Guldhøj
Hautakumpua tutkivat vuonna 1891 V. Boye ja H. Petersen apunaan joukko työmiehiä. Työ tehtiin ripeästi ja paikalle ei palattu enää jatkotutkimuksia varten. Kyseessä oli ensimmäinen tammiarkkuhautaukseen liittyvä arkeologinen kaivaus, joka dokumentoitiin siksi myös valokuvin. Kolmesta tammiarkusta on suoritettu dendrokronologinen analyysi, jonka avulla on arvioitu tammipuiden kaatamisvuodet. Ensimmäinen analyysi tehtiin arkuille B ja C vuonna 1975, ja toisella kertaa se tehtiin arkuille A ja C vuonna 2011.
Tambo
Nykyään tambojen jäännöksiä on hajallaan ympäri Perua, Boliviaa, Chileä ja Kolumbiaa. Rauniot osoittavat merkkejä suuresta arkkitehtonisesta vaihtelusta. Vaikka tästä vaihtelusta on mahdotonta tehdä tarkempia huomioita enää tänäpäivänä, joitakin karkeita luokituksia voidaan kuitenkin nähdä. Esimerkiksi jotkut tambot on rakennettu selkeästi ennen Inkavaltakunnan nousua, joten voidaan päätellä inkojen yksinkertaisesti ottaneen olemassaolevat rakennelmat haltuunsa ja muuttaneen ne tamboiksi. Tämän aikakauden arkkitehtuuri voidaan jakaa kahteen pääryhmään. Joitain tamboja ei ole muutettu lainkaan ulkoisesti eli niissä voidaan nähdä inkoja edeltävän aikakauden arkkitehtoninen tyyli, kun taas toisia on selkeästi uudistettu ja muokattu inkojen tyylin mukaiseksi.