Federico Fellini
Yhdysvaltalaisjoukkojen vapauttaessa Rooman toisen maailmansodan lopulla 1944 Fellini ei aluksi löytänyt enää mediatöitä, sillä Italian elokuvateollisuus oli pysähdyksissä ja lehdistö joutunut yhdysvaltalaisten käsiin. Hän avasi ystäviensä kanssa karikatyyrimyymälän. Pian hän sai työn Roberto Rossellinin elokuvan "Rooma – avoin kaupunki" (1945) yhtenä käsikirjoittajana. Fellini oli kirjoittamassa myös Rossellinin seuraavaa elokuvaa "Paisa – vapauden tuli" (1946) ja ohjasi siitä osan Rossellinin sairastuttua. Miesten yhteistyö kesti useita vuosia, joiden aikana Fellini oli mukana käsikirjoittamassa useita muidenkin italialaisohjaajien elokuvia.
Carlo Rustichelli
Rustichelli opiskeli pianonsoittoa Bolognassa ja säveltämistä Santa Cecilian akatemiassa Roomassa. 1930- ja 1940-luvuilla hän teki etupäässä teatteri- ja oopperamusiikkia. Rustichellin ensimmäinen elokuva oli Mario Bonnardin "Papà per una notte" (1939), mutta laajempaa mainetta hän saavutti musiikillaan Pietro Germin elokuvaan "Tappava suudelma" ("Gioventù perduta", 1947). Rustichelli teki musiikkia mitä erilaisimpia lajityyppejä edustaviin elokuviin. Hän sai Nastro d’argento -palkinnon sävellyksistään Germin "Variksenpelättimeen" ("L’uomo di paglia", 1958) ja Mario Monicellin elokuvaan "L’armata Brancaleone" (1966).