Kellokortti
Kellokortti on laite, jolla työnantaja valvoo työtunteja työntekijän tekemien leimausten perusteella. Tavallisesti työntekijä leimaa korttinsa työpaikalle tullessaan ja sieltä pois tullessaan sekä pitäessään taukoja. "Työ ja terveys" -tutkimuksessa (2006) hieman yli puolet (55 %) suomalaisista palkansaajista ilmoitti, että omalla työpaikalla seurataan työajan käyttöä. Kellokortilla tai kulunvalvonnalla valvotaan tutkimuksen mukaan joka kolmatta työntekijää. Aiemmin kellokortit olivat mekaanisia, ja työntekijä leimasi kellokorttinsa käsin. Tieto- ja viestintäteknologian kehitys 1900-luvun viimeisinä vuosikymmeninä on kuitenkin tuonut tullessaan elektroniset valvontajärjestelmät digitaalisine leimauspäätteineen. Monissa nykyisissä kellokorttilaitteissa hyödynnetään matkapuhelimista tuttua tekniikkaa: laitteen sisällä on SIM-kortti, jonka avulla se toimii langattomasti GPRS-verkossa yhteydessä internetiin.
Pelikortit
Jokaiseen korttiin on merkitty sen arvo ja maa, johon se kuuluu. Kortit, joiden numeroarvo on 2–10, on merkitty ao. luvulla. Korttia, jonka numeroarvo on 11 kutsutaan nimellä "sotilas" tai "jätkä", ja siinä on luvun sijasta kirjain J (), Kn () tai V (). Korttia, jonka numeroarvo on 12 kutsutaan nimellä "akka", "kuningatar" tai "rouva", ja siinä luvun paikalla on Q ("Queen", engl.) tai D ("Dame", ransk.). Korttia, jonka numeroarvo on 13 kutsutaan nimellä "kurko", " kunkku" tai "kuningas", ja sen luvun tilalla on K (engl. "King") tai R (ransk. "Roi"). Kortteja 11–13 kutsutaan "kuvakorteiksi". "Ässä" on kortti, joka on merkitty A-kirjaimella (, ransk. "As"). Ässän arvo on joko 1 tai 14 pelistä riippuen.