Postmodernismi
Postmodernismi on monimerkityksinen ja kiistelty käsite. Eri aloilla ja eri teoreetikoilla moderni ja postmoderni tarkoittavat usein eri asioita. Etuliitteen post- tai jälki- sisältävä käsite postmodernismi tarkoittaa modernismin jälkeen tulevaa aikakautta tai tyyliä. Keskeistä on siis käsitys, että modernismista on siirretty uuteen kauteen. Postmodernismista alettiin keskustella 1960-luvulla Yhdysvalloissa kirjallisuuden tutkimuksessa. 1970-luvulla keskustelu postmodernismista siirtyi arkkitehtuurin ja sitten kuvataiteen aloille. Postmodernista filosofiasta alettiin keskustella 1970- ja 80-luvuilla.
Italialaisen elokuvan historia
Sodan jälkeen syntynyttä uutta tyyliä kutsutaan neorealismiksi. Yleiseen tietoisuuteen tyyli tuli 1945 Rossellinin ohjaaman "Rooma – avoin kaupunki" myötä. Sen dokumentaarisesta otteesta, jälkiäänitetystä ääniraidasta ja improvisaatioon perustuvasta laadusta tuli neorealismin keskeisiä piirteitä. Neorealismi oli osittain aikansa taloudellisen tilanteen tuote, mutta se oli samalla osa Italian kulttuurista muutosta, jonka tarkoituksena oli lakaista pois fasismin jäänteet. Muita merkittäviä neorealistisia elokuvia olivat Viscontin "Maa järisee" (1948) ja Rossellinin "Paisa – vapauden tuli" (1946) ja "Saksa vuonna nolla" (1947). Kolmas merkittävä neorealisti oli Vittorio De Sica, joka työskenteli tyylistä paljon kirjoittaneen käsikirjoittaja Cesare Zavattinin kanssa. De Sican merkittävimpiä elokuvia olivat "Sciuscià – viattomat" (1946), "Polkupyörävaras" (1948) ja "Umberto D. – elämän vanki" (1952).