Kenttälinkki
Kenttälinkki on suomenkielinen nimitys alkujaan suomen kielessä suuntaradioksi kutsutulle radiojärjestelmälle, jota käytetään puolustusvoimien taistelevissa joukoissa yleensä kerran vuorokaudessa siirrettävänänä radioasemana. Suomen puolustusvoimien ensimmäinen alkujaan suuntaradioksi kutsuttu kenttälinkki oli FM 12/800, jonka tunnukseksi myöhemmin tuli FM 4 T. Kenttäradiolinkissä on radiolähetin ja radiovastaanotin, jotka kutusttiin suomen puhekielellä "Sakuksi" ja puhekanavat yhteen yksillä taajuuksilla lähetettäviksi muuttava kanavointilaite, jota kutsuttiin suomen puhekielellä "Seijaksi". Suomen puolustusvoimissa nimitys "suuntaradio" muuttui "linkkiradioksi" 1970-luvun alkupuolella, kun maassa otettiin käyttöön L. M. Ericssonin valmistama kevyt kenttälinkkiradiojärjestelmä PL-70. Suuntaradio oikeastaan tarkoittaa, ei radioaaltoja suuntaavaa radiolähetintä, vaan radiolähetin-radiovastaanotinta, jossa on suuntaava antenni päinvastoin kuin monissa muissa kenttäradioissa, mm. monissa puheradioissa ja ennen kaikkea sähkötysradiossa, joissa on usein ympäri säteilevä antenni.
VR-3B
VR-3B "Tyko" oli Suomen puolustusvoimien käyttöön otettu prikaatiradio. Tekniikaltaan se oli ruotsalainen 101-kanavainen radio, jota valmistettiin L. M. Ericssonin tehtailla Suomessa 1 800 kappaletta vuosina 1955–1966. VR-3B:n seuraajaksi tykistöradiona tuli vuosina 1969–1972 Neuvostoliitosta toimitettu R-105, joka sai Suomessa tyyppimerkinnät LV 305 ja LV 306. Syy VR-3B "Tyko":n korvaamiseen raskaassa kranaatinheittimistössä ja tykistössä oli sen virtalähdeongelma.