Budō
Sana "budō" rakentuu japanilaisista sanoista "bu" (sota-, soturi) sekä "dō" (tie, polku). Sananmukaisesti se voidaan siis tulkita "soturin tie". Budō merkitsee sitä kurinalaista soturin tietä, jonka japanilainen taistelija on elämäntavakseen ottanut.Meiji-kauden koittaessa perinteisten bujutsu- ja taistelutaitojen tulevaisuus oli veitsenterällä. Japanin siirtyessä feodaaliajasta nykyaikaan kertarysäyksellä bujutsutaidot koettiin osaltaan tarpeettomiksi ja hallituksen kannalta vaarallisiksikin. Sekä hallituksen sisällä että ulkopuolella valikuttavat kiihkokansalliset ja militaristiset voimat pyrkivät käyttämään hyväkseen vanhojen perinteiden saavutuksia. Toisaalta monisatavuotista perinnettä ei haluttu kadottaa eikä tärvellä. Perinteisissä soturiluokan hyveissä ("bushidō") koettiin olevan kansaa laajemmaltikin jalostava vaikutus.
Bujutsuharjoittelun ydinarvot feodaaliajan Japanissa olivat
Yoshida Kenkō
Kenkōn suhde buddhalaisuuteen oli lähinnä filosofinen. Hänen ajattelulle on leimaa-antava eräänlainen buddhalaisuuden, taolaisuuden, kungfutselaisuuden ja shintolaisuuden synteesi. Kenkō eli 1300-luvun vallanperimyskiistojen ja keisari Go-Daigon restauraatiopyrkimysten poliittisen kuohunnan aikakaudella. Buddhalainen oppi kaiken katoavaisuudesta tarjosi hänelle yhtäältä lohduttavan ajatuksen, että ajan levottomuudet ovat ohimenevä episodi jatkuvassa muutoksessa, toisaalta perustan esteettiselle katsannolle; kauneus on hetkellistä, joten täytyy iloita hetkestä.