Akustinen kitara
Kitarassa on yleensä kuusi kieltä (joskus 12), joista jokainen on eripaksuinen ja eri vireessä. Mitä paksumpi kieli, sitä matalampi ääni. Kaksi korkeimmalle viritettyä kieltä ovat punomattomia, ja matalimmat neljä kieltä ovat punottuja. Punotussa kielessä nailonisen tai teräksisen ytimen ympärille kiedotaan metallilankaa, joka voidaan valmistaa monenlaisesta metallista tai sekoitteesta. Kaikkein yleisimpiä ovat lankapunotut hiomattomat kielet. Niissä ytimen ympärille kiedotaan pitkä, pyöreä ja yhtämittainen teräslanka. Tällöin saadaan kirkas sointi. Nauhapunotuissa hiotuissa kielissä sen sijaan on tasainen pinta, sillä punos tehdään litteästä metallinauhasta tai suikaleesta. Tällaisissa kielissä ei kitaristin käden liikkeestä syntyvä sipaisuääni kuulu kovin voimakkaasti. Kolmas tyyppi on puolihiotut kielet, jotka hiotaan kietomisen jälkeen pinnaltaan tasaiseksi, jolloin tuloksena on edellisten kielityyppien välimuoto. Teräsytimen ja metallipunoksen väliin voidaan kietoa myös silkkikuitua, jolloin saatava ääni on teräksen ja nailonin väliltä.
Bluegrass
Bluegrassia soitetaan yleensä akustisilla kielisoittimilla, joista yksikään ei yritä nousta muiden yläpuolelle. Kokoonpanossa on normaalisti korkeintaan yksi kappale kutakin soitinta. Tärkeimmät soittimet ovat banjo ja pystybasso. Muita ovat akustinen kitara, mandoliini, viulu ja dobro-kitara. Jotkut voivat käyttää myös muita soittimia, kuten rumpuja, haitaria, huuliharppua, urkuharmoonia tai sähkökitaraa. Bluegrass-kokoonpanossa on myös vähintään yksi laulaja, ja kappaleet lauletaan usein moniäänisesti.