Kiinan historia
Kun tasavaltalainen vallankumous lopulta alkoi, Sun Yat-sen oli varainkeruumatkalla Yhdysvalloissa, eikä Tongmenghui -järjestöllä ollut aluksi osaa vallankumouksessa. Vallankumous alkoi Wuhanin kaupungista, missä kapinalllisten ruutivaraston räjähdettyä paikallispoliisi sai käsiinsä kapinallisjärjestön jäsenluettelot. Paljastuneita uhkasi kuolemantuomio, minkä johdosta he ryhtyivät kapinaan heti. Kapina levisi nopeasti muihin kaupunkeihin, missä se sai tukea myös aiemmin rauhallisina pysyneiltä ylemmiltä yhteiskuntaluokilta. Tilanne oli pian karannut Qing-dynastian hallinnasta ja 15 maakuntaa ilmoitti itsenäistyneensä Qing-vallan alaisuudesta puolentoista kuukauden sisällä. Sun Yat-Sen palasi joulukuussa 1911 Kiinaan ja hänet valittiin Kiinan tasavallan ensimmäiseksi väliaikaiseksi presidentiksi.
Qing-dynastia
Qing-dynastia (kiinaksi: 清朝 [qīng cháo]; mantšuksi: ᡩᠠᡳᠴᡳᠩ ᡤᡠᡵᡠᠨ [daicing gurun]; vanhemmissa suomalaisissa teksteissä usein Tshing-dynastia), joka tunnetaan myös mantšudynastiana, hallitsi Kiinaa 1644–1911 ja jäi Kiinan viimeiseksi keisaridynastiaksi. Sen virallinen nimi oli Suuren Qingin keisarikunta (大淸帝國). Dynastian perusti mantšuperhe Aisin-Gioro (kiinaksi: 愛新覺羅 [aì xīn jué luó]). 
Mantšut polveutuvat jürchen-heimosta, joiden Jin-dynastia hallitsi Koillis-Kiinaa 1100-luvulla. Mongolit valloittivat Jin-dynastian vuonna 1234. Mongolien Yuan-dynastian kukistumisen jälkeen jürchenit jäivät 1400-luvulla Ming-dynastian alaisuuteen. Ming-vallan alla jürchenit järjestettiin sotilasosastoiksi kotiseuduillaan Mantšuriassa. Jürchenit eivät olleet yhtenäinen kansa, vaan he koostuivat monista heimoista. Hajanaiset ja keskenään kilpailevat heimot yhdistyivät 1850-luvulla Nurhaci-nimisen päällikön alaisena, ja he alkoivat kutsua itseään mantšuiksi.