Viipurin taistelu (1944)
Neuvostoliiton aloitettua Kannaksen suurhyökkäyksen 9. kesäkuuta 1944, Viipuri evakuoitiin siviiliväestöstä ja sen puolustuksesta vastasi kaupunkiin 18.–19. kesäkuuta siirretty eversti Armas Kempin komentama 20. prikaati, jonka rungon muodosti entinen Jalkaväkirykmentti 22. Se oli kuitenkin huonosti varusteltu, eikä prikaatilla ollut valmiuksia asutuskeskustaisteluun. Ampumatarvikkeita ja panssarintorjunta-aseita oli vähän, myöskään viestiyhteyksiä ei ollut saatu kuntoon neuvostojoukkojen hyökätessä kaupunkiin. 20. prikaatin rivivahvuus oli taistelupäivän aamuna 5 133. Suomalaisjoukkoja vastassa oli arviolta 40 000 neuvostoliittolaista, jotka koostuivat kuuden eri divisioonan joukoista. Mukana oli 21. ja 23. armeijaan kuuluneet kaksi panssariprikaatia, kolme erillistä panssarirykmenttiä sekä kaksi rynnäkkötykkirykmenttiä,
Viipurinlahden taistelu (1940)
Sodan viimeisen viikon alussa johtosuhteiden laajan uudelleenorganisoinnin jälkeen suomalaisten puolustus oli järjestetty venäläisten sillanpääaseman ympärille seuraavasti: Vasemmalla toimi 4.Divisioona yksittäisosastoista koottu Osasto Varko, sen oikealla puolella Karjaniemestä Vilaniemeen vastasi sirpaleinen, erillisistä pataljoonista nivottu taisteluarvoltaan hyvin arvaamaton Ryhmä Berg. Vilajoesta oikealle vastuuta kantoi puolestaan Taisteluosasto Paalu, johon kuului sekalainen koostumus eri täydennyspataljoonista ja 11. maaliskuuta alkaen myös Viipurin Lohko. Paalu oli alistettu kenraalimajuri Edvard Hanellin komentamalle Haminan Ryhmälle, joka oli perustettu 7. maaliskuuta. Tämän armeijakuntamaisen yhtymän perustaminen heijasteli Päämajan pelkoa siitä, että puna-armeija pyrki laajentamaan sillanpääasemaansa kohti Suomen ydinosia.