Nepalin historia
Nepalin valtio syntyi 1700-luvun puolivälissä, kun Gurkhan kuningas Prithvi Narayan Shah valtasi Malla-hallitsijoiden kuningaskunnat ja perusti Nepalin kuningaskunnan. Shah-dynastia laajensi valtakuntaansa Kathmandun laaksosta itään ja länteen, kunnes lopulta Intiaa hallinneet britit pysäyttivät Nepalin laajenemisen vuosina 1814-1916 käytyjen taistelujen jälkeen. Tällöin muodostuivat myös ne rajat jotka Nepalilla nykyisinkin on.
Nepalin historia
Tasapaino maan hallinnossa alkoi muuttua kun kuningatar Tripurasundari kuoli vuonna 1832, jolloin Bhimsen Thapa menetti tärkeimmän tukijansa. Ja kun Pande-sukua tukeva kuningas Rajendra Bikram Shah tuli täysi-ikäiseksi, hän alkoi saada lisää vaikutusvaltaa. Vuonna 1833 brittivirkamiehenä Nepalissa aloitti Brian Houghton Hodgson, joka kampanjoi aggressiivisesti brittivaikutusvallan lisäämiseksi ja kaupankäyntimahdollisuuksien puolesta. Bhimsen Thapa vastusti häntä, jolloin myös Hodgson avusti avoimesti pääministerin vastustajia. Kuningas Rajendra ilmoitti vuonna 1837 hallitsevansa maata itsenäisesti. Tämä vähensi Bhimsen Thapan ja hänen sukulaistensa valtuuksia ja valtaa myönnettiin Pande-suvun edustajille. Pian tämän jälkeen vanhemman kuningattaren nuorin poika kuoli, ja Bhimsen Thapa vangittiin valheellisilla syytöksillä tämän myrkyttämisestä. Hänet vapautettiin oikeudenkäynnin jälkeen mutta pääministeriksi nimitetty Rana Jang Pande vangitutti hänet uudelleen. Rautaisella otteella aiemmin maata johtanut Bhimsen Thapa kuoli vankeudessa vuonna 1839 hänen tehtyään itsemurhan. Tämä tapahtumasarja myös merkitsi pitkän ajanjakson loppua, jossa pääministeri hallitsi Shah-dynastian kuninkaita.