Rappiotaide
Rappiotaide () on natsi-Saksan dikatatuurin aikana kansallissosialistien käyttämä nimitys heidän ”rappiolliseksi”, ”juutalaiseksi” tai ”bolševistiseksi” leimaamastaan kuvataiteilijoiden, muusikoiden, näyttelijöiden ja ohjaajien sekä kirjailijoiden taiteesta. Natsit järjestivät eri puolilla maata rappiotaiteen näyttelyitä.
Länsimaiden perikato
Spengler pitää kulttuurien nousuun ja rappeutumiseen liittyviä syysuhteita ihmiselle selittämättöminä tapahtumasarjona. Hän esittelee kirjassaan kahdeksan maailmassa esiintynyttä kulttuuria: babylonialainen, egyptiläinen, kiinalainen, intialainen, meksikolainen (mayat ja asteekit), apolloninen (antiikki), arabialainen ja faustinen (länsimainen). Spengler vertailee erityisesti antiikkia ja länsimaista kulttuuria tarkastellen esimerkiksi tieteiden, taiteiden ja aatteiden esiintymistä sekä niiden ajallista vastaavuutta. Länsimaisen kulttuurin huippukohdan hän sijoittaa 1700-luvun loppuun, ja näkee rappion alkavan 1800-luvusta. Taiteiden viimeisenä – kaikille kuoleville kulttuureille eli sivilisaatioille tyypillisenä – pyrähdyksenä hän näkee 1800-luvun loppupuolen, jonka jälkeisestä taiteesta (siis 1910-luvulle saakka) hän sanoo: