Vuosien 1917–1923 vallankumoukset
Mihály Károlyi oli perustanut Unkarin demokraattisen tasavallan niin sanotun krysanteemivallankumouksen aikana. Maaliskuussa 1919 tapahtui uusi vallankumous, jonka seurauksena perustettiin Unkarin neuvostotasavalta. Unkarin neuvostotasavalta lakkasi olemasta Romanialaismiehityksen jälkeen.
Ferenc Deák
Vuonna 1854 Deák myi maaomaisuutensa ja asettui asumaan Pestiin. Hänestä tuli jälleen maltillisia keinoja ja passiivista vastarintaa kannattaneen kansallisen liikkeen johtohahmo. Unkarin valtiopäivät kutsuttiin uudelleen koolle vuonna 1861, mutta ne hajotettiin jo saman vuoden syyskuussa, koska edustajat olivat Deákin ja Gyula Andrássyn johdolla esittäneet keisarille adressin, jossa vaadittiin vuoden 1848 huhtikuun lakien tunnustamista. Valtakunnan ongelmien kasaantuessa keisari Frans Joosef I kuitenkin taipui vähitellen kannattamaan sovintoa unkarilaisten kanssa. Valtiopäivät kutsuttiin jälleen koolle vuonna 1865 sen jälkeen kun Deák oli keisarille osoitetussa avoimessa kirjeessä vakuuttanut Unkarin pysyvän rauhallisena, jos sen historialliset oikeudet tunnustettaisiin. Itävallalle tappiollisen vuoden 1866 sodan jälkeen Déak asettui vastustamaan Unkarin radikaalien nationalistien vaatimuksia tilanteen hyödyntämisestä valtakunnan hajottamiseksi, ja hän sai Unkarin valtiopäivien enemmistön tukemaan ehdottamaansa maltillisempaa ratkaisua, tasapuolisen sopimuksen neuvottelua Itävallan johdon kanssa. Deák toimi sekä julkisesti että yksityisesti Unkarin tosiasiallisena edustajana valmisteluissa ja neuvotteluissa, jotka johtivat vuonna 1867 "Ausgleichin" eli Itävalta-Unkarin kompromissin solmimiseen. Hän auttoi myös sopimuksen lopullisessa läpiviemisessä Unkarin valtiopäivillä. Deákin kannattajat muodostivat tässä vaiheessa niin sanotun Deák-puolueen. Deák itse vetäytyi pian julkisesta elämästä heikkenevän terveytensä vuoksi.