Kehitysbiologia
Selkärangattomista yksilönkehityksen tutkimuksiin on valjastettu malliorganismien 'grand old man' "Drosophila melanogaster" eli banaanikärpänen. Banaanikärpäsestä on massiivisesti tutkimusdataa, sen genomi on sekvensoitu ja eliötä on helppo kasvattaa ja tutkia. Monet muilla eliöillä tehtävät tutkimukset pohjautuvat banaanikärpäsellä saatuihin tuloksiin. Yllättävän monet selkärangattomien geenit löytävät homologinsa myös selkärankaisilta. Toinen selkärangaton suosikki on sukkulamato "Caenorhabditis elegans". "C. elegansin" kehossa on vain 959 solua, joten siitä on kasvanut tärkeä tutkimusobjekti.
Banaanikärpäsen kasvatus laboratoriossa
Koska banaanikärpänen on vaihtolämpöinen eliö, on sen sukupolven kierto riippuvainen kasvatuslämpötilasta. Siksi kasvatuspulloja pidetään yleensä kasvatushuoneessa, jonka lämpötila on vain noin 18 astetta. Tässä lämpötilassa banaanikärpäsen kehitys kestää noin 4 – 5 viikkoa. Risteytykset taas tehdään korkeammassa lämpötilassa, joka on yleensä noin 24 astetta. Näin kärpäset kehittyvät nopeammin ja risteytyksen tulos saadaan nopeammin selville. Kasvatuspulloissa olevat kärpäset siirretään uusiin pulloihin noin kuuden viikon välein, jotta ruoka olisi aina tuoretta ja etteivät banaanikärpäsen taudit pääsisi leviämään pulloissa. Yleensä samaa kantaa olevat eri pullot vaihdetaan noin kahden viikon väleillä, jotta osa pulloista on aina tuoreita.