Manuaaliset reikäkortit
Reikäkorttihistorian voi sanoa alkaneen Joseph Marie Jacquardin (1752-1834) keksinnöstä. Hän kehitti 1800-luvun alussa ensimmäisenä teollisena pidetyn reikäkorttikoneen, kutomakoneen. Keksinnön ideana Jacquardin kutomakoneessa oli käyttää rei’itettyjä kortteja kuvioiden tekemiseen kankaalle tekniikan avulla, tähän saakka kaikki oli tehty käsin. Rei’itetyt kortit ohjasivat loimilankojen asentoja ja näin pystyttiin eri korttiyhdistelmien avulla luomaan erilaisia kuvioita kankaille automatisoidusti. Jacquardin avoin reikä/suljettu reikä mekanismi, jolla kuvioita luotiin, oli ensimmäinen ohjelmoitu binäärijärjestelmä, jonka tekniikka on nähtävissä tietokoneissa vuosisata hänen keksintönsä jälkeen. Hänen keksintönsä käyttää rei’itettyjä kortteja on ollut tietokoneen lisäksi innoittajana myös monille muille keksinnöille.
Reiki
Mikao Usui suunnitteli reikimenetelmälle kolme eri tasoa eli astetta (japaniksi "Shoden", "Okuden" ja "Shinpiden"), joista kolmas aste on opettaja-aste. Hän myös suunnitteli koulutukseen liittyvät initaatioprosessit, "viritykset". Yksi Usuin 20 opettajaoppilaasta, lääkärin koulutuksen saanut Chujiro Hayashi, kehitti menetelmään erityiset niin sanotut käsien hoitoasennot erilaisten terveydellisten ongelmien hoitoa varten . Länteen reiki saapui Hayashin oppilaan Hawayo Takatan (1900–1980) mukana vuonna 1938, ja hänen opettajaoppilaansa levittivät sitä eteenpäin 1980-luvun alusta lähtien. Itse länsimaisen kasvatuksen saanut Takata muokkasi huomattavasti reikin opetusta länsimaisille ihmisille helpommin omaksuttavaan suuntaan. Nykyisin on olemassa Usui Shiki Ryoho -menetelmän lisäksi monia muunnoksia joiden sisältö saattaa huomattavastikin poiketa Usuin menetelmästä.