Film noir
Film noir liitettiin alun perin vain amerikkalaistuotantoihin, mutta termiä käytetään nykyään kuvaamaan myös muissa maissa tehtyjä elokuvia. Lukuisat elokuvat 1960-luvulta alkaen sisältävät piirteitä klassisen kauden film noirista; näitä teoksia kutsutaan usein neo-noiriksi ("uus-noir"). Noirin usein toistuvat elementit ovat synnyttäneet parodioita 1940-luvun puolivälistä asti.
Film noir
Film noirin pääasiallinen kirjallinen vaikutin oli kovaksikeitetty amerikkalainen etsivä- ja rikoskirjallisuus, jota johtivat sen varhaisvuosina kirjailijat kuten Dashiell Hammett (jonka ensimmäinen romaani "Red Harvest" julkaistiin 1929) ja James M. Cain (jonka "Vahinko kello kaulassa" ilmestyi viisi vuotta myöhemmin), ja jonka nosti suosioon "Black Mask" -lehden kaltainen kioskikirjallisuus. Klassisista film noireista "Maltan haukka" ja "Lasiavain" (1942) perustuvat Hammettin romaaneihin; Cainin romaaneihin pohjautuvat "Nainen ilman omaatuntoa" (1944), "Mildred Pierce – amerikkalainen nainen" (1945), "Kohtalon tuomio" (1946) sekä "Punainen jälki" (1956). Jo vuosikymmen ennen klassista kautta oli Hammettin tarina ollut pohjana gangsterimelodraamalle "Suurkaupungin kadut" (1931), jonka ohjasi Rouben Mamoulian ja kuvasi Sternbergin kanssa usein työskennellyt Lee Garmes. Sekä elokuvan tyyli että tarina sisältävät monia noirin piirteitä, joten kuukausi ennen Langin "M – kaupunki etsii murhaajaa" julkaistu "Suurkaupungin kadut" voi pitää itseään ensimmäisenä merkittävänä film noirina.