Markian Popov
Popov aloitti sotilasuransa nuorena Venäjän sisällissodassa. Sodan jälkeen hän opiskeli Neuvostoliiton sotilaskouluissa ja eteni urallaan verrattain nopeasti. Hän oli kenraaliluutnantti ja Leningradin sotilaspiirin komentaja, kun Saksa hyökkäsi Neuvostoliittoon kesällä 1941. Popov osallistui useiden ratkaisevien taisteluiden johtoon toisen maailmansodan aikana. Hänet ylennettiin puna-armeijan toiseksi korkeimpaan armeijakenraalin sotilasarvoon 1943. Hän ei kuitenkaan nauttinut Stalinin luottamuksesta, minkä vuoksi hänen uransa oli epätasainen hänen pätevyydestään huolimatta. Hänet alennettiin sodan lopulla epäonnistuneen Riian valtausyrityksen jälkeen. Häntä väheksyttiin sodanjälkeisessä neuvostoliittolaisessa historiankirjoituksessa. Hänen maineensa ja arvonsa palautettiin vasta Stalinin kuoltua ja Nikita Hruštšovin noustua valtaan. Hruštšov ja Popov olivat tehneet yhteistyötä Stalingradin taistelun aikana, ja hänen uransa lähti uuteen nousuun 1954. Popov kuoli tapaturmaisesti Moskovassa 1969.
Pjotr Sokolov
Toisen maailmansodan jälkeen Neuvostoliiton tiedustelupalvelu yritti vangita Sokolovin, mutta hän pystyi pakenemaan Ruotsiin. Suomen solmittua välirauhan syyskuussa 1944, Sokolov muutti salaa pohjoisen kautta Ruotsiin, Sokolov oli yksi etsittyjen joukossa SMERŠ:n ja Ždanovin valvontakomission luetteloissa. Hän asettui Enköpingiin, jossa hän työskenteli paikallisessa urheiluseurassa. Hänen vaimonsa oli ruotsalainen Yutte Salin. Avioliitosta syntyi kaksi poikaa. Sokolov kuoli vuonna 1971 aivokasvaimeen. Hänet on haudattu paikalliselle Pyhän Olavin hautausmaalle, nimellä Paul Sahlin.