F. W. Murnau
Pian sodan jälkeen Murnau osallistui elokuvantekoon ja oli mukana saksalaisen mykkäelokuvan nousussa. Murnau perusti 1919 pienen itsenäisen Murnau-Veidt Filmgesellchatt -elokuvastudion näyttelijä Conrad Veidtin kanssa. Samana vuonna Murnau ohjasi ensimmäisen elokuvansa, "Der Knabe in Blau". Hänen seuraavat elokuvansa olivat "Saatana (Luopunut enkeli)", joka oli hänen ensimmäinen elokuvaaja Karl Freundin ja näyttelijä Conrad Veidtin kanssa, ja "Kyttyräselkä ja tanssijatar", joka aloitti hänen yhteistyönsä käsikirjoittaja Carl Mayerin kanssa. Murnaun muista varhaisia elokuvia olivat "Sehnsucht", "Abend – Nacht – Morgen" ja "Der Januskopf". "Der Januskopf" oli luvaton versio Robert Louis Stevensonin romaanista "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde". Se oli kauhulegenda Bela Lugosin ensiesiintyminen valkokankaalla.
David Cronenberg
Seuraavat elokuvat olivat noin tunnin mittaiset "Stereo" ja "Crimes of the Future". Cronenbergin ensimmäiset varsinaiset pitkät elokuvat olivat shokeeraavia erikoistehosteita sisältäneet pienen budjetin kauhuelokuvat "Kylmät väreet" (1975) ja "Verenimijät" (1976). Laajemmin tunnetuksi Cronenberg nousi vuonna 1981 valmistuneen tieteis-toimintaelokuvan "Scanners – tappava ajatus" ansiosta. Taiteellisesti korkeatasoisen, mutta kaupallisesti huonosti menestyneen elokuvan "Videodrome – tuhon ase" (1983) jälkeen Cronenberg siirtyi astetta pohdiskelevampaan tyyliin. Tätä seurasi kaksi yllätysmenestystä, Stephen King -filmatisointi "" (1983) sekä 1950-luvun kauhutarinan uudelleentulkinta "Kärpänen" (1986). Molemmat olivat sekä kerronnaltaan että tuotannoltaan aiempaa lähempänä valtavirtaelokuvaa, mutta silti yhä leimallisesti hyvin cronenbergiläisiä teoksia.