Kenttälinkki
Kenttälinkki on suomenkielinen nimitys alkujaan suomen kielessä suuntaradioksi kutsutulle radiojärjestelmälle, jota käytetään puolustusvoimien taistelevissa joukoissa yleensä kerran vuorokaudessa siirrettävänänä radioasemana. Suomen puolustusvoimien ensimmäinen alkujaan suuntaradioksi kutsuttu kenttälinkki oli FM 12/800, jonka tunnukseksi myöhemmin tuli FM 4 T. Kenttäradiolinkissä on radiolähetin ja radiovastaanotin, jotka kutusttiin suomen puhekielellä "Sakuksi" ja puhekanavat yhteen yksillä taajuuksilla lähetettäviksi muuttava kanavointilaite, jota kutsuttiin suomen puhekielellä "Seijaksi". Suomen puolustusvoimissa nimitys "suuntaradio" muuttui "linkkiradioksi" 1970-luvun alkupuolella, kun maassa otettiin käyttöön L. M. Ericssonin valmistama kevyt kenttälinkkiradiojärjestelmä PL-70. Suuntaradio oikeastaan tarkoittaa, ei radioaaltoja suuntaavaa radiolähetintä, vaan radiolähetin-radiovastaanotinta, jossa on suuntaava antenni päinvastoin kuin monissa muissa kenttäradioissa, mm. monissa puheradioissa ja ennen kaikkea sähkötysradiossa, joissa on usein ympäri säteilevä antenni.
LV 407
LV 407 on HF-alueen kenttäradio, joka luokitellaan kantamansa perusteella armeijakuntaradioksi. Sen valmistaja oli Southcom (nyk. Loral Terracom) ja radion kaupallinen tuotenimi on SC-130. Radio on ollut muun muassa Yhdysvaltojen merijalkaväen käytössä nimityksellä AN/URC-87. Radio on kannettavaa tyyppiä ja sen taajuusalue on 2 MHz - 12 MHz. Kanavaväli on 1 kHz eli kanavia on 9 999 kappaletta. Radion lähetyslajit ovat A1, A3H ja A3J joko alemmalla sivunauhalla LSB tai ylemmällä sivunauhalla USB. Lähetysteho on keskimäärin 20 W PEP. Kantama on noin 30 km, avaruusaalloilla jopa noin 100 km.