Suomi 1950-luvulla
Perinteisen kerronnan rinnalle tuli 1950-luvulla modernismi. Tamperelaisten ja helsinkiläisten kirjailijoiden välille lohkesi jonkinmoinen railo, puhuttiin Tampereen realisteista ja Helsingin modernisteista. Eräs modernismin suomenkielisiä perusteoksia on Veijo Meren "Manillaköysi" (1957). Yhdessä Antti Hyryn, Paavo Rintalan ja Marja-Liisa Vartion kanssa Meri muodosti prosaistisukupolven, joka jakoi yhtenäiset kirjalliset ideaalit.
Postmoderni filosofia
Yhdysvalloissa tunnetuin postmodernisti on Richard Rorty, joka oli alun perin analyyttisen koulukunnan filosofi. Hän uskoi, että yhdistämällä Donald Davidsonin käsitteellisen skeeman ja empiirisen sisällön välisen dualismin kritiikin Willard Van Orman Quinen analyyttisen ja synteettisen eron kritiikkiin oli mahdollista hylätä näkemys mielestä todellisuuden tai ulkoisen maailman peilinä. Hän katsoi, ettei totuus ollut "tuolla ulkona" vaan kielessä, ja kieli oli mitä tahansa mikä palveli meitä tietyllä hetkellä. Tästä seuraa, ettei muinaisia kieliä voinut aina kääntää nykyisille kielille. Davidsonia ei yleensä lueta postmodernistiksi, vaikkakin hän ja Rorty ovat myöntäneet, ettei heidän ajattelujensa välillä ole juurikaan eroja.