Ensimmäinen ristiretki
Ensimmäinen ristiretki koostui oikeastaan kahdesta retkestä. Tavallisten talonpoikien joukko lähti matkaan vuoden 1096 keväällä puoli vuotta ennen varsinaista ristiretkiarmeijaa. Kansan ristiretkeksi kutsuttu tapahtuma päättyi lähes kaikkien talonpoikien kuolemaan. Ristiretkiarmeija onnistui päämääränsä saavuttamisessa paremmin. Ristiretken seurauksena Jerusalem siirtyi kristittyjen hallintaan ja Palestiinan alueelle perustettiin useita ristiretkivaltioita. Lisäksi Pyhälle maalle matkaavia pyhiinvaeltajia suojelemaan perustettiin ritarikuntia. Niistä tunnetuin on Temppeliherrain ritarikunta.
Ristiretket
Paavi Gregorius VIII:n vedottua useisiin eurooppalaisiin ruhtinaisiin nämä aloittivat 1180-luvun lopussa kolmannen ristiretken. Pyhälle maalle suuntasivat kolmen kuninkaan armeijat: Pyhän saksalais-roomalaisen keisarikunnan joukot Fredrik I Barbarossan johdolla, Ranskan armeija Filip II Augustin johtamina ja englantilaiset joukot kuninkaansa Rikhard I Leijonamielen käskyvallassa. Keisari Fredrik Barbarossa kuitenkin hukkui saavutettuaan voiton seldžukeista. Tästä huolimatta hänen joukkonsa jatkoivat matkaa Akkon kaupunkiin saakka, minne Rikhard I ja Filip II olivat jo ehtineet.