Kiinan historia
Kiinan kansantasavallan alkuhetkeksi mielletään Mao Zedongin juhlallinen julistus Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla, lokakuussa 1949. Tätä edeltänyt sisällissota johti Kiinan jakautumiseen mantereella sijainneeseen kansantasavaltaan ja Taiwanin saarella toimineeseen Kiinan tasavaltaan. Rauhaa osapuolten välille ei ole koskaan solmittu. Keskeisin selitys kommunistisen vallankumouksen onnistumiselle on Kiinan ja Japanin välinen sota, joka loi pohjan kommunismin kasvavalle suosiolle. Länsimainen historiankirjoitus pitää sodan aiheuttamaa sekasortoa, joka raunioitti tasavallan talouden ja hyvän hallinnon elementit, suurimpana syynä kommunistien valtaannousulle. Kiinan kommunistinen puolue taas katsoo, että kommunistisessa vallankumouksessa kyse oli vapautuksesta, jolla Kiinan kansa kukisti kolonialismin.
Kiinan kansantasavallan ulkopolitiikka
Koska Kiina oli ollut Yhdistyneiden kansakuntien perustajajäsen ja merkittävän aasialaisen asemansa vuoksi myös Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston pysyvä jäsen, olisi Kiinan YK-jäsenyyteen liittynyt kahden Kiinan periaatteen tunnustaminen, mikä ei ole toteutunut sekä Kiinan paikan siirtäminen Kiinan tasavallalta Kiinan kansantasavallalle, mikä toteutui 1971, kun Yhdysvallat halusi eroon Vietnamin sodasta sitä häviämättä ja kun Kiina oli kohottanut kansainvälistä profiiliaan käymällä rajasotaa Neuvostoliiton kanssa Ussuri-joella 1969, minkä seurauksena Neuvostoliitto oli pyytänyt Yhdysvalloilta lupaa ennalta ehkäisevään ydiniskuun Kiinan kansantasavaltaa vastaan sitä saamatta.