Unkarin historia
Työläisten liikehdinnän ja maailmansodan voittajavaltojen paineessa sosiaalidemokraatit päättivät liittoutua vastaperustetun kommunistipuolueen kanssa ja nostivat sen johtajan Béla Kunin suoraan vankilasta valtion johtoon. Yhdistyneet sosiaalidemokraatit ja kommunistit julistivat Unkarin neuvostotasavallaksi 21. maaliskuuta 1919. Tuore neuvostotasavalta joutui kuitenkin pian sotaan Romanian, Serbian, Tšekkoslovakian ja amiraali Horthyn johtamien porvarillisten voimien kanssa. Romanialaiset ja Horthyn joukot marssivat lopulta Budapestiin ja kukistivat neuvostotasavallan 6. elokuuta 1919. Valtionhoitajaksi noussut konservatiivis-aristokraattinen Miklós Horthy hallitsi Unkaria vuoteen 1944.
Otto von Habsburg
Marraskuussa 1916 Otosta tuli tuli Itävallan, Unkarin ja Böömin kruununprinssi, kun hänen isänsä arkkiherttua Kaarle nousi valtaistuimelle. Kuitenkin ensimmäisen maailmansodan lopulla 30. lokakuuta 1918 Itävallan parlamentti valitsi Saksalaiselle Itävallalle uuden kanslerin, ja seuraavana päivänä Unkarissa käynnistyi sosiaalidemokraattien johtama krysanteemivallankumous. Keisari Kaarle I luopui kruunustaan 11. marraskuuta, ja seuraavana päivänä Itävalta julistautui itsenäiseksi tasavallaksi. Unkari seurasi perässä ja julistautui Unkarin demokraattiseksi tasavallaksi 16. marraskuuta 1918. Habsburgien keisariperhe joutui pakenemaan Madeiralle. Vaikka Unkari palautettiinkin monarkiaksi 1. maaliskuuta 1920, Kaarle ei enää koskaan saanut takaisin kruunuaan, vaan amiraali Miklós Horthy hallitsi valtionhoitajana vuoteen 1944 asti.