Marie Curie
Curien terveys heikkeni äkisti vuonna 1934. Hän tapasi viimeisen kerran sisarensa pääsiäisenä, ja laboratoriossa hän kävi viimeisen kerran toukokuussa. Lääkärit eivät kyenneet diagnosoimaan, mikä häntä vaivasi, mutta häntä kehotettiin menemään terveyskylpylään Sveitsin rajan tuntumaan. Geneveläiselle asiantuntijalle selvisi, että Curiella oli aplastinen anemia, jossa luuytimet eivät kykene tuottamaan tarpeeksi verisoluja. Curie kuoli Sancellemozin terveyskylpylässä Passyn kylässä perjantaina 6. heinäkuuta 1934. Curie haudattiin kaksi päivää myöhemmin Sceaux’n hautausmaalle aviomiehensä vierelle. 60 vuotta myöhemmin sekä Marie että Pierre Curie haudattiin uudelleen Panthéoniin.
Ristiinnaulitseminen
1950-luvulta lähtien kristittyjen taiteessa esitettyjä ristiinnaulitsemisen kuvauksia alettiin kyseenalaistaa.
Ranskalainen lääkäri Pierre Barbet esitti teorian, että kun koko ruumiin paino riippuu käsien varassa, kuoleman syynä on tukehtuminen. Hän kirjoitti, että tuomitulla olisi suuria vaikeuksia hengittää keuhkojen ja rintakehän lihasten venytyksestä johtuen. Sen vuoksi tuomittu kohottaisi itseään käsiensä avulla ylöspäin, joka aiheuttaisi kipua naulojen haavoihin, tai työntäen itseään ylöspäin jalkojensa avulla, joka taas aiheuttaisi kipua naulattuihin jalkoihin. Nämä liikkeet toistuisivat, kunnes hän ei enää jaksaisi nostaa itseään ja kuolema tulisi nopeasti. Toiset oppineet, kuten Frederick Zugibe, ovat ehdottaneet muita kuolinsyitä. Zugibe laittoi vapaaehtoisia riippumaan kädet 60−70 asteen kulmissa. Testattavat eivät kokeneet vaikeuksia hengittämisessä kokeen aikana, mutta kokivat nopeasti lisääntyvää tuskaa, mikä sopii roomalaiseen tapaan käyttää ristiinnaulitsemista hitaan ja tuskallisen kuoleman aikaansaamiseksi.