Budō
Sana "budō" rakentuu japanilaisista sanoista "bu" (sota-, soturi) sekä "dō" (tie, polku). Sananmukaisesti se voidaan siis tulkita "soturin tie". Budō merkitsee sitä kurinalaista soturin tietä, jonka japanilainen taistelija on elämäntavakseen ottanut.Meiji-kauden koittaessa perinteisten bujutsu- ja taistelutaitojen tulevaisuus oli veitsenterällä. Japanin siirtyessä feodaaliajasta nykyaikaan kertarysäyksellä bujutsutaidot koettiin osaltaan tarpeettomiksi ja hallituksen kannalta vaarallisiksikin. Sekä hallituksen sisällä että ulkopuolella valikuttavat kiihkokansalliset ja militaristiset voimat pyrkivät käyttämään hyväkseen vanhojen perinteiden saavutuksia. Toisaalta monisatavuotista perinnettä ei haluttu kadottaa eikä tärvellä. Perinteisissä soturiluokan hyveissä ("bushidō") koettiin olevan kansaa laajemmaltikin jalostava vaikutus.
Bujutsuharjoittelun ydinarvot feodaaliajan Japanissa olivat
Moo do
Moo Do on korealainen vastinen länsimaissa tunnetummalle termille "budo". Korealaisia lajeja olisi korrektia kutsuttu yhteisellä nimellä Moo Do -lajit, mutta käytännössä termi budo on vakiintunut suomen kieleen ja se kattaa kaikki kamppailutaidot huolimatta siitä mistä ne ovat lähtöisin. Tulevaisuudessa kielenkäyttö saattaa muuttua erilaisten kamppailulajiperinteiden muuttaessa Suomeen ja tuodessa muassaan oman kielenkäyttönsä ja ehkä osittain jopa Kaukoidässä vallitsevia ajattelutapoja. Esimerkiksi korealaiset ja japanilaiset ovat vähän kuin suomalaiset ja ruotsalaiset, eli rakkaita vihollisia, joita vastaan ei nykyään enää ole varsinaista kaunaa ja pahaa verta, mutta joihin on silti tapana tehdä pieni pesäero.