Kreikkalainen mytologia
Suullisena perimätietona eläneet kreikkalaiset tarut ovat säilyneet antiikin kirjallisuudessa. Kreikkalaista mytologiaa on pystytty selvittämään useiden alkuperäislähteiden avulla. Näihin kuuluvat ennen kaikkea:Kreikkalainen kirjallisuus sai alkunsa 700-luvulla eaa. eeppisestä runoudesta, jonka tunnetuimmat teokset ovat Homeroksen nimiin laitetut eepokset "Ilias" ja "Odysseia". Jumalmyyteillä oli eeppisessä runoudessa aina keskeinen sija, sillä ne toimivat eeposten ydinaineistona, mutta silti eepoksissa ei ollut kyse ensi sijassa myyttirunoudesta eikä uskonnollisesta runoudesta. Homeroksesta itsestään ei tiedetä paljoakaan, ja tutkivat ovat erimielisiä tämän roolista eeposten synnyssä. Homeroksen teoksista tuli joka tapauksessa ajan kuluessa merkittävimpiä kreikkalaisen taruston yhdenmukaistajia.
Khaos
Khaos tai kaaos ( “ammottava tyhjyys”) on kreikkalaisessa mytologiassa olemassaolon alkutila, tyhjyys tai avaruus, johon kaikki luotiin. Hesiodos kertoo, että Khaoksesta syntyivät positiiviset voimat Gaia ja Eros sekä negatiiviset voimat Nyks, Erebos ja myös Tartaros. Näistä alkuvoimista syntyivät puolestaan Aither (Ilma), Hemera (Päivä) ja Uranos (Taivas). Useimpien antiikin kirjoittajien näkemysten mukaan Kaaos oli tyhjyys, josta kaikki sai alkunsa tai tila, missä kaikki asiat olivat olemassa sekavassa ja epämääräisessä muodossa, ennen kuin ne saivat hahmon. Ovidius kutsui Kaaosta sekavaksi ja muodottomaksi alkukantaiseksi ainekseksi, ja antiikin myöhempinä aikoina vakiintui käsitys siitä, että Kaaos oli hahmoton alkutila, josta universumi kehittyi Kosmokseksi, järjestyneeksi maailmaksi.