Federico Fellini
Yhdysvaltalaisjoukkojen vapauttaessa Rooman toisen maailmansodan lopulla 1944 Fellini ei aluksi löytänyt enää mediatöitä, sillä Italian elokuvateollisuus oli pysähdyksissä ja lehdistö joutunut yhdysvaltalaisten käsiin. Hän avasi ystäviensä kanssa karikatyyrimyymälän. Pian hän sai työn Roberto Rossellinin elokuvan "Rooma – avoin kaupunki" (1945) yhtenä käsikirjoittajana. Fellini oli kirjoittamassa myös Rossellinin seuraavaa elokuvaa "Paisa – vapauden tuli" (1946) ja ohjasi siitä osan Rossellinin sairastuttua. Miesten yhteistyö kesti useita vuosia, joiden aikana Fellini oli mukana käsikirjoittamassa useita muidenkin italialaisohjaajien elokuvia.
Giorgio Simonelli
Ekonomistiksi valmistunut Simonelli työskenteli aluksi toimittajana ja elokuvakriitikkona. Vuonna 1928 hän toimi ensimmäisen kerran apuohjaajana ja vuonna 1930 hän oli yksi Italian ensimmäisen äänielokuvan, Gennaro Righellin "La canzone dell’amoren" käsikirjoittajista. Vuodesta 1934 lähtien Simonelli työskenteli etupäässä leikkaajana ja vuodesta 1940 komediaelokuvien ohjaajana. Hän työskenteli muun muassa Totòn, Eduardo ja Peppino De Filippon, Alberto Sordin ja Aldo Fabrizin kanssa ja päätti uransa sarjalla koomikkoparin Franco Franchin ja Ciccio Ingrassian elokuvia.