Gibraltarin valtaus
Hyökkääjien tappiot olivat olleet kohtalaisen suuret; kuolleina menetettiin kaksi upseeria ja 57 sotilasta, sekä haavoittuneina kahdeksan upseeria ja 217 sotilasta. HesseDarmstadin ruhtinas nimitettiin Gibraltarin kuvernööriksi ja hänelle jätettiin kaikki liikenevät sotilaat. Paikalliset siviilit saivat päättää joko lähtevänsä tai jäävänsä, jääville taattiin samat oikeudet kuin heillä oli ollut Kaarle II:n kaudella. Lähtevät saivat ottaa mukaansa omistuksensa. Espanjalaiset yrittivät vielä myöhemmin epäonnistuneesti vallata alueen takaisin. Viimeinen hyökkäys tehtiin vuoden 1705 maaliskuussa. Vuonna 1713 solmittu Utrechtin sopimus tunnusti Felipen Espanjan kuninkaaksi, mutta toisaalta Espanja joutui luovuttamaan Gibraltarin ja Minorcan. Espanja yritti vielä myöhemmin vallata epäonnistuneesti Gibraltarin niin sanotun suuren piirityksen avulla, mutta tämäkin yritys epäonnistui ja jäi viimeiseksi Espanjan sotilaallisista yrityksistä vallata Gibraltar.
John de Robeck
Cardenin hermot pettivät heti alkuunsa ja komento siirtyi Robeckille. Alkuun operaatio sujui hyvin, laivat moukaroivat linnakkeita ja miinanraivaajat purkivat alueelle laskettuja miinoja. Yllättäen 18. maaliskuuta 1915 turkkilaisten miinoitus upotti kolme ja lisäksi vaurioitti kahta sota-alusta. Kun kenraali Ian Hamiltonin johtamat maihinnousujoukot saapuivat ja aloittivat Gallipolin taistelun, tappioita kärsinyt Robeck ojensi vastuun Dardanellien valloittamisesta innokkaasti maavoimille, huolimatta mm. meriministeri Winston Churchillin vastarinnasta. Ajan kuluessa taistelu päättyi veriseen tappioon. Robeckin päätöksen on arvosteltu vaikuttaneen merkittävästi koko operaation lopputulokseen.