Kenttälinkki
Kenttälinkki on suomenkielinen nimitys alkujaan suomen kielessä suuntaradioksi kutsutulle radiojärjestelmälle, jota käytetään puolustusvoimien taistelevissa joukoissa yleensä kerran vuorokaudessa siirrettävänänä radioasemana. Suomen puolustusvoimien ensimmäinen alkujaan suuntaradioksi kutsuttu kenttälinkki oli FM 12/800, jonka tunnukseksi myöhemmin tuli FM 4 T. Kenttäradiolinkissä on radiolähetin ja radiovastaanotin, jotka kutusttiin suomen puhekielellä "Sakuksi" ja puhekanavat yhteen yksillä taajuuksilla lähetettäviksi muuttava kanavointilaite, jota kutsuttiin suomen puhekielellä "Seijaksi". Suomen puolustusvoimissa nimitys "suuntaradio" muuttui "linkkiradioksi" 1970-luvun alkupuolella, kun maassa otettiin käyttöön L. M. Ericssonin valmistama kevyt kenttälinkkiradiojärjestelmä PL-70. Suuntaradio oikeastaan tarkoittaa, ei radioaaltoja suuntaavaa radiolähetintä, vaan radiolähetin-radiovastaanotinta, jossa on suuntaava antenni päinvastoin kuin monissa muissa kenttäradioissa, mm. monissa puheradioissa ja ennen kaikkea sähkötysradiossa, joissa on usein ympäri säteilevä antenni.
Väliaikamerkki
"Pim-pam-pulla" eli Suomen Yleisradion väliaikamerkki alkoi soida Yleisradiossa vuonna 1930. Ensin sitä soitettin kanteleella. Maisteri Eino Palola ehdotti Yleisradion johtokunnalle vuonna 1930, että Suomi hankkisi oman väliaikamerkin muiden radioyhtiöiden tapaan. Tästä järjestetyn kilpailun voitti A. O. Väisäsen ehdottama kantelesävelmä, joka on peräisin 1700-luvulta. Vuosina 1931–1978 Yleisradion väliaikamerkki soitettiin sähköllä toimivalla teräskampalaitteella. Kyseinen laite oli yleisön nähtävillä KAVIn radio- ja tv-arkiston ”Samalla taajuudella” -näyttelyssä talvella 2017. Teräskampalaitteen jälkeen väliaikamerkkiä on soitettu tietokoneella. 
Numeroasemista käytetään usein niiden väliaikamerkkien mukaisia nimiä, Lincolnshire Poacher tai Magnetic Fields; jälkimmäinen on saanut ninensä Jean Michel Jarren samannimisen albumin mukaan.