Rokotus
Bakteerirokotteen kehitti ensimmäisenä ranskalainen Louis Pasteur, joka oli eristänyt kanakoleraa aiheuttavan bakteerin vuonna 1879. Palattuaan kesälomalta hän jatkoi kanojen käsittelyä, mutta huomasi pian, että viljelmä ei enää aiheuttanutkaan kanakoleraa. Hän kasvatti uuden viljelmän, ja käsitteli kanat uudelleen, mutta ne eivät vieläkään sairastuneet. Onneksi Pasteur ymmärsi havaintonsa merkittävyyden. Seuraavat vuodet hän työskenteli tarmokkaasti heikentääkseen muitakin taudinaiheuttajabakteereja. Tämän työn tuloksena hän kehitti rokotteen pernaruttoa ja vesikauhua vastaan.
Kurkkumätä
Diphtheriaan on olemassa rokote, jonka kehitti von Behring. Hän sai tästä fysiologian ja lääketieteen Nobelin rauhanpalkinnon 1901. Rokote koostuu modifioidusta eli muokatusta bakteriaalisesta toksiinista, joka indusoi suojaavaa igG-tyypin antitoksiinin vasta-aineita. Kurkkumätää vastaan oleva rokote on yhdistelmärokotteessa sekä jäykkäkouristusta että hinkuyskää vastaan ja se on ollut osana maailman terveysjärjestön WHO:n laajennettua immunisaatio ohjelmaa vuodesta 1974 . Tulehduksen hoitona käytetään suoraan antitoksiinia sisältävää injektiota sekä penisilliini tai makrolidi antibiootteja. Antibioottien käytön tarkoitus on kuitenkin lähinnä estää Streptokokki A:n leviämistä potilaaseen sekä ympäristöön .