F. W. Murnau
Pian sodan jälkeen Murnau osallistui elokuvantekoon ja oli mukana saksalaisen mykkäelokuvan nousussa. Murnau perusti 1919 pienen itsenäisen Murnau-Veidt Filmgesellchatt -elokuvastudion näyttelijä Conrad Veidtin kanssa. Samana vuonna Murnau ohjasi ensimmäisen elokuvansa, "Der Knabe in Blau". Hänen seuraavat elokuvansa olivat "Saatana (Luopunut enkeli)", joka oli hänen ensimmäinen elokuvaaja Karl Freundin ja näyttelijä Conrad Veidtin kanssa, ja "Kyttyräselkä ja tanssijatar", joka aloitti hänen yhteistyönsä käsikirjoittaja Carl Mayerin kanssa. Murnaun muista varhaisia elokuvia olivat "Sehnsucht", "Abend – Nacht – Morgen" ja "Der Januskopf". "Der Januskopf" oli luvaton versio Robert Louis Stevensonin romaanista "Tohtori Jekyll ja Mr. Hyde". Se oli kauhulegenda Bela Lugosin ensiesiintyminen valkokankaalla.
Chris Menges
Chris Mengesin isä oli kapellimestari-säveltäjä Herbert Menges, joka toimi pitkään lontoolaisen Old Vic -teatterin musiikillisena johtajana. Chris Menges aloitti uransa Adrian Cowellin dokumenttituotantojen kameramiehenä ja kiersi läpi 1960-luvun Burmassa ja muilla maailman konflikti- ja katastrofialueilla. Hänen ensimmäisiä näytelmäelokuvien kuvaustehtäviään olivat nuorisoaiheiset Lindsay Andersonin "Jos..." (1968) ja Ken Loachin "Poika ja haukka" (1969), jossa Menges toimi ensi kertaa pitkän elokuvan pääkuvaajana. Hän kertoo kehittäneensä tuolloin Ken Loachin kanssa kuvaustyylin, jossa tila valaistaan varsin tasaisesti niin, että näyttelijät voivat liikkua tilassa tavallista vapaammin ja suuressa ryhmässä kaikki ovat ”demokraattisesti” valaistuja ilman päähenkilön korostamista. Menges kuvasi myös Stephen Frearsin ensimmäisen pitkän elokuvan "Vainukoira" (1971). Näiden elokuvien jälkeen hän toimi läpi 1970-luvun kuvaajana sekä dokumenteissa, televisioelokuvissa että teatterielokuvissa kuten "Mustan oriin seikkailut" (1971), "Katkera matka vapauteen" (1979) ja "Musta Jack" (1979).