Konservatismi
Konservatismi (uuslat. "conservatismus", latinan sanasta "conservare" ’säilyttää’) on poliittinen aatesuuntaus, joka puolustaa perinteitä ja perinteisiä arvoja, vastustaa kumouksellisuutta ja radikalismia ja pyrkii uudistusten maltillisuuteen. Konservatismi syntyi Ranskan suuren vallankumouksen vastavaikutuksena 1700- ja 1800-lukujen vaihteessa ja asettui vastustamaan valistusaikana kehittyneitä liberalismia ja sosialismia. Konservatismi korostaa historiallisen kehityksen tietä syntyneiden yhteiskuntamuotojen arvoa. Jatkuvuuden turvaajina ovat yhteiskunnassa sellaiset laitokset kuin perhe, uskonto ja armeija, jotka takaavat moraalisen järjestyksen. 
Poliittista kirjoa kuvaavavassa vasemmisto-oikeisto-vastakkainasettelussa konservatismi on perinteisesti sijoitettu oikeistoon. Oltuaan alun perin liberalismin ja demokratian oppeja vastustavaa, konservatismi muuttui myöhemmin kapitalismin kannattajaksi. Konservatiivit omaksuivat nationalismin ja kansakunta muodostui konservatismin keskeiseksi yhteisöksi. Taloudellisissa käsityksissään konservatismi korostaa liberalismin tavoin yksityisomistuksen ja vapaan markkinatalouden merkitystä. Konservatiivinen politiikka on hyväksynyt myös maltillisesti toteutetun sosiaalipolitiikan.
Charles Bradlaugh
Bradlaugh valittiin vuonna 1880 Northamptonista radikaalien ehdokkaana parlamentin alahuoneeseen. Häneltä kuitenkin estettiin paikkansa vastaanottaminen, sillä hänen vaatimustaan ei-uskonnollisesta uskollisuudenvakuutuksesta uskonnollisen uskollisuudenvalan sijaan ei hyväksytty, vaikka kyseisen vakuutuksen antaminen oli sallittu kveekareille ja muiden kristillisten suuntausten edustajille. Seuraavan viiden vuoden aikana hänet valittiin parlamenttiin kolmesti uudelleen, ja vaikka hän oli nyt valmis vannomaan uskollisuudenvalan, se kiellettiin häneltä joka kerralla koska hän oli tunnettu ateisti. Bradlaugh yritti useita kertoja saapua parlamenttiin, mutta hänet poistettiin sieltä joka kerta ja heinäkuussa 1880 hänet jopa vangittiin lyhyeksi aikaa. Häntä tukevaan adressiin kerättiin vuonna 1882 yli 240 000 nimeä, mutta parlamentti ei taipunut. Varsinkin Konservatiivipuolue vastusti jyrkästi hänen tuloaan parlamenttiin. Vapaamielinen pääministeri William Gladstone oli valmis muuttamaan lainsäädäntöä Bradlaugh’n eduksi, mutta ei saanut parlamentin enemmistöä esitysten taakse. Alahuoneen uusi puhemies Arthur Peel salli lopulta tammikuussa 1886 omalla vastuullaan Bradlaugh’n vannoa valan ja vastaanottaa parlamenttipaikkansa. Prosessin aikana yleinen mielipide oli kääntynyt hänen puolelleen. Vuonna 1888 Bradlaugh sai ajettua läpi lain, jonka mukaan vapaa-ajattelijat saisivat vastaisuudessa korvata uskollisuudenvalan pelkällä vakuutuksella. Muuten hän osoittautui parlamentissa melko konservatiiviseksi edustajaksi ja esiintyi sosialismin vastustajana. Bradlaugh jatkoi alahuoneen jäsenenä kuolemaansa asti.