Eduskunta
Suomen parlamentti sai nykyisen muotonsa eduskuntauudistuksessa vuonna 1906. Eduskuntauudistuksen taustalla on Venäjälle tappiollinen Venäjän–Japanin sota vuosina 1904–1905. Sota vei Venäjän levottomuuksiin ja suurlakkoon sekä johti esimerkiksi Venäjän parlamentin, duuman perustamiseen. Levoton aika johti myös Suomessa suurlakkoon loka-marraskuussa 1905. Lakolla suomalaiset protestoivat erityisesti sortokautena tunnettuihin laittomina pitämiinsä venäläistämistoimiin. Suurlakon seurauksena keisari Nikolai II antoi marraskuun manifestin, johon ensimmäisen sortokauden katsotaan päättyneen. Samassa yhteydessä annettiin lupaus yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvan kansanedustuslaitoksen luomisesta ja monista ihmisoikeuksista. Manifestin saneli sortokauden passiivista vastarintaa johtanut Leo Mechelin, jonka johtama senaatti (hallitus, 1905–1908) toteutti sen sisällön ja siten muodollisesti toi Suomeen liberaalin demokratian, joskin käytännössä suuriruhtinas rajoitti sen toteutumista.
Hjeltin senaatti
Helsingin yliopiston kanslerin, professori Edvard Hjeltin senaatti oli toinen parlamentaarinen Venäjän keisarikunnan alaisuudessa toiminut Suomen senaatti. Sen toiminta sijoittuu toisen sortokauden alkuun. Keisari nimitti 6 nuorsuomalaisen eli perustuslaillisen, 2 ruotsalaisen ja 5 vanhasuomalaisen muodostaman monipuoluesenaatin 1. elokuuta 1908. Kiista Venäjän yleisvaltakunnallisen lainsäädännön asemasta Suomessa oli pysyvä kiistan aihe. Senaatin hajoaminen alkoi vuoden 1909 alussa johtuen tästä ristiriidasta. Ensi vaiheessa maalis-huhtikuussa 1909 erosivat nuorsuomalaiset. Senaatin vt. varapuheenjohtajana toimi Edvard Hjeltin jälkeen hänen vanhasuomalaisiin kuuluva veljensä August Hjelt. Senaatin lopullinen ero johtui ristiriidasta, joka syntyi ns. sotilasmiljoonista.