Moniälykkyysteoria
Teorian luoja Howard Gardner (s. 11. heinäkuuta 1943 Scranton, Pennsylvania, Yhdysvallat) on koulutukseltaan neuropsykologi, joten hän tarkkaili erityisesti aivovamman saaneita aikuisia. Gardner kiinnitti huomiota erääseen potilaaseen, joka oli menettänyt aivovaurion myötä kielelliset kykynsä mutta soitto- ja laulutaito olivat yhä jäljellä. Tämän pohjalta Gardner loi vuonna 1983 moniälykkyydestä teorian, jonka mukaan äly jakaantuu seitsemään erilaiseen ja itsenäiseen älykkyyden lajiin. Älykkyys yhdessä älykkyyden lajissa ei kuitenkaan takaa eikä estä lahjakkuutta toisessa älykkyyden lajissa, sillä jokaisella älyn eri muodolla on erilainen ja oma hermostollinen perustansa. Moniälykkyysteoriansa Gardner kehitti kritisoidakseen tuolloin hänen mielestään liian vallitsevaan asemaan nostettujen älykkyystestien käyttöä. Gardnerin mukaan yksi luku, testin tuottama älykkyysosamäärä, saattaa toki ennustaa oppilaiden selviytymistä kouluaineissa, mutta on pohjaltaan liian kapea ennustaakseen menestymistä myöhemmin elämässä.
Sosiaalinen älykkyys
Sosiaalisesta kognitiosta eli sosiaalisten tilanteiden tiedollisesta hallinnasta onkin muodostunut hyvin keskeinen sosiaalipsykologian tutkimusalue 80-luvulta lähtien. Taustat ulottuvat tietenkin aina sosiaalipsykologian varhaisvaiheisiin saakka, ensisijaisesti George Herbert Meadin "sosiaaliseen behaviorismiin". Hänen eräs ideansa oli puhua "elekeskustelusta", joka sisäistyy symboliseksi prosessiksi. Lev Vygotskyn teoria interpersonaalisen siirtymisestä intrapersonaaliseksi on myös selkeästi merkittävä sosiaalisen älykkyyden tausta-ajatus. Willen Doise ja Garbiel Mugny ovat liittäneet näihin taustavaikuttajiin (ja Jean Piaget'hen) myös useita muita sosiaalipsykologian tutkijoita peli- ja vaihtoteorian soveltajista ranskalaisiin sosiaalitieteilijöihin sosiaalisen oppimisteoriaan saakka.