Suomalainen kulttuuri
Modernismiin siirryttiin toden teolla vasta 1950-luvulla, kun [[Erik Bergman]] aikalaisineen käytti kaksitoistasäveljärjestelmää, [[Sarjallisuus|sarjallisuutta]] ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi [[Suomalainen oopperamusiikki|suomalaisen oopperan]] renessanssi [[Aulis Sallinen|Aulis Sallisen]] ja [[Joonas Kokkonen|Joonas Kokkosen]] sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen [[karvalakkiooppera|karvalakkioopperoiden]] myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa [[Korvat auki]] -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten [[Kaija Saariaho]], [[Magnus Lindberg]] ja [[Esa-Pekka Salonen]], ovat nousseet kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.
Historiamaalaus
Syynä oli se, että taidemaalarit ja kriitikot alkoivat kapinoida Ranskan akatemian sääntöjä vastaan, myös historiamaalauksen asettamista ensisijalle. Vuosisadan lopulla realismi ja modernismin uudet tuulet veivät voiton ihanteellisesta ja akateemisesta historian kuvittamisesta. Realistit ja impressionistit pyrkivät tarttumaan jokapäiväiseen elämään sellaisena kuin silmä sen näki ja hetken kuvauksena.