Edmund Husserl
Husserlin mukaan fenomenologian keskeinen tehtävä on tutkia "noemaa", sitä tiedostettavan kohteen osaa, joka sijaitsee tietoisuudessa. Jos katselemme kukkaa, verkkokalvoillemme syntyy ainoastaan aistimuksia vihreästä pitkulaisesta varresta eri sävyissä ja valkoisesta kukasta. Tällaista tietoisuuden raakamateriaalia Husserl kutsuu "hyleksi". Fenomenologia tutkii sitä, miten visuaalinen havaintoaines ilmenee meille spatiaalisena, kolmiulotteisena esineenä ja miten tietoisuutemme antaa sille nimen "voikukka". Tietoisuus on siis mentaalista tekemistä ja "noema" on työn tulos. Fenomenologisessa filosofiassa korostetaan havainnoijan näkökulmaa todellisuuteen.
Fenomenografia
Koska fenomenografia kehittyi aluksi vastaamaan pragmaattisiin oppimisen ja opettamisen kysymyksiin, ei fenomenografian tieteenfilosofisia reunaehtoja aluksi määritelty kovinkaan tarkasti. Tutkimus painottui siis aluksi empiiriseen tutkimukseen, joka pohti reaalimaailman ongelmia, teoreettisen pohdinnan ja tutkimuksen jäädessä vähemmälle. Fenomenografian ontologisia ja epistemologisia perusteita onkin määritelty vasta myöhemmin kritiikin ja muista tutkimussuuntauksista erottautumisen myötä. Varsinkin fenomenologian ja fenomenografian väliseen suhteeseen liittyvä keskustelu on vauhdittanut tieteenfilosofisten lähtökohtien muodostumista.