Renessanssin taide
Italian niemimaan kaupunkivaltioissa oli kiinnostuttu klassisista kielistä ja antiikin taiteesta jo 1300-luvun loppupuolella. Vaikka keskiaika nähtiin pimeänä välikautena, antiikin perintö oli säilynyt sen läpi. Tätä perintöä alettiin uudistaa renessanssissa. Humanistien uuden arvojärjestelmän mukaan tärkeintä oli lahjakkuus ja älykkyys, ei niinkään syntyperä.
Espanjan taide
Myöhäisrenessanssin aikoihin Espanjassa vaikutti useita maalareita, joskin vahvinta Espanjassa oli manierismi ja barokki, joka jatkui pidempään kuin muualla. Espanjalaista renessanssia ja manierismia on vaikea erottaa toisistaan, ja paikallista vaihtelua oli maalauksessa paljon. Tärkeitä barokin tyylisiä maalareita olivat Sebastiano del Piombo ja Luis de Morales, jonka maalauksissa oli vahvaa uskonnollista intensiteettiä. Tärkein tämän vaiheen maalari oli El Greco, joka tunnetaan piinatun pidennetyistä hahmoistaan ja fantasioivasta sävystään. Hän yhdisti bysantin perinteitä länsimaiseen maalaukseen. Barokin maalaustaide oli runsasta. Francisco Zurbarán tunnetaan vahvasta chiaroscuron käytöstä uskonnollsissa aiheissaan ja asetelmissaan. Laajalti tunnettu ja omaperäinen Diego Velázquez oli Filip IV:n hovin johtava taiteilija.