Totuus ja oikeus
Totuus ja oikeus on virolaisen A. H. Tammsaaren vuosina 1926–1933 julkaisema viisiosainen romaanisarja, jota pidetään yhtenä tärkeimmistä virolaisen kirjallisuuden klassikoista. Se on virolaisten perusteksti, jonka tapahtumat ja henkilöt on tunnettava. Sarjan osat ovat "Maan lupaus" (1926), "Koulutie" (1929), "Surmatulet" (1931), "Kuolemantanssi" (1932) ja "Kotiinpaluu" (1933). Tammsaare itse kuvaili, että "Totuuden ja oikeuden" ensimmäinen osa kuvaa ihmisen kamppailua maan, toinen osa Jumalan, kolmas osa yhteiskunnan, neljäs oman itsen ja elämänonnen hankinnan kanssa, viides ja viimeinen alistumista. Tammsaare tähdensi, että romaanisarja yrittää tavoittaa ihmiskunnan yleisen kehitystarinan.
Outoja tarinoita 3
Outoja tarinoita 3 on Markku Sadelehdon toimittama ja Jalavan vuonna 1991 julkaisema kauhunovellien antologia. Sen teemana ovat vihamieliset kohtaamiset ihmisen ja vieraiden elämänmuotojen kanssa."Aikakoneen" arviossa Juhani Hinkkanen pitää kirjaa kohtuullisen onnistuneena kokoelmana, joka sisältää ”jopa muutamia klassikoita”. Antologian muistettavimmat novellit ovat Theodore Sturgeonin ”Se” ja John W. Campbellin ”Olento”. Näistä ”Olento” on Hinkkasen mukaan pätevä kauhunovelli, mutta kuitenkin aikansa lapsi, joka muistetaan ennen kaikkea siitä tehtyjen elokuvaversioiden ansiosta ("’Se’ toisesta maailmasta" ja "”Se” jostakin"). Sturgeonin novelli sen sijaan seisoo omilla jaloillaan ja ”menee suoraan kauhun ytimeen”. Uudemmista novelleista ovat Hinkkasen mielestä parhaita Tom Reamyn ”Umpikujassa” ja Michael Shean ”Ruumiinavaus”. Sen sijaan kokoelman päättävä Guy N. Smithin ”Äyriäisten kosto” on hänestä ”yksinkertaisesti huono”. Myös Jari Rasin ”Olentoa” kuvittava kansitaide on hänestä halvan näköinen, ja siinä esiintyvä helikopteri on selvä anakronismi 1930-luvulle sijoittuvassa tarinassa.