Entente cordiale
Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasiainministeri Henry Petty-Fitzmauricen ja Ranskan Lontoon suurlähettilään Paul Cambonin 8. huhtikuuta 1904 allekirjoittama julistus ei virallisesti sisältänyt muuta kuin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan Marokkoa, Egyptiä, Siamia (Thaimaata), Madagaskaria, Uusia Hebridejä, Länsi- ja Keski-Afrikkaa sekä Newfoundlandia koskevien erimielisyyksien sopimisen, mutta yhteisymmärrys ja imperialistisen kilpailun lopettaminen Ranskan ja Britannian kesken loi kuitenkin edellytyksen ententeä pidemmälle menevälle yhteistyölle. Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska muodostivat sotilassopimuksen 30. huhtikuuta 1905 ja laivastosopimuksen 16. syyskuuta 1912.
Brittiläinen Kamerun
Brittiläinen Kamerun () oli enemmän tai vähemmän virallisesti Britannian länsiafrikkalainen siirtomaa ensimmäisestä maailmansodasta 1960-luvun alkuun. Belgian, Ranskan ja Britannian joukot valtasivat Saksan keisarikunnalta sen siirtomaan Saksan Kamerunin ja sen laajennusosan Neukamerunin sodan alkuvaiheessa. Versailles’n rauhassa Kamerunista tuli Kansainliiton mandaattialue, jonka suurempi itäosa annettiin Ranskalle ja pienempi kapea länsiosa Britannialle. Britannian osa koostui kandesta osasta, eteläisestä ja pohjoisesta. Pohjoinen osakin oli kaksiosainen siten, että sen keskellä oli pätkä Nigerian ja Ranskan Kamerunin yhteistä rajaa. Nigeria oli myös brittiläinen siirtomaa, jonka kautta Brittiläistä Kamerunia hallittiin. Näin tästä tuli eräänlainen siirtomaan siirtomaa.