Panssarilaiva Ilmarinen
Käännöksen aikana tapahtui kuitenkin voimakas räjähdys, joka tärisytti laivaa, ja vasemmalta puolelta nousi märssytornin korkuinen vesipatsas. Laiva kallistui nopeasti vasemmalle ja kaatui vajaassa minuutissa. Laiva upposi seitsemän minuutin kuluttua räjähdyksestä. Saattueen muut laivat pelastivat 132 miestä, ja 271 miestä hukkui. Väinämöisen saattueeseen kuulunut VMV 1, jota komensi jääkäriresluutnantti Siivo Peltonen, ajoi ympäri pyörähtäneen laivan kylkeen ja poimi kuivin jaloin sen köliltä 57 miestä. Merestä noukittiin 75 miestä. Laivaston komentaja kommodori Eero Rahola ja rannikkolaivaston komentaja sekä "Ilmarisen" päällikkö komentaja Ragnar Göransson olivat selviytyneiden joukossa. Pelastuneiden joukossa oli myös aluksen tulenjohtoupseeri, luutnantti Viljo Revell, josta myöhemmin tuli yksi Suomen sodanjälkeisen ajan merkittävimpiä arkkitehteja.
Einar Vihma
Taistelu, jossa Vihma kaatui, oli varsin suuri. Kysymyksessä oli vihollisen puolella olevien yli 10 vaurioituneen panssarin tuhoaminen. Ne toimivat vihollisen suoja-asemana ja tuottivat jatkuvasti tappioita suomalaisille, koska vihollinen oli kaivautunut panssareiden taakse ja koska osa panssareiden aseista oli toimintakunnossa. Tarkoituksena oli myös hinata panssarivaunuista omalle puolelle kaksi toimintakuntoisinta. Iskuun osallistui komppanian verran sotilaita, jotka oli jaettu useampaan iskuryhmään. Toivo Kortteen johtama JR 12:n jääkärijoukkue oli tehtävässä keskeisessä roolissa. Ensin tehtiin massiivinen tulivalmistelu, johon myös Stukat osallistuivat ja yksi niistä menetettiin vihollisen tulituksessa. Taistelumaasto oli myös savutettu, jonka takia osastot eksyivät suunnitellulta reitiltään. Panssareiden hinaaminenkin epäonnistui pahoin, kun toinen hinaukseen määrätyistä panssareista ja toinen panssari rikkoutui.