Kauvatsan kahakka
Kauvatsan kahakka oli 31. tammikuuta 1918 käyty Suomen sisällissodan taistelu, joka syntyi kun Kokemäen ja Huittisten seudun suojeluskuntalaiset yrittivät vallata Kauvatsalla sijainneen venäläisen varuskunnan. Hyökkäys kuitenkin epäonnistui, ja lopulta suojeluskuntalaiset joutuivat vetäytymään Pohjois-Satakuntaan.
Keravan taistelu
Välillisesti taistelulla oli suurempaa merkitystä. J. O. Hannula on arvioinut, että Keravan taistelulla oli ”välillisesti suorastaan ratkaiseva vaikutus sodan kulkuun”. Punaisten yleisesikunnan mieliala oli hermostunut. Mannerheimin joukot etenivät voittoisasti ja Etelä-Suomen valkoiset vaikuttivat valmistautuvan hyökkäykseen. Luultiin, että Helsingissäkin olisi merkittäviä joukkoja. Saadessaan tietää hyökkäyksestä Keravalla punaisten johto oletti aluksi, että Helsinkiin kohdistuu suuri hyökkäys. Taistelun päätyttyäkin Itä-Uudenmaan suojeluskuntia pidettiin vakavana välittömänä uhkana. Punaisten yleisesikunta aloitti suuren hyökkäyksen Keravalta ja Malmilta Porvooseen sekä Kotkasta ja Kouvolasta Loviisaan. Järvenpäästä ja Lahdesta lähettiin joukkoja sulkemaan valkoisilta teitä pohjoiseen. Hannulan arvion mukaan hyökkäys sitoi 4 000 punaisten parhaita miehiä sotatoimiin, jotka olivat tosiasiallisesti toisarvoisia, samanaikaisesti, kun päärintaman taistelut olivat ”hiuskarvan varassa”. Hannula piti Keravan hyökkäystä tehokkaana, joskin tahattomana harhautuksena. Juha-Pekka Tikan arvion mukaan ”Keravan taistelu oli sohaisu ampiaispesään, joka pelästytti pääkaupungin valtaan tulleen kapinajohdon perusteelli­sesti”. Tikan mukaan punaiset sitoivat vastahyökkäykseensä ”eri arvioiden mukaan joko 2 300 tai 3 500–4 000” miestä.