Skitsofrenia
Nykyisen tietämyksen mukaan geeniperimä tai keskushermoston varhaiskehityksen häiriö luovat skitsofrenian sairastumisalttiuden, ja sisäiset tai ulkoiset stressitekijät, kuten stressi, elämänkriisi, trauma tai päihteiden käyttö, laukaisevat sairastumisen. Toiset näkemykset korostavatkin häiriön biologista ja toiset psykososiaalista ulottuvuutta. Vaikka nykyinen valtavirtapsykiatria korostaa häiriön ruumiillista puolta, esimerkiksi psykoosien hoidossa tehokkaaksi osoittautuneessa avoimen dialogin mallissa psykoottisten oireiden ymmärretään juontuvan lähtökohtaisesti sosiaalisen vuorovaikutuksen ongelmista. Alueella jossa avoimen dialogin hoitomallia on käytetty, skitsofrenian esiintyvyys onkin laskenut kymmenesosaan 20 vuodessa. Tätä on selitetty hoitokulttuurilla, joka estää psykoosioireiden kroonistumisen.
Kyttyräselkäisyys
Scheuermannin taudissa selkärangan nikamat kasvavat kiilamaiseen muotoon normaalin tiiliskivimäisen sijaan, mikä johtaa rintarangan kaartumiseen taaksepäin ja kyttyräselkäisyyteen. Tauti ilmenee murrosiän kasvuvaiheen aikana ja on yleisempää miespuolisen kuin naispuolisen väestön keskuudessa. Scheuermannin tautia pidetään perinnöllisenä, koska erityisesti sen äärimmäisten muotojen on havaittu esiintyvän suvuittain, vaikkei taudin puhkeamiseen vaikuttavaa geeniä olekaan löydetty. Lääketieteellisen kirjallisuuden mukaan Scheuermannin tautia esiintyy jossain muodossa 1–8 %:lla väestöstä. Vakavin ja näkyvin Scheuermannin taudin aste on ns. hyperkyfoosi, jossa selkäranka voi kaareutua jopa päälle sadan asteen. Esteettisten ja psykologisten haittojen lisäksi hyperkyfoosi on lähes aina kivulias ja voi johtaa alaraajojen halvaantumiseen, kun pitkälle kehittynyt kyfoosi alkaa venyttää selkäydintä. Hyperkyfoosia esiintyy noin yhdellä nuorella tuhannesta.