Miina Lönnrot
Serafia Wilhelmiina (Miina) Lönnrot (5. heinäkuuta 1827 – 7. syyskuuta 1915) oli Elias Lönnrotin vanhimman veljen räätäli Henrik Johan Lönnrotin (1793–1838) tytär. Hän toimi vuodesta 1854 alkaen Elias Lönnrotin perheen taloudenhoitajana ensin Helsingissä ja sitten Sammatissa Lönnrotin omistamissa Nikun ja Lammin taloissa. Elias Lönnrotin kuoltua vuonna 1884 Miina Lönnrot keräsi Lönnrotin syntymäkotiin Paikkarin torppaan perustettua museota varten torppaan kuulunutta esineistöä. Kadonneiden huonekalujen tilalle hän hankki vastaavia muualta ja tarvittaessa valmistettiin uudet huonekalut Miinan muistitietojen perusteella. Paikkarin torpan ensimmäinen opaskirjanen laadittiin myös Miinan tietojen pohjalta vuonna 1898.
Elias Lönnrot
Filosofian kandidaatin tutkinnon jälkeen Lönnrot aloitti lääketieteen opinnot. Opinnot jatkuivat Turun palon jälkeen vuonna 1828 Helsingissä. Odotellessaan opetuksen aloittamista Helsingissä Lönnrot päätti tehdä ensimmäisen runonkeruumatkansa. Matka alkoi huhtikuussa ja suuntautui Hämeeseen ja Savoon. Matkareitti ulottui kuitenkin Pohjois-Karjalaan ja Valamoon saakka. Matkan kohokohdaksi osoittautui Juhana Kainulaisen kohtaaminen Kesälahdella. Lönnrot kirjoitti muistiin Kainulaisen lauluja ja loitsuja kolmen päivän ajan. Retkeltä Lönnrot kirjoitti matkapäiväkirjan nimeltä "Vaeltaja" (), jossa hän kuvaa suomalaisten elintapoja. Lönnrot päätti matkansa syyskuussa Laukoon mukanaan yhteensä 6 000 säettä. Syksyn hän vietti Laukossa järjestellen keruutuloksiaan painokuntoon. Täällä hän kuuli myös vienankarjalaisen laukkukauppiaan laulavan hänelle eeppisiä runoja. Näin hän sai uuden todisteen siitä, mistä runolaulua parhaiten voisi tavoittaa. Lönnrot kokosi ja julkaisi keruumatkansa tuotoksista neljä "Kantele"-vihkoa. Tuotokset julkaistiin omakustanteina vuosina 1829–1831. Tarkoitus oli julkaista vielä viides teos, mutta se jäi julkaisematta, koska oli syntynyt suunnitelma yhtenäisestä eepoksesta.