Kellokortti
Kellokortti on laite, jolla työnantaja valvoo työtunteja työntekijän tekemien leimausten perusteella. Tavallisesti työntekijä leimaa korttinsa työpaikalle tullessaan ja sieltä pois tullessaan sekä pitäessään taukoja. "Työ ja terveys" -tutkimuksessa (2006) hieman yli puolet (55 %) suomalaisista palkansaajista ilmoitti, että omalla työpaikalla seurataan työajan käyttöä. Kellokortilla tai kulunvalvonnalla valvotaan tutkimuksen mukaan joka kolmatta työntekijää. Aiemmin kellokortit olivat mekaanisia, ja työntekijä leimasi kellokorttinsa käsin. Tieto- ja viestintäteknologian kehitys 1900-luvun viimeisinä vuosikymmeninä on kuitenkin tuonut tullessaan elektroniset valvontajärjestelmät digitaalisine leimauspäätteineen. Monissa nykyisissä kellokorttilaitteissa hyödynnetään matkapuhelimista tuttua tekniikkaa: laitteen sisällä on SIM-kortti, jonka avulla se toimii langattomasti GPRS-verkossa yhteydessä internetiin.
Ostokortti
Ostokortti on asiakirja, jota on käytettävä tavaroita ostettaessa silloin, kun niitä ei ole saatavissa riittävästi ja ne on määrätty säännöstelyn alaisiksi. Näin pyritään takaamaan tavaroiden riittävyys kaikille kansalaisille. Yleisimmin ostokortteja käytetään sota-aikana ja sodan jälkeisenä pula-aikana. Tällaisen säännöstelyn alaisina, "kortilla", ovat useimmiten elintarvikkeet sekä kahvin kaltaiset ylellisyystarvikkeet. Kortissa on määritelty tietynsuuruinen annos, jonka tavaraa saa ostaa korttia vastaan tai korttiin on merkitty tietty pistearvo, jonka voi käyttää säännöstelyn alaisiin ostoksiin.