Kansallisen Kokoomuksen historia
Kansallisen Kokoomuksen historia alkaa puolueen perustamisella 9. joulukuuta 1918, kun suomettarelaiset ja ne nuorsuomalaiset jotka olivat kannattaneet vielä lokakuussa 1918 saksalaisen kuninkaan valitsemista Suomen valtionpäämieheksi perustivat puolueen. Heidän tavoitteenaan oli tehdä Suomesta monarkia ja samalla lujittaa esivaltaa. Hanke saksalaisen kuninkaan saamiseksi oli kuitenkin menettänyt merkityksensä Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan kuukautta aikaisemmin marraskuussa 1918, jonka seurauksena saksalaissuuntausta kannattanut valtionhoitaja P. E. Svinhufvud joutui eroamaan. Hänen tilalleen valtionhoitajaksi tuli entente-mielinen Carl Gustaf Emil Mannerheim, joka edisti Suomen suhteita maailmansodan voittaneisiin puoliin, jotka suorittivat interventiota Neuvosto-Venäjää vastaan myös Itä-Karjalassa ja Pohjoisella jäämerellä.
Yhdysvaltain kommunistinen puolue
Yhdysvaltain kommunistinen puolue (CPUSA) syntyi vuonna 1919 Amerikan sosialistisen puolueen Kominterniä tukeneen vasemmistosiiven irtautuessa ryhmäriitojen jälkeen puolueesta ja muodostaessa oman kommunistisen puolueensa. Kommunistit jakautuivat ensiksi tosin kahteen erilliseen puolueeseen, mutta Kominternin vedotessa yhtenäisen puolueen muodostamisen puolesta, kommunistit ryhmittäytyivät laajalti samaan puolueeseen, CPUSA:an. Merkillepantavaa oli siirtolaisten vahva edustus kommunistisessa puolueessa; vain n. 10% jäsenistöstä puhui äidinkielenään englantia. Etenkin suomalaisten suhteellinen osuus puolueen jäsenistä oli suuri: 1920-luvulla ajoittain jopa puolet puolueen jäsenistä oli suomalaistaustaisia.