Salamasota
Salamasota (, ) tarkoittaa nopeaa puolustuslinjojen läpi suunnattavaa hyökkäystä vihollisen taistelevien yksikköjen lamauttamiseksi. Hyökkäystä kuvaa sen raivokkuus, yllätyksellisyys ja aselajien saumaton yhteistyö. Salamasodan periaatteen esitti ensimmäisenä englantilainen kenraali J.F.C. Fuller, ja sitä sovellettiin ensimmäisen kerran Amiensin taistelussa 1918. Salamasodan teorian kehittivät lopulliseen muotoonsa saksalaiset sotateoreetikot ja sodanjohtajat ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1900-luvun alkupuolella. Teoria pohjautui kuuluisan sotateoreetikon Carl von Clausewitzin teoksessaan "Sodankäynnistä" ("Vom Kriege") 1800-luvun puolivälissä esittämiin ”vallankumouksellisiin” käsityksiin esimerkiksi ratsuväen käytöstä. Panssarivaunuja voidaan pitää 1900-luvun vastineena ratsuväelle niin käyttötarkoitukseltaan kuin toimenkuvaltaankin. Myöhemmin osan nopean iskukyvyn voimasta ovat korvanneet toisessa maailmansodassa maataistelukoneet ja toisen maailmansodan jälkeen lisäksi myös taisteluhelikopterit.
Sansibarin sota 1896
Noin 500 sansibarilaista menetti henkensä pommituksessa, sotilaiden määrää tästä luvusta ei tiedetä. Brittien HMS Thrush -laivalla oli yksi loukkaantunut. Pommituksen jälkeen saarella syntyi kaaos, ja britit joutuivat siirtämään joukkoja Mombasasta saarelle. Khalid pakeni Saksan suurlähetystöön ja hänet otettiinkin vastaan. Britit yrittivät neuvotella Khalidin luovuttamisesta, mutta saksalaiset eivät suostuneet, vaan SMS Seeadler haki sulttaanin Dar es Salaamiin, missä hän jäi brittien haltuun ensimmäisessä maailmansodassa vuonna 1916. Sulttaanikunta sai jatkua ainoastaan sen takia, että järjestelmä tuli halvemmaksi kuin maan alistaminen suoraan kruunulle, vaikkakin voidaan sanoa, että maa oli käytännössä Englannin siirtomaa heti sodan jälkeen.