Ensimmäinen ristiretki
Ristiretken pääryhmä lähti liikkeelle elokuussa 1096 neljänä suurena ryhmänä. Näitä neljää ryhmää johtivat Brugesista liikkeelle lähtenyt Robert Flanderilainen ja Espanjan ja Ranskan rajan läheisyydestä liikkeelle lähtenyt Raymond IV Toulouselainen sekä Lothringenin joukkoja johtanut Bouillonin Godfrey yhdessä veljensä Baudouin kanssa. Italian normanneja johtivat Taranton Bohemond ja Hautevillen Tancred. Heti alkuun syntyi erimielisyyttä siitä, kuka itse asiassa oli ristiretken johtaja, joksi paavi Urbanus asetti lähettiläänsä Adhémarin. Ristiretkelle lähti näitä neljää hieman aiemmin viideskin, Hugo Vermandoislaisen komentama armeija. Armeijalle kävi kalpaten, sillä he haaksirikkoutuivat ylittäessään Adrianmeren Italian Barista Dyrrhachiumiin (nyk. Durrës, Albania), mutta pääsi määränpäähän Konstantinopoliin vielä saman vuoden marraskuussa. Ranskan kuningas Filip I:ä ei päästetty ristiretkelle mukaan koska hänet oli julistettu kirkonkiroukseen. Ensimmäisellä ristiretkellä viitataan nimenomaisesti näiden aatelisten johtamaan matkaan ja tapahtumiin. Nimeä "paronien ristiretki" käytetään erottamaan retki aiemmasta "kansan ristiretkestä". Paronien ristiretki on saanut nimensä siitä, että aate vetosi etenkin Ranskan kulttuuripiirissä eläviin paroneihin ja muihin alempiin yläluokan edustajiin. Ristiretkiaate vetosi eri henkilöihin eri syistä, joillekin kristinuskon pyhien paikkojen suojelu oli tarpeeksi, mutta toiset lähtivät matkaan puhtaasti rikkauksien toivossa.
Ristiretket
Ensisijainen syy retkelle oli mongolien häviö mamelukille vuonna 1260. Vihollisten kukistuttua mamelukki Baibars murhautti voittoisan Qutuzin ja sai näin sulttaanin tittelin itselleen. Heti päästyään valtaan hän järjesti hyökkäyksiä kristittyjen retkikuntia vastaan Arsufissa, Athlithissa, Haifassa, Safedissa, Jaffassa, Askelonissa ja Caesareassa. Kun ristiretkikaupungit linnoituksineen kaatuivat yksitellen, niiden asukkaat joko surmattiin tai myytiin orjiksi. Kristityt pyysivät apua Euroopan hallitsijoilta, mutta apu tuli hitaasti. Vuonna 1268 Baibars kukisti Antiokian, millä hän turvasi mamelukkien valtakunnan pohjoisrajan ja siirsi uhan ristiretkeläisten kaupunkiin Tripoliin.