Irlannin historia
Kesällä 1921 britit ja irlantilaiset pääsivät sopimukseen aselevosta, ja joulukuussa allekirjoitettiin rauhansopimus. Sopimus teki Irlannista itsehallinnollisen vapaavaltion brittiläisenä dominiona, mutta jätti Pohjois-Irlannin kuusi kreivikuntaa vapaavaltion ulkopuolelle osaksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jonka virallinen nimi tästä lähtien onkin ollut "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Sopimuksen allekirjoitti uuden valtion pääministeri Michael Collins, mutta sen vastustajat nousivat sisällissotaan Eamon de Valeran johdolla.
Constance Markievicz
Sinn Féinin edustajat perustivat Dubliniin oman parlamentin, Dáil Éireannin, johon myös Markievicz liittyi vankilasta vapauduttuaan maaliskuussa 1919. Hänestä tuli huhtikuussa tasavaltalaishallituksen työministeri, missä tehtävässä hän toimi kaksi vuotta. Hän toimi myös Cumann na mBan -naisjärjestön johtajana. Kesäkuussa 1919 brittiviranomaiset tuomitsivat Markieviczin jälleen neljäksi kuukaudeksi pakkotyöhön kansankiihotuksesta ja seuraavana vuonna hän sai kahden vuoden tuomion. Tällä kertaa hän vapautui Irlannin vapaussodan päättäneen rauhansopimuksen yhteydessä annetulla armahduksella. Hän vastusti katkerasti Ison-Britannian ja Irlannin sopimusta ja tuki sopimuksen vastustajia Irlannin sisällissodassa. Elokuussa 1923 Markievicz valittiin Irlannin vapaavaltion parlamenttiin, mutta Sinn Féinin edustajat kieltäytyivät jälleen vannomasta uskollisuudenvalaa kuninkaalle eivätkä ottaneet paikkojaan vastaan. Marraskuussa 1923 hän joutui vielä kerran vankilaan, mutta vapautui ryhdyttyään nälkälakkoon.