Ikonoklasmi
Ikonoklastien motiivit voivat olla joko uskonnollisia tai poliittisia. Laajassa mielessä ikonoklasmi koske myös muita kuin uskonnollisia kuvia. Uskonnollinen perustelu ikonoklasmille on usein se, että halutaan estää kuvainpalvonnan tai "idolatrian" syntyminen, jota esimerkiksi joissakin kristinuskon suuntauksissa on pidetty taikauskon piiriin kuuluvaksi. (katso "Idoli" eli jumalankuva)
Ikonoklasmia saattavat toteuttaa eri uskontojen harjoittajat, mutta usein se on seurausta saman uskonnon eri lahkojen välisistä erimielisyyksistä. Bysantin kaksi kuvariitaa olivat epätavallisia, koska niissä pääasiassa väiteltiin kuvien käytöstä, eikä kiista ollut seurausta laajemmista näkemyseroista. Kristinuskossa ikonoklasmi on ollut tavallisesti seuraus kymmenen käskyn sananmukaisesta tulkinnasta, jossa kielletään epäjumalankuvien tekeminen ja palvonta. Raamatussa toisena käskynä on kielto jumalankuvien valmistamiseen.
Andreas Karlstadt
Uskonpuhdistuksen edetessä Karlstadtista tuli Lutherin kannattaja. Kun Luther julistettiin Wormsin valtiopäivillä valtakunnankiroukseen ja joutui pakenemaan Wartburgin linnaan, oli Karlstad yksi niistä Lutherin kannattajista, jotka yrittivät reformoida kirkkoa Wittenburgissa. Uudistusohjelma oli katolisen kirkon mittapuulla radikaali: maallikoiden ehtoollinen jumalanpalvelusten yhteydessä haluttiin sallia, nunnille ja munkeille taata oikeus poistua luostareistaan ja pappien selibaatti poistaa. Vanhaan testamenttiin vedoten osa myös halusi kuvainraastoa eli ikonoklasmia, kuvakieltoa kirkkoihin., lisäksi Karlstadt käytti Lutherin auktoriteettia kiihottaessaan kansaa raastaamaan kuvat kirkoista väkivalloin. Vaaditut uudistukset eivät kuitenkaan toteutuneet tarpeeksi nopeasti, mikä lisäsi väkivaltaa ja levottomuuksia kaupungissa. Näiden toimiensa sekä myös teologisen radikalisoitumisen myötä (Karlstadista tuli uudestikastaja ja hän sotkeutui talonpoikaiskapinoihin) Lutherista tuli Karlstadin kiivas vastustaja