Elam
Elamilaiset käyttivät itse maastaan nimeä "Haltamti" tai myöhemmin "Atamti". Yleensä käytetty nimi Elam on akkadiksi vuorimaa. Elam jakautui kahteen osaan, läntisellä tasangolla olevaan Susianaan ja idässä tai kaakossa olevaan vuoristoiseen Anšaniin eli Anzaniin. Susianassa viljeltiin maata, sen halki virasi jokia ja sinne kaivettiin kanavia. Tasangolla oli monia kaupunkeja, muun muassa Susa sekä Karkheh. Susianan tasanko on hirvittävän kuuma kesällä, alueen nykyiset asukkaat oleskelevat siellä päivisin kellareissa, ja kadulla viihtyvät vain sisiliskot ja käärmeet. Lämpötila voi päivällä auringossa olla 50 astetta, ja kadun pinnassa tai autossa 70 astetta. Anzanin vuoristo oli Persianlahdesta pohjoiseen. Se oli tärkeä kiven, metallien ja puutavaran lähde. Anshanin asukkaat olivat voimakkaita ja ruskeaihoisia, Susianan asukkaat pienikokoisia. Monet Elamin kuninkaat tulivat vuoristoisesta Anshanista. Susianasta pohjoiseen olevassa vuoristossa oli Shimash.
Etelä-Amerikan intiaanikulttuurit
Amazonasin alueen intiaanit harjoittivat kiertoviljelyä noin 15 vuoden jaksoissa. Alueella oli runsaasti rikkaita paikalliskulttuureita, joita 1900-luvun alkuun oli säilynyt runsaat 200. Karibianmeren rannikolla, Guayanassa ja Brasilian rannikolla asui niin sanottuja kannibalisteja, joilla oli tapana syödä vihollisiaan seremoniallisesti. Näiden kansojen ja sisämaan kansojen vuorovaikutus oli vähäistä. Perun ja Bolivian trooppisilla metsäseuduilla asui militaristisia kansoja, jotka eivät kuitenkaan harjoittaneet ihmissyöntiä. Niillä oli luultavasti kosketuksia Andien kaupunkikulttuureihin. Itä-Brasilian metsäkansat käsittivät maailman dualistisesti. Pohjois- ja Luoteis-Amazonasin intiaanikansat tunnetaan ritualisteina, ja yhteisön tärkein henkilö oli šamaani.