Gibraltarin valtaus
Hyökkääjien tappiot olivat olleet kohtalaisen suuret; kuolleina menetettiin kaksi upseeria ja 57 sotilasta, sekä haavoittuneina kahdeksan upseeria ja 217 sotilasta. HesseDarmstadin ruhtinas nimitettiin Gibraltarin kuvernööriksi ja hänelle jätettiin kaikki liikenevät sotilaat. Paikalliset siviilit saivat päättää joko lähtevänsä tai jäävänsä, jääville taattiin samat oikeudet kuin heillä oli ollut Kaarle II:n kaudella. Lähtevät saivat ottaa mukaansa omistuksensa. Espanjalaiset yrittivät vielä myöhemmin epäonnistuneesti vallata alueen takaisin. Viimeinen hyökkäys tehtiin vuoden 1705 maaliskuussa. Vuonna 1713 solmittu Utrechtin sopimus tunnusti Felipen Espanjan kuninkaaksi, mutta toisaalta Espanja joutui luovuttamaan Gibraltarin ja Minorcan. Espanja yritti vielä myöhemmin vallata epäonnistuneesti Gibraltarin niin sanotun suuren piirityksen avulla, mutta tämäkin yritys epäonnistui ja jäi viimeiseksi Espanjan sotilaallisista yrityksistä vallata Gibraltar.
Grotskan taistelu
Historiankirjoituksessa esiintyvät arviot Itävallan kokonaistappioista liikkuvat yleensä 2000-3500 kaatuneen ja 2500-7000 haavoittuneen välillä. Itävallan taistelun jälkeen tekemän kartoituksen mukaan ratsuväki menetti 1343 kaatuneina ja 806 haavoittuneina, ja jalkaväki 1176 kaatuneina ja 2150 haavoittuneina. Laskelman mukaan yhteistappioiksi tuli 2519 kaatunutta ja 2956 haavoittunutta. John Lindsayn esittämän laskelman mukaan kaatuneita oli 4 kenraalia, 118 upseeria, 174 aliupseeria ja 2930 sotamiestä eli yhteensä neljä kenraalia ja 3222 miestä. Hänen vuonna 1753 ilmestyneissä muistelmissaan summaksi on painettu kuitenkin 2222, joka on tuhat vähemmän kuin lueteltujen kaatuneiden yhteenlaskettu summa. Paino- tai kirjoitusvirheestä johtuva numero toistuu yhä joissakin nykyajan teoksissa. Lindsayn mukaan haavoittuneisiin kuului 4 kenraalia, 205 upseeria, 285 aliupseeria ja 2461 sotamiestä. Lisäksi kadonneita tai vangiksi jääneitä oli 296 miestä.