Falklandin sota
Falklandin sota () käytiin huhti–kesäkuussa 1982 Argentiinan itäpuolella sijaitsevien Falklandinsaarten () sekä kauempana Etelä-Atlantilla sijaitsevien Etelä-Georgian saaren ja Eteläisten Sandwichsaarten hallinnasta. Saaret kuuluvat Yhdistyneelle kuningaskunnalle, mutta Argentiina oli pitkään vaatinut niitä itselleen. Kenraali Leopoldo Galtierin johtama Argentiinan sotilashallitus yritti lopulta saarten valtaamista. Otaksuttiin, että Britannia ei ryhtyisi sotilaallisiin vastatoimiin ja että onnistunut aluelaajennus kasvattaisi sotilasjuntan kannatusta talouskriisin kouriin joutuneessa kotimaassaan. Britannian reaktio oli kuitenkin odottamattoman voimakas, ja hävityn sodan seurauksena sotilasjuntta kaatui. Argentiina palasi demokratiaan. Britanniassa voitto pönkitti kansallistunnetta ja vaikutti konservatiivien voittoon vuoden 1983 parlamenttivaaleissa.
Konfliktin aikana kaatui 255 brittiläistä ja 633 argentiinalaista sotilasta. Huomattava osa argentiinalaisista kaatuneista oli asevelvollisia varusmiehiä. Sotilaiden ohella 16 argentiinalaista siviilimerimiestä ja kolme falklandilaista siviiliä sai surmansa. Molemmat osapuolet kärsivät raskaita alus- ja lentokonetappioita. Argentiina menetti muun muassa laivastonsa lippulaivan "General Belgranon", mutta myös Britannian laivasto menetti useita sota-aluksia vihollisen ilma- ja ohjushyökkäyksissä. Sodan ratkaisivat brittien voittamat maataistelut Falklandin itäisellä pääsaarella.
Renown-luokka (taisteluristeilijä)
Alusten valmistus hidastui ensimmäisen maailmansodan puhjetessa ja molempien laivastontelakoilla valmisteilla olleiden alusten tilaukset peruutettiin 26. elokuuta 1914, koska uskottiin, etteivät ne valmistuisi ennen sodan loppumista. Amiraali Fisher, joka palasi lokakuussa ensimmäiseksi merilordiksi, aloitti Winston Churchillin painostamisen kahden jäljellä olevan aluksen muuttamiseksi taisteluristeilijöiksi. Churchill sanoi, että alusten muutostyöt vaikuttaisivat muihin rakennusprojekteihin, kuluttaisi liian paljon resursseja eivätkä alukset kuitenkaan valmistuisi odotusten mukaisesti. Fisher ilmoitti pystyvänsä pitämään rakennusaikataulun mahdollisimman lyhyenä, kuten hän teki "HMS Deardnoughtin" kanssa. Churchill oli taipumaton aina Helgolandlahden ja Falklandin taisteluihin saakka, jotka osoittivat alusten nopeuden ja raskaan aseistuksen merkityksen taistelun lopputulokseen. Lisäksi Suuren laivaston komentajan amiraali Jellicoen ja taistelulaivaosaston komentajan vara-amiraali Beattyn painostus käänsivät Churchillin näkemyksen suopeammaksi, ja lopulta kabinettipäätös muutoksen toteuttamiseksi tehtiin 28. joulukuuta.