Edmund Husserl
Husserlin fenomenologian lähtökohta kiteytyy hänen iskulauseeseensa "zu den Sachen Selbst" eli "asioihin itseensä". Tämän mukaan fenomenologisessa tutkimuksessa suoritetaan ensin "epokhe" eli sulkeistetaan kaikki ennakko-oletukset, jotka kohdistuvat tutkittavaan objektiin. Tällaisia ovat kaikki ennakkotietomme ja ennakkoasenteemme, jotka ilmiöön liittyvät. Husserl pyrki siis filosofiassa eroon luonnollisesta asenteesta samantapaiseen puhtaaseen lähtökohtaan kuin René Descartes vuosisatoja häntä ennen. Taustalla on varman eli "apodiktisen" perustan löytäminen tiedolle. Husserlin mukaan ei-filosofinen luonnollinen asenne on teoreettinen asenne, joka ylittää apodiktisen tiedon rajan ja on nähtävissä myös tieteissä. Tähän ajatukseen perustuu hänen fenomenologinen tiedekritiikkinsä.
Fenomenalismi
1800-luvun loppupuolella Ernst Mach muotoili vielä äärimmäisemmän fenomenalismin muodon, jota myöhemmin kehittivät Bertrand Russell ja loogiset empiristit. Mach hylkäsi Jumalan olemassaolon ja kielsi myös sen, että fenomeenit olisivat subjektien mielen tai tietoisuuden kokemaa aistidataa. Sen sijaan aisti-ilmiöt olivat Machin mukaan ”puhdasta dataa”, jonka olemassaolo tuli nähdä kaikkea henkisen ja fysikaalisen kategorioiden välille tehtävää erottelua edeltäväksi. Näin Mach oli se, joka muotoili fenomenalismin ydinajatuksen ja sen ajatuksen, joka erottaa fenomenalismin kimpputeoriasta: oliot ovat aistinsisällöstä muodostettuja loogisia konstruktiota.