Dreyfusin tapaus
Dreyfusin tapaus () oli Ranskaa vuosina 1894–1906 kuohuttanut oikeustapaus. Sen keskushenkilönä oli Ranskan armeijan yleisesikunnassa palvellut kapteeni Alfred Dreyfus, jonka väitettiin välittäneen saksalaisille sotasalaisuuksia.Kari 2001, s. 342. Dreyfusin tuomitseminen elinkautiseen vankeusrangaistukseen jakoi ranskalaisen yhteiskunnan voimakkaasti tuomion tukijoihin ja Dreyfusin syyttömyyteen uskoviin. Lopulta Dreyfus armahdettiin ja julistettiin syyttömäksi ja oikeaksi vakoojaksi paljastui majuri Marie Charles Ferdinand Walsin-Esterházy.
Paul Déroulède
Dreyfus-oikeudenkäynnin nostattaman kuohunnan aikana Déroulède vastusti jyrkästi Alfred Dreyfusin tuomion kumoamista. Presidentti Félix Fauren hautajaisten aikana 23. helmikuuta 1899 Déroulède yritti saada kenraali Gaudérique Roget’n joukot suorittamaan sotilasvallankaappauksen kolmannen tasavallan kumoamiseksi, mutta yritys epäonnistui. Ensimmäisessä valtiopetosoikeudenkäynnissä Déroulède vapautettiin, mutta hänet vangittiin uudelleen elokuussa 1899 yhdessä André Buffet’n, Jules Guérinin ja eräiden muiden nationalistijohtajien kanssa. Tällä kertaa hänet tuomittiin karkotettavaksi maasta kymmeneksi vuodeksi. Déroulède vietti karkotusvuotensa San Sebastiánissa Espanjassa. Joulukuussa 1905 säädetty yleinen armahduslaki kumosi hänen tuomionsa ja hän pääsi palaamaan Ranskaan.