Fundamentaaliontologia
Heidegger katsoi, että fenomenologian (ja kaiken filosofian) ainoa ja varsinainen teema on oleminen. Tämän vuoksi hän pyrki selvittämään olemisen itsensä merkityksen, jonka hän katsoi hautautuneen traditionaalisen kielen alle. Heideggerin mukaan fenomenologinen näkemys olioiden maailmasta tulee ohittaa ymmärtämällä olemassaolo itsessään kaiken olemassa olevan taustalla. Tällaisen fenomenologian tuloksena on ontologia, tiede olemisesta. Heidegger esitteli näkemystään pääteoksessaan "Oleminen ja aika", jonka hän ei kuitenkaan katsonut olevan vielä ontologiaa, vaan fundamentaaliontologiaa — eli ontologiaa edeltävää fundamentaalia tutkimusta. Fundamentaaliontologian tarkoituksena oli toimia johdantona kaikkeen ontologiaan.
Anomaalinen monismi
Koska Davidson uskoo, että henkiset tapahtumat ovat kausaalisesti vaikuttavia (eli hän hylkää epifenomenalismin), silloin henkisten tapahtumien itsensä (henkisten tapahtumien henkisten ominaisuuksien) tulee olla kausaalisesti relevantteja ominaisuuksia. Jos kuitenkin hyväksymme kaksi ensimmäistä argumenttia anomaalisen monismin puolesta, mukaan lukien henkisen kausaalinen vaikuttavuus, sekä kausaalisesti relevanttien ominaisuuksien periaatteen, seurauksena on anomaalisen monismin kieltäminen, koska tällöin on olemassa psykofysikaalisia lainkaltaisia yhteyksiä. Toisaalta, jos haluamme pitää kiinni anomaalisesta monismista, tällöin meidän olisi hylättävä henkisten tapahtumien kausaalinen vaikuttavuus ja hyväksyttävä epifenomenalismi.