Manuaaliset reikäkortit
Reikäkorttihistorian voi sanoa alkaneen Joseph Marie Jacquardin (1752-1834) keksinnöstä. Hän kehitti 1800-luvun alussa ensimmäisenä teollisena pidetyn reikäkorttikoneen, kutomakoneen. Keksinnön ideana Jacquardin kutomakoneessa oli käyttää rei’itettyjä kortteja kuvioiden tekemiseen kankaalle tekniikan avulla, tähän saakka kaikki oli tehty käsin. Rei’itetyt kortit ohjasivat loimilankojen asentoja ja näin pystyttiin eri korttiyhdistelmien avulla luomaan erilaisia kuvioita kankaille automatisoidusti. Jacquardin avoin reikä/suljettu reikä mekanismi, jolla kuvioita luotiin, oli ensimmäinen ohjelmoitu binäärijärjestelmä, jonka tekniikka on nähtävissä tietokoneissa vuosisata hänen keksintönsä jälkeen. Hänen keksintönsä käyttää rei’itettyjä kortteja on ollut tietokoneen lisäksi innoittajana myös monille muille keksinnöille.
Manuaaliset reikäkortit
Battenin alkuperäinen korttimalli oli 20x20 ruudukko, joka piti sisällään 400 neliötä. Jokainen kortti oli nimetty jonkin asiasanan mukaan: kuten esimerkiksi “polymerointi” tai “vinyylikloridi” kemiaa käsittelevien dokumenttien kohdalla. Indeksoitavat dokumentit - Battenin tapauksessa patentit - saivat jokainen oman numeron, jonka avulla ne voitiin tunnistaa kortin ruudukosta. Dokumentti voi esimerkiksi saada luvun 14 ja jos kyseinen dokumentti käsitteli polymerointia, polymerointi-kortin neljänteentoista ruutuun puhkaistiin reikä. Jos dokumentti 14 käsitteli polymeroinnin lisäksi myös vinyylikloridia, myös vinyylikloridi-kortin 14:s ruutu rei’itettiin. Kun molemmat kortit laitettiin päällekkäin valoa vasten, valo paistoi niiden reikien läpi, jotka käsittelivät molempia aiheita. Tässä tapauksessa dokumentti 14 olisi saatu vastaukseksi. Hakea voitiin samanaikaisesti usealla eri asiasanalla asettamalla asiasanojen tirkistyskortit päällekkäin. Tirkistyskorteilla voitiin lisäksi tehdä Boolen algebran mukaisten JA-hakujen lisäksi myös TAI- ja EI-hakuja, kunhan haut vain tehtiin sarjoissa.