Guldhøj
Hautakumpua tutkivat vuonna 1891 V. Boye ja H. Petersen apunaan joukko työmiehiä. Työ tehtiin ripeästi ja paikalle ei palattu enää jatkotutkimuksia varten. Kyseessä oli ensimmäinen tammiarkkuhautaukseen liittyvä arkeologinen kaivaus, joka dokumentoitiin siksi myös valokuvin. Kolmesta tammiarkusta on suoritettu dendrokronologinen analyysi, jonka avulla on arvioitu tammipuiden kaatamisvuodet. Ensimmäinen analyysi tehtiin arkuille B ja C vuonna 1975, ja toisella kertaa se tehtiin arkuille A ja C vuonna 2011.
Tammi
Tammivyöhyke on toinen alue Suomessa, jota ei lueta kuuluvaksi taigaan. Toisen ääripään muodostavat tunturilapin tunturikoivikot. Tammivyöhykkeellä kasvillisuus on jo liian rehevää ja eteläisiä piirteitä täynnä, jotta se voitaisiin sijoittaa taiga-tittelin alle. Tästä huolimatta Suomen tammivyöhykkeen metsät ovat voimakkaasti havupuuvaltaisia, joten se voidaan Suomen osalta lukea vielä havumetsäalueeseen, vaikkei se olekaan enää varsinaista pohjoista boreaalista taigaa. Suomen tammivyöhyke on tammen esiintymisen äärialuetta, ja saanut siitä nimensä.