Pispan asuinpaikka
Pispan kivikautinen asuinpaikka on Satakunnassa eniten tutkittu tyypillinen kampakeraaminen asuinpaikka. Sen tutkimushistoria alkoi paikallisten asukkaiden havainnoista ja yhteydenotoista Kansallismuseoon. Vuonna 1950 toimittaja Antti Prusi toimitti Kansallismuseoon löytämiään esineitä, jotka hän oli poiminut maasta. Myöhemmin, vuonna 1954, Pispan talon poika Markku Ryömä löysi nelisivuisen poikkiteräisen kivikirveen terän. Näiden löytöjen jälkeen Ville Luho toimitti vuonna 1955 santakuopan pohjalla pienen kaivauksen. Asia jäi tämän jälkeen lepäämään, mutta sitten vuonna 1957 Rauha Prusi löysi liuskeisen rengaskorun ja Mikko Ryömä löysi vielä useita muita esineitä, jotka hän toimitti vuoden 1960 alussa Kansallismuseoon. Nyt Muinaistieteellinen toimikunta lähetti Ville Luhon tutkimaan paikkaa tarkemmin. Hän järjesti kaivauksen Pispan talon viereen 4.8.−12.8.1960 apulaisinaan Arne Kopisto ja J. Ennilä. Näissä kaivauksissa tehtiin runsaasti erilaisia löytöjä. Vasta vuonna 1989 Leena Ruonavaara jatkoi tutkimuksia koekaivauksella, joka oli löydöiltään myös runsas. Koekaivaukseen herättiin Kokemäenjoen oikaisuhankkeen johdosta, joka tulisi kulkemaan tutkitun alueen yli ja vaatisi useampivuotisen pelastukaivauksen. Lukuun ottamatta Kokemäen kunnan tilamaa inventointia, jonka Nina Strandberg teki vuonna 1998, ja vesiputken kaivun valvontaa, jonka suoritti Taina Pietikäinen vuonna 2002, Pispalle ei ole tämän jälkeen palattu.
Viluksela
Vilukselan Vitka yhdessä Somerolla sijaitsevien Sylvänän Jallin ja Syvänojan Sonnin sekä Somerniemellä sijaitsevan Viuvalan Pispan kanssa kuuluu niihin Someron ja Somerniemen taloihin, jotka mainitaan Aleksis Kiven "Seitsemässä veljeksessä" osana Eeron Jouluyönä laulamaa laulua. Romaanissa viitataan näiden ohella myös eräisiin somerolaisiin henkilöihin. Näistä Kivi lienee kuullut Somerolta kotoisin olleelta ystävältään Axel Wiensiltä.