Martti Välikangas
Välikangas vietti lapsuutensa Savonlinnassa ja kirjoitti ylioppilaaksi siellä 1911. Hän valmistui arkkitehdiksi 1917 Teknillisestä korkeakoulusta. Heti valmistumisensa jälkeen hän työskenteli puoli vuotta Parviaisen tehtaiden palveluksessa Ukrainan Jusofkassa (nykyinen Donetsk) suunnitellen standardisoituja asuintaloja. 1917–1918 hän työskenteli AB Brändö Villastadilla avustaen Bertel Jungia Kulosaaren asemakaavoituksessa sekä Gösta Juslénilla. 1918–1920 Sigurd Frosteruksen ja Ole Gripenbergin toimistossa, suunnitellen mm. Stockmannin uuden liikemerkin. 1918–1919 Välikangas toimi Sotasaaliskomiteassa inventoiden itsenäistyneeseen Suomeen jäänyttä Venäjän valtion rakennusomaisuutta (esim. Suomenlinna). Tämä lisäsi hänen kiinnostustaan ja arvostustaan rakennustaiteen historiaan. Vuodesta 1920 alkaen Välikankaalla oli oma arkkitehtitoimisto Helsingissä.
Martti Voutilainen
Novisiaatin aikana Voutilainen opiskeli Le Saulchoirin opistoluostarissa kolme vuotta filosofiaa ja neljä vuotta teologiaa. Voutilainen kertoi, ettei kuullut novisiaatin aikana sanaakaan suomea, ja jotta ei unohtaisi kieltä, hänellä oli tapana lukea omassa huoneessaan ääneen psalmeja. Elinikäiset lupaukset Martti Voutilainen antoi syksyllä 1959 ja seuraavana vuonna hänet vihittiin diakoniksi. Tämän jälkeen Voutilainen tutustui englantilaisten dominikaanien toimintaan Lontoossa ja Oxfordissa. 3.9.1961, Martti Voutilainen vihittiin papiksi Helsingissä, ensimmäisenä katolilaisena pappina reformaation jälkeen. Vihkimys tapahtui Marian kirkossa ja paikalla oli paljon ihmisiä ja median edustajia. Tapahtuma kiinnosti historiallisena merkkihetkenä laajasti suomalaista ja kansainvälistä mediaa. Voutilaisesta kirjoitettiin paljon ja hän sai onnitteluja ympäri maailmaa. Pappisvihkimyksen jälkeen Voutilainen viimeisteli diplomityötään liittyen Johannes Damaskolaisen armonteologiaan. Teologian lisensiaatiksi ja lehtoriksi Voutilainen valmistui syksyllä 1963. Tämän jälkeen alkoi Voutilaisen pastoraalivuosi tutussa Ranskassa, Pariisin lähistöllä sijaitsevassa suuressa seurakunnassa. 
Pastoraalivuoden jälkeen isä Martti palasi Suomeen ja aloitti työskentelemisen Studium Catholicumissa ja muun muassa Academicum Catholicumin toiminnanjohtajana. Dominikaanien kulttuurikeskuksessa isä Martti piti aktiivisesti esitelmäsarjoja ja luentoja erilaisista aiheista. Vuonna 1966 hänet nimitettiin hiippakunnan ekumeeniseksi sihteeriksi. Tehtävä oli Voutilaiselle mieleinen, sillä tehtävässä hän koki voivansa edistää tavoitetta kaikkien osapuolien syventymisessä uskossa. Voutilaisen mukaan yhteinen usko saattaisi jonain päivänä yhdistää ja näin päästäisiin Kristuksen tavoitteeseen opetuslasten yhteydestä. Myöhemmin isä Martista tuli myös Suomen ekumeenisen neuvoston ja sen hallituksen jäsen.
Vuodesta 1969 eteenpäin Voutilainen piti tärkeänä myös teologisia jatkokursseja, joilla hän kävi kesäisin Osnabrückissa. Voutilainen oli saanut novisiaatin aikana tomistisen koulutuksen ja koki tarvetta syventää tuntemustaan erityisesti modernista teologiasta.