Kreikkalainen mytologia
Osa myyteistä on mahdollisesti syntynyt todellisten tapahtumien pohjalta niin, että yksityiskohtiin on tullut yhä tarunomaisempaa aineistoa, kun tapahtumia on kerrottu suusta suuhun ja tapahtumien todellinen ajankohta historiassa on vähitellen hämärtynyt tai unohtunut kokonaan. Eräs esimerkki on kertomus Troijan sodasta. Useat tutkijat ovat sitä mieltä, että sodalla on ainakin jonkinlainen historiallinen pohja, vaikkakaan sota ei varmuudella ole ollut sellainen kuin se kertomuksissa esiintyy. Se saattaa kertoa todellisesta sodasta tai sodista, yleisestä konfliktista alueiden välillä tai lähinnä kreikkalaisten siirtokuntien perustamisesta Troijan alueelle. Monta pienempää sotaretkeä on saattanut muuttua myytissä yhdeksi suureksi sodaksi, ja vastaavasti kertomukset useista eri henkilöistä ovat saattaneet lopulta tulla osaksi kertomusta jostakin yhdestä suuresta sankarista. Kertomus Troijan sodasta vaikuttaakin toimineen eräänlaisena ”magneettina”, joka on vetänyt itseensä useita paikallisia taistelu- ja sankarikuvauksia eri puolilta kreikkalaista maailmaa.
Vastaavasti esimerkiksi myytit seitsemän ja epigonien sotaretkistä Thebaa vastaan saattaa liittyä Theban ja Argoksen välisiin sotiin noin 1300–1200 eaa., joissa Theba mahdollisesti ensin säästyi ja sitten tuhoutui. Kertomuksissa on kuitenkin niin paljon myyttisiä ja mahdollisesti lainattuja aineksia, etteivät ne yhdisty historiaan muuten kuin sitä kautta, että Theba todella tuhoutui noihin aikoihin.
Antiikin tiede
Ensimmäisenä kreikkalaisena luonnonfilosofina ja tieteilijänä on perinteisesti pidetty Jooniassa elänyttä foinikialaisen perillistä Thales Miletoslaista, joka oli yksi Kreikan seitsemästä viisaasta. Paikkansa ensimmäisenä tieteilijänä hän on hankkinut sillä perusteella, että hän pyrki selittämään ilmiöitä luonnollisin syin eikä vetoamalla jumaluuksiin. Hän ei pitänyt oliivisadon pilaantumista jumalan lähettämänä rangaistuksena, vaan seurauksena sään luonnollisesta viilenemisestä. Tästä huolimatta Thales uskoi maailmankaikkeuden olevan täynnä jumaluuksia, sillä hänen mukaansa kappaleiden sielut saivat aikaan liikkeen. Hänen maailmankuvansa mukaan maa kellui tukkipuun tavoin suuressa veden täyttämässä maailmassa, millä hän yritti selittää esimerkiksi maanjäristykset. Luonteenomaista Thaleelle oli myös, että hänen selityksensä koskettivat kaikkia vastaavia tapauksia, eikä vain yhtä todettua. Hän esimerkiksi selitti syyn miksi Niili tulvii, eikä vain sitä mikä saa Niilin tällä kertaa tulvimaan. Thaleen mielestä vesi oli kaiken perustavanlaatuinen rakennusaine, eräänlainen alkuaine. Näin hän tuli luoneeksi ensimmäisenä materialistisen teorian maailmanrakenteesta, joka oli korostava piirre koko esisokraattisessa filosofiassa. Thalesta seurannut miletoslainen koulukunta paranteli teoriaa. Miletoslainen koulukunta perusti myös tieteellisen väittelyn perinteen.