Paksusuolen syöpä
Paksusuolen syöpä () on ruoansulatuskanavan loppuosassa, umpisuolen (caecum), koolonin tai peräsuolen alueella esiintyvä pahanlaatuinen kasvain. Tavallisin muoto on limakalvosta kehittyvä rauhassolusyöpä eli adenokarsinooma (). Harvinaisia paksusuolisyövän muotoja ovat pahanlaatuinen (maligni) karsinoidikasvain ja lymfooma. Paksusuolen karsinooma on länsimaissa kolmanneksi yleisin ja toiseksi eniten kuolemia aiheuttava syöpä. Suomessa siihen sairastuu 2 000–2 500 henkilöä ja kuolee noin 1 000 henkilöä joka vuosi. Sen ajatellaan useimmiten syntyvän ruoansulatuskanavan seinämässä olevista niin sanotuista adenoomapolyypeistä. Ne ovat hyvänlaatuisia, nyppylämäisiä, varrellisia tai sienimäisiä muodostumia, jotka kuitenkin voivat vuosien kuluessa muuttua syöväksi. Tyypillinen paksusuolisyövän hoito on leikkaus, jossa osa paksusuolta poistetaan. Peräsuolen alaosan syövän leikkauksessa voidaan joutua uhraamaan peräaukko ja tekemään suoliavanne. Tietyissä tapauksissa hoitoa jatketaan kemoterapian keinoin.
Liuotinainesairaus
Liuotinainesairaus eli toksinen enkefalopatia on keskushermoston degeneratiivinen tila, joka voi johtua pitkäaikaisesta altistumisesta liuottimille. Sairaus on tunnettu työperäisen altistumisen seurauksena. Työperäinen altistuminen on kuitenkin vähentynyt teknisten parannusten, työhygieenisten ja työsuojelullisten toimenpiteiden seurauksena. Silti tapauksia diagnosoidaan yhä viidestä kymmeneen joka vuosi.
Altistumisen kannalta keskeisiä orgaanisia liuottimia ovat bentseeni ja sen johdokset tolueeni, ksyleeni, styreeni (vinyyli-bentseeni) ja etyylibentseeni. Useat ketonit ja aldehydit sekä klooratut hiilivedyt, kuten tri- ja tetrakloorietaani ja -eteeni, lamaavat suurina pitoisuuksina keskushermostoa ja aiheuttavat anestesian kaltaisen keskushermoston lamaantumisen ja lopulta hengityksen pysähdyksen ja kuoleman. Vähäisemmät pitoisuudet heikentävät valppautta ja henkistä suorituskykyä ja aiheuttavat muutoksia aivosähkökäyrässä.