Jimi Hendrix
Seattlessa syntynyt Hendrix alkoi soittaa kitaraa 15-vuotiaana. Vuonna 1961 hän liittyi Yhdysvaltain armeijaan; hän sai vapautuksen heti seuraavana vuonna. Pian sen jälkeen hän muutti Clarksvilleen Tennesseehen, ja alkoi soittaa konserteissa ensin The Isley Brothers -yhtyeen taustajäsenenä ja myöhemmin Little Richardin kanssa vuoteen 1965 asti. Hendrix muutti Lontooseen vuoden 1966 lopulla ja sai managerikseen The Animalsin basistin Chas Chandlerin. Muutamassa kuukaudessa Hendrix saavutti Britanniassa kolme top-10 hittiä the Jimi Hendrix Experiencen kanssa: ”Hey Joe”, ”Purple Haze” ja ”The Wind Cries Mary”. Hän sai mainetta Yhdysvalloissa esiinnyttyään Montereyn rock-festivaaleilla vuonna 1967 ja vuonna 1968 ja kun hänen kolmas ja viimeiseksi jäänyt studioalbuminsa "Electric Ladyland" saavutti listakärjen Yhdysvalloissa. Se oli Hendrixin uran kaupallisesti menestynein albumi ja hänen ainoa listaykkösensä. Maailman kalleimpana esiintyjänä hän oli Woodstockin 1969 ja Isle of Wight Festivalin 1970 pääesiintyjä ennen tapaturmaista unilääkkeisiin liittyvää kuolemaansa 18. syyskuuta 1970, vasta 27-vuotiaana.
Michael Jackson
"Invincible" julkaistiin lopulta lokakuussa 2001. Albumi osoittautui hitiksi: se nousi suoraan listaykköseksi 13 maassa, sitä myytiin maailmanlaajuisesti noin 13 miljoonaa kappaletta ja sille myönnettiin tupla-platinaa Yhdysvalloissa. "Invinciblen" myyntimäärä oli silti pienempi kuin Jacksonin aikaisempien albumien, mikä johtui osittain promootion ja maailmankiertueen puutteesta sekä riidasta levy-yhtiön kanssa. "Invincible" tuli myös huonoon aikaan markkinoille. Albumin teko maksoi 30 miljoonaa dollaria ilman mainoskuluja. "Invincibleltä" julkaistiin neljä singleä: ”You Rock My World”, ”Cry”, ”Butterflies” ja ”Speechless”. Kaksi viimeistä jäivät ilman musiikkivideota. Heinäkuussa 2002 Jackson protestoi yhdessä faniensa kanssa Sonya vastaan, kun hän ajeli yhtiön Lontoon konttorin edustalla ajelemalla kaksikerroksisella bussilla ja heilutti kylttiä, jossa luki: ”Sony kills music!” Jackson nimitti Mottolaa ”paholaiseksi” ja ”rasistiksi” ja väitti, että tämä ei tukenut afroamerikkalaisia artisteja vaan käytti heitä hyväkseen. Jackson syytti myös Mottolaa siitä, että hän oli kutsunut kollegaansa Irv Gottia ”lihavaksi nekruksi”. Sony kieltäytyi uusimasta Jacksonin sopimusta ja väitti, että 25 miljoonan dollarin mainoskampanja epäonnistui, koska Jackson kieltäytyi Yhdysvaltojen-kiertueesta. Samassa kuussa Jackson puhui yhdessä muiden muusikoiden ja tuottajien kanssa New Yorkin Harlemissa musiikkiteollisuuden korruptiosta ja salaliitosta ja sanoi:Grant, s. 228–229
Jackson käytti esimerkkinä lauluntekijä Otis Blackwellia, joka kuoli rahattomana, vaikka sävelsi sellaisia klassikoita kuin ”All Shook Up”, ”Great Balls Of Fire” ja ”Don't Be Cruel”.