Kirjallisuuden henkilöhahmo
1900-luvun kirjallinen suuntaus, modernismi, alkoi horjuttaa realismin perinteen asemaa. Modernismin on kuitenkin yleensä katsottu jatkavan samaa perinnettä kuin realismikin ja ainoastaan vievän sitä hiukan pidemmälle. Modernismiin kuuluu vahvasti henkilöhahmon mielen liikkeiden kuvailu toiminnan sijasta. Tajunnanvirtatekniikka tai sisäinen monologi ovat modernismille tyypillisiä kerronnan tapoja, joissa henkilöhahmon ja kertojan tekstit saattavat sekoittua ja henkilöhahmon rajat hämärtyä. Tämä ei kuitenkaan kumoa oletusta, että kerronta pyrkii kuvaamaan henkilön yksilöllisenä toimijana ja sisäisesti ristiriitaisena kokijana.
Suomi
1950-luvulla Suomeen rantautui niin sanottu modernismin toinen aalto, jossa harjoitettiin 12-säveljärjestelmää, sarjallisuutta sekä sointi- ja kenttätekniikoita. Erik Bergman oli eräs uranuurtajista. 1970-luvulla alkoi suomalaisen oopperan renessanssi Aulis Sallisen ja Joonas Kokkosen sointimaailmaltaan perinteisten oopperoiden myötä. Toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa Korvat auki -yhdistyksen piirissä, keskeisinä niminä Saariaho, Lindberg ja Salonen.