Rappiotaide
”Rappiotaide” oli osa kansallissosialistien kulttuuripolitiikkaa. Tuomittuja olivat kaikki modernismin synnyttämät suuntaukset, kuten impressionismi, ekspressionismi, dada, uusasiallisuus, surrealismi, kubismi ja fauvismi. Esimerkiksi vuosisadan alun saksalaisen maalaustaiteen mestarit, kuten Oskar Schlemmer, Ernst Barlach, Charles Crodel, Otto Dix, Erich Heckel, Oskar Kokoschka, Franz Marc, Emil Nolde ja Karl Schmidt-Rottluff tuomittiin ”epäsaksalaisina”. Lisäksi tuomittiin joko Saksassa tai ulkomailla asuvia taiteilijoita, jotka eivät olleet Saksan kansalaisia, kuten Wassily Kandinsky, Marc Chagall tai Piet Mondrian.
Heraldiikan rappio
Uusien kansallisvaltioiden syntyminen 1900-luvulla herätti tarpeen suunnitella uusia vaakunoita, jotka heijastaisivat kansallista ylpeyttä ja saavutettua vapautta arvokkaasti. Heraldiikkaa ryhdyttiin puhdistamaan ja taiteilijat pyrkivät sen alkuperäisille lähteille ja alkuperäisiin sääntöihin, mutta eivät aina onnistuneet. Suomessa heraldiikka koki äkkiuudelleensyntymisen, kun kunnille asetettiin mahdollisuus hankkia oma vaakuna. Koska Suomesta oikeastaan puuttui vanha heraldinen perintö rappiokaudelta, oli heraldikoille helppoa synnyttää uusi tapa tyylipuhtaana. Samalla lähes kaikkien jo olemassa olleiden kaupungin- ja kunnanvaakunoiden asu uudistettiin heraldisesti moitteettomaksi. Maailman heraldiikan asiantuntijoiden keskuudessa Suomen nykyheraldiikkaa pidetäänkin maailman parhaimpien joukossa olevana.