Mesoliittinen kausi
Mesoliittinen kivikausi (keskimmäinen kivikausi, kreikan "mesos" keski, "lithos" kivi) on Euraasian esihistorian vaihe, joka ajoittuu paleoliittisen ja neoliittisen kivikauden väliin. Toisin sanoen se tarkoittaa jääkauden jälkeistä metsästäjä-keräilijä-kivikautta.
Neoliittinen Lähi-itä
Noin 6500-6000 eaa. monien Lähi-idän viljelykylien asukasmäärät laskivat, joko muuttojen tai kuivuuden aiheuttaman nälän takia. Joskus 6000-5000 eaa. alettiin peltoja kastella laajassa mitassa kaivamalla kastelukanavia. Tämä johti varsinaisen kiinteän asutuksen ja todella suurien kylien syntyyn. Neoliittinen kausi päättyi Lähi-idässä kuparikauden eli kalkoliittisen kauden alkuun noin 5000-4000 eaa. Tällä kuparikaudella Lähi-itä kehittyi kohti kaupungistumista ja sivilisaatiota, jonka merkkinä pidetään kirjoitustaidon keksimistä Mesopotamiassa hieman ennen 3000 eaa. Maanviljely mahdollisti ihmisten sadon verottamisen ja osaltaan epätasa-arvoisen yhteiskunnan synnyn.