Kalevala
Niin sanottu "Uusi Kalevala", jota useimmiten kutsutaan pelkäksi "Kalevalaksi", valmistui vuonna 1849. Se sisältää 50 runoa ja 22 795 säettä. Se oli vielä aiempia versioita enemmän Lönnrotin oma luomus. Lönnrot ei enää "Uutta Kalevalaa" rakentaessaan uskonut, että runoja voitaisiin palauttaa alkuperäiseen muotoonsa. Hän tunsi tässä vaiheessa osaavansa runot paremmin kuin runonlaulajat, joten hän yhdisteli runoja ja niiden aiheita oman näkemyksensä mukaan.
Timo Heikkilä
Kalevalan kertomuksessa maailma syntyi linnun munasta, mutta alkuperäisiin kansanrunoihin viitaten Heikkilä esittää, että maailman syntyä edelsi jumal-olentojen yhteenotto. Joidenkin kansanrunojen mukaan aluksi äitijumalatar Iro-neito synnytti kolme poikaa. Yksi poika, Ilmarinen, jäi paikalleen, Heikkilän mukaan alku-Logokseen aurinkoon, kun taas Väinämöinen ja Joukahainen lähtivät yhdessä kulkemaan ”Tietä”. Veljekset alkoivat kuitenkin kulkea erilleen ja joutuivat vastatusten. Näin kuvataan kuinka pimeän Pohjolan langennut jumalolento Joukahainen kääntyi vastustamaan Väinämöistä. Väinämöinen lauloi Joukahaisen suohon, jonka jälkeen katkeroitunut Joukahainen kosti ampumalla Väinämöisen mereen. Väinämöinen ajelehti meressä, kunnes Sotka-lintu muni hänen polvelleen. Munat särkyivät, ja niistä syntyi maailma. Heikkilä esittää Väinämöisen ja Joukahaisen välisen taistelun saaneen alkuun maailmansynnyn, ja että tuo taistelu yhäkin on käynnissä, ja vastavoimien dynamiikallaan pitää yllä maailman olemassaoloa. Näin tuo Kilpalaulannan Väinämöisen ja Joukahaisen yhteisvoima vertautuu sähköön, sen + ja - napoihin.