Pakko-oireinen häiriö
Pakko-oireinen häiriö (myös OCD, lyhenteenä sanoista obsessive-compulsive disorder) on psykiatrinen häiriö, joka luokitellaan ICD-10 tautiluokituksessa ahdistuneisuushäiriöihin. Pakko-oireita voi liittyä myös muihin psyykkisiin häiriöihin kuten masennukseen. Pakko-oireinen häiriö ilmenee monissa muodoissa, mutta useimmiten se esiintyy potilaan pakonomaisina ajatusmalleina ja/tai tapana tehdä joitakin rituaalinomaisia tehtäviä eli pakkotoimintoja, joiden tarkoituksena on suojella ihmistä oletetulta uhkalta tai katastrofilta. Potilas yrittää varmistaa, ettei itse aiheuta muille tai itselle peruuttamatonta vahinkoa. Useimmilla ihmisillä on pakonomaisia tai ahdistavia ajatuksia ja impulsseja. Pakko-oireesta kärsivä ahdistuu näistä ajatuksista, ja pakkotoimintojen avulla hän yrittää poistaa tai vähentää huolta ja siitä seuraavaa puutetta.
Imppaus
Pitkäaikaiskäyttö aiheuttaa aivojen vaurioitumista, muun muassa pikkuaivorappeumaa. Etenkin tolueeni aiheuttaa aivovaurioita. Aivovaurioita ilmentää se, että kognitiiviset toiminnot ja henkinen taso heikkenevät. Lisäksi ilmenee puhevaikeuksia, muistiongelmia, persoonallisuuden muuttumista, tasapainohäiriöitä, ärsyyntymistä, vihamielisyyttä, vapinaa lihasheikkoutta ja tuntohäiriöitä. N-heksaani aiheuttaa herkästi tuntoaistin heikkenemistä ja lihasheikkoutta, sillä se vaikuttaa voimakkaasti ääreishermostoon. Myös ksyleeni heikentää merkittävästi tuntoaistia. Tolueeni vaurioittaa pysyvästi keskushermostoa, minkä vuoksi sille ovat tyypillisiä juuri älylliset ja käytökselliset haitat sekä tasapainohäiriöt. Pitkäaikaiskäytöstä seuraa psyykkisinä vaikutuksina keskittymisvaikeuksia, masennusta, eristäytymistä, unettomuutta ja tylsistymistä. Imppaaminen voi altistaa paranoidisen psykoosin kehittymiselle. Pussista imppaavilla esiintyy usein punaisia läikkiä suun ja nenän ympärillä (”impparin ihottuma”).