Alankomaat
Kaarle V antoi alueen perintönä Espanjan kuningas Filip II:lle, jonka uskonnollisesti jyrkkä politiikka uskonvainoineen johti vapaussotaan reformoidun opin omaksuneissa Alankomaiden pohjoisissa maakunnissa. Ne julistautuivat itsenäisiksi Alankomaiden tasavallaksi (Yhdistyneet provinssit) vuonna 1581, kun taas eteläiset maakunnat (nykyinen Belgia) jäivät Espanjan yhteyteen.
Hollannin kuningaskunta
Eteläisimmät maakunnat, Brabant ja Zeeland, liitettiin maaliskuussa 1810 Ranskaan. Koko kuningaskunta purettiin heinäkuussa 1810 ja Alankomaat liitettiin Ranskaan IJsselin departementiksi vuoteen 1813 saakka ja Amsterdam nimitettiin Ranskan keisarikunnan kolmanneksi pääkaupungiksi. Britit valloittivat 1811 Alankomaiden siirtokunnat Jaavalla. Ranskalaiset vetäytyivät maasta lopulta marraskuussa 1813.