Vesikauhu
Alkujaan Pasteur käytti rokotteen raaka-aineena kaniinin selkäydintä, jonka käyttöön liittyy monenlaisia riskejä kuten muiden virustautien tarttuminen. Vesikauhurokotteet ovat sittemmin kehittyneet, mutta vielä 1970-luvulla vesikauhurokotekuuri oli käytettyjen menetelmien ja niihin liittyneiden komplikaatioiden vuoksi niin rankka kokemus, että sen läpi käytyään potilas todella tunsi selvinneensä tappavasta taudista. Vesikauhurokotetta ei kuitenkaan tuolloinkaan ollut koskaan syytä jättää antamatta, sillä kyseessä oli – ja on edelleenkin – varsin selkeä valinta kuoleman ja elämän välillä: Jos tauti puhkeaa, se on melkein aina kuolemaksi, mutta ajoissa annettu rokote auttaa aina.
DTP-rokotteet
DTP (myös DiPeTe) rokotteet ovat kurkkumädän (difteria), jäykkäkouristuksen (tetanus) ja hinkuyskän (pertussis) torjumiseen ja haittojen vähentämiseen tarkoitettuja rokotteita.
Rokote ei sisällä aktiivista taudinaiheuttajaa. Suomessa käytettiin vuoden 2004 loppuun asti pääasiassa ns. kokosolurokotetta (DTWP, tunnettiin aiemmin nimillä PDT-rokote tai kauppanimellään kolmoisrokote) - jotkut vanhemmat hankkivat myös apteekista saatavilla olevaa DTaP-rokotetta. Vuoden 2005 alusta Suomessa on maksutta tarjottu neuvoloissa DTap-IPV-Hib ja DTaP-IPV -yhdistelmärokotteita jotka on jäykkäkouristuksen, kurkkumädän ja hinkuyskän ohella tarkoitettu myös poliota ja haemophilus influenzae b:tä vastaan.