Kirjallisuuden henkilöhahmo
1900-luvun kirjallinen suuntaus, modernismi, alkoi horjuttaa realismin perinteen asemaa. Modernismin on kuitenkin yleensä katsottu jatkavan samaa perinnettä kuin realismikin ja ainoastaan vievän sitä hiukan pidemmälle. Modernismiin kuuluu vahvasti henkilöhahmon mielen liikkeiden kuvailu toiminnan sijasta. Tajunnanvirtatekniikka tai sisäinen monologi ovat modernismille tyypillisiä kerronnan tapoja, joissa henkilöhahmon ja kertojan tekstit saattavat sekoittua ja henkilöhahmon rajat hämärtyä. Tämä ei kuitenkaan kumoa oletusta, että kerronta pyrkii kuvaamaan henkilön yksilöllisenä toimijana ja sisäisesti ristiriitaisena kokijana.
Georges Petit
Michael C. FitzGerald kirjoittaa teoksessaan "The Making of Modernism", että "1890-luvulla [Petit oli] vienyt useita impressionisteja heidän alkuperäiseltä kauppiaaltaan Durand-Ruelilta, ja hänellä oli esillä sellaisia merkittäviä teoksia kuin Monet'n "Aamu Seinellä" ja Normandian rannikon sarja. Pariisin taidemaailman läpikotaisin tunteneen Émile Zolan mukaan Petit oli kauppiaiden "apoteoosi", kun impressionismin markkinat laajenivat ja kauppaiden välinen kilpailu kiristyi".