Fonologia
Fonologia, eli äänneoppi (kreikan sanoista φωνή /phōnḗ/ 'ääni' ja λόγος /lógos/ 'puhe; järki') on luonnollisen kielen rakennetutkimuksen osa-alue (katso myös kielitiede). Kun fonetiikassa tutkitaan ihmisen kykyä tuottaa kaikenlaisia äänteitä puhe-elimillään ja puhetta konkreettisella tasolla, fonologia käsittelee sitä, miten äänne-eroja hyödynnetään eri kielijärjestelmissä merkitysten erottamiseen. Fonetiikka ja fonologia ovat kuitenkin kiinteässä yhteydessä toisiinsa, mutta niiden näkökulmat ovat erilaiset: fonetiikan näkökulma on universaali eli kaikkia kieliä koskeva, kun taas fonologia on kieli(systeemi)kohtaista.
Foneemi
Suomen kirjakieltä hallitsee ns. foneemiperiaate, ts. kielessämme vallitsee varsin pitkälle menevä "foneemi/äänne" -vastaavuus ("biuniqueness"). Tällöin kutakin foneemia vastaa täsmälleen yksi grafeemi, kirjain. Poikkeuksia tästä ovat kuitenkin äng-äänteen merkintä esimerkiksi sanoissa "kenkä - kengän" sekä rajageminaation merkitsemättä jättäminen, esimerkiksi "tulepa; anna olla". Esimerkiksi sanskritissa rajageminaatio sen sijaan merkitään, kuten muutkin sandhi-ilmiöt. Keinotekoinen esperanto toimii täysin foneemiperiaatteen mukaisesti.