Uskonto Suomessa
Ennen kristinuskon leviämistä Suomessa harjoitettiin kotoperäisiä alkuperäisuskontoja, joita kutsutaan suomalaiseksi muinaisuskoksi. Kristinuskoa alkoivat vallanpitäjät levittää Suomeen 1100-luvulla ja muinaisuskon harjoittaminen kiellettiin.
Ortodoksinen kirkko
Kristillisyys oli keskeinen osa Itä-Rooman eli Bysantin valtakunnan kulttuuria ja yhteiskuntaa, ja kirkko oli Bysantin keisarikunnan vaikutusvaltaisimpia toimijoita. Keisarikunnassa ei tehty selvää rajaa valtion ja kirkon välillä. Kirkon ja valtion suhdetta kuvattiin sopusoinnuksi eli ”sinfoniaksi” tai ”harmoniaksi”. Kirkko muuttui vähitellen keisarin kirkoksi, ja keisarilla oli merkittävä rooli kirkkopolitiikassa ja myös opillisissa kysymyksissä. Kirkko ja valtio näkivät itsensä "ortodoksian" eli oikeaoppisen kristillisen uskon puolustajina.