisen suuret; kuolleina menetettiin kaksi upseeria ja 57 sotilasta, sekä haavoittuneina kahdeksan upseeria ja 217 sotilasta. HesseDarmstadin ruhtinas nimitettiin Gibraltarin kuvernööriksi ja hänelle jätettiin kaikki liikenevät sotilaat. Paikalliset siviilit saivat päättää joko lähtevänsä tai jäävänsä, jääville taattiin samat oikeudet kuin heillä oli ollut Kaarle II:n kaudella. Lähtevät saivat ottaa mukaansa omistuksensa. Espanjalaiset yrittivät vielä myöhemmin epäonnistuneesti vallata alueen takaisin. Viimeinen hyökkäys tehtiin vuoden 1705 maaliskuussa. Vuonna 1713 solmittu Utrechtin sopimus tunnusti Felipen Espanjan kuninkaaksi, mutta toisaalta Espanja joutui luovuttamaan Gibraltarin ja Minorcan. Espanja yritti vielä myöhemmin vallata epäonnistuneesti Gibraltarin niin sanotun suuren piirityksen avulla, mutta tämäkin yritys epäonnistui ja jäi viimeiseksi Espanjan sotilaallisista yrityksistä vallata Gibraltar.
Toinen puunilaissota
Varmistettuaan jalansijan Scipio ryhtyi kouluttamaan ja varustamaan armeijaansa. Hän taisteli Hadrubal Barkaa vastaan Baeculassa, joka tämän jälkeen lähti Italiaan liittyäkseen Hannibaliin, mutta lyötiin Metauruksen taistelussa 206 eaa. Roomalaiset ratsumiehet heittivät hänen irtileikatun päänsä Hannibalin leiriin. Vuonna 206 eaa. Scipio voitti ylivoimaisen Hasdrubal Giscon ja Magon armeijan Ilipassa lähellä Sevillaa huolimatta 32 norsusta ja siitä, että noin puolet omista joukoista oli liittolaisia, joihin ei voinut luottaa. Ilipan jälkeen puunilaiset oli lyöty ja loput alueet vallattiin vaivatta. Ennen paluutaan Roomaan 205 eaa. Scipio kukisti vielä joitain kapinoita aiempien liittolaisten ja omien joukkojensa parissa.