Kirjallisuuden henkilöhahmo
1900-luvun kirjallinen suuntaus, modernismi, alkoi horjuttaa realismin perinteen asemaa. Modernismin on kuitenkin yleensä katsottu jatkavan samaa perinnettä kuin realismikin ja ainoastaan vievän sitä hiukan pidemmälle. Modernismiin kuuluu vahvasti henkilöhahmon mielen liikkeiden kuvailu toiminnan sijasta. Tajunnanvirtatekniikka tai sisäinen monologi ovat modernismille tyypillisiä kerronnan tapoja, joissa henkilöhahmon ja kertojan tekstit saattavat sekoittua ja henkilöhahmon rajat hämärtyä. Tämä ei kuitenkaan kumoa oletusta, että kerronta pyrkii kuvaamaan henkilön yksilöllisenä toimijana ja sisäisesti ristiriitaisena kokijana.
Tyyli
Kasvanut tietoisuus tyyleistä johti käytännön sovellutuksiin kertaustyyleinä sisustustaiteessa ja arkkitehtuurissa. 1800-luvun lopussa tyylistä tuli yleinen tulkintametodi, joka kattoi kaikki tietyn aikakauden ja alueen taiteet ja joskus jopa kaikki kulttuurin alueet. Muun muassa Alois Rieglin (1858-1905) ja Heinrich Wölfflinin (1864–1945) vastakohtiin perustuvat tyylitunnusmerkit viittasivat teoksen muoto-ominaisuuksiin. Vapautuminen normatiivisista makukäsityksistä tapahtui samaan aikaan modernismin, modernin arkkitehtuurin ja abstraktin taiteen esiintulon kanssa.