Pertsa ja Kilu
”Viimeiset kaanit” -tarinassa Pertsa ja Kilu lainaavat Pertsan isän soutuveneen ja paluumatkalla kalareissulta he pelastavat uppoavasta veneestä Arpinaaman ja tämän tyttöystävän. Tästä alkaa pankkiryöstäjän etsiminen muutaman kaverin ydinryhmän – eli kaanien – avulla. Poliisi tutkii samaa rikosta, ja rikollinen etsii uponnutta venettään. Pettersonin hylätty venevaja on keskeinen paikka, jossa yhteenotot poikien, poliisin ja rikollisten välillä tapahtuvat. Lopussa Pertsa ja Kilu tietenkin ratkaisevat rikoksen.
Pertsa ja Kilu
Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu -sarja sijoittuu kirjoittamisajanhetkensä, 1950-luvun alun, Karhulaan ja Kotkaan. WSOY:n toivekirjasto-sarjassa julkaistut romaanit käsittelevät aikajärjestyksessä kahden työläislähtöisen toveruksen, kansakoulupoika Pertsan ja oppikoulua käyvän Kilun kasvua lapsuudesta nuoruuteen. Romaaneille on tyypillistä se, että sarjan alkupään teosten valoisa poikakirjamaisuus vaihtuu hiljalleen nuoren aikuisen elämän vakavuuteen. Teokset kuvaavat poikia heidän omilla ehdoillaan: aikuiset ovat läsnä vain sivuhenkilöinä, jotka jäävät aavistuksen pinnallisiksi. Teosten perusjuonne on valoisa, mutta yhteiskunta kuvataan realistisesti suomalaisen työläiskirjallisuuden perinteitä noudattaen. Negatiivisiksi hahmoiksi nousevat yleensä alkoholismiin taipuvaiset pikkurikolliset samalla, kun virkavalta kuvataan rehelliseksi.