Normatiivinen etiikka
Normatiivinen etiikka on filosofisen etiikan osa-alue, joka tutkii eettisiä normeja. Se pyrkii vastaamaan kysymykseen siitä, mitkä ovat oikeat eettiset säännöt, joita yksilön tulisi noudattaa. Normatiivisen etiikan teoriat ilmaisevat, luovat ja puolustavat aina joitakin tiettyjä moraalisia sääntöjä ja arvoja.
Tieteen etiikka
Perinteisesti tieteelliseen tutkimukseen ja sen avulla saatuun tietoon liitetään käsitteitä kuten arvovapaus ja objektiivisuus. Tieteenfilosofisen ja -sosiologisen tutkimuksen myötä käsitys tieteestä arvovapaana on kuitenkin kyseenalaistettu. Esimerkiksi jo arvovapautta ja objektiivisuutta itseään voidaan pitää tieteen arvoina. Eri tieteenalat ovat tässä kuitenkin hyvin erilaisessa asemassa (vrt. esim. fysiikka ja tähtitiede vs. yhteiskuntatieteet ja kasvatustiede).
Tieteensosiologi Robert K. Merton määritteli 1930-40 -luvuilla tieteen toiminnaksi, jolla on tietty eetos tai arvomaailma. Tieteellisistä arvoista voitiin Mertonin mukaan johtaa seuraavat normit:Myöhempi tieteensosiologinen tutkimus on paljastanut, että mertonilaiset tieteen normit kuvastavat enemmän ihannekuvaa tieteestä kuin tieteellisen tutkimuksen arkea. Arkisessa tieteellisessä tutkimustyössä henkilökysymykset näyttelevät suurta osaa, esimerkiksi matteus-efektin muodossa: nimekkäät tutkijat ja näiden tutkimusryhmät saavat enemmän huomiota omille tutkimustuloksilleen, riippumatta tutkimusten todellisesta merkittävyydestä. Tutkimusryhmien välinen kilpailu on kovaa, mikä ruokkii tieteellistä salailua etenkin kaupallisen tieteen parissa. Myös dogmaattinen suhtautuminen ja jääräpäisyys ovat hyvin yleisiä tieteen arkipäivässä.