Käärmeimuri
"Käärmeimuri" tarjoaa runsaasti aineksia dystooppiseen luentaan niin kielellisesti kuin sisällöllisesti. Teoksen yleistunnelma on arvaamattomine väkivallantekoineen kaoottinen ja painajaismainen, mitä vahvistaa Radovin tyylillisesti tempoileva ja räiskähtelevä kieli. Julmistakin teoista kirjoitetaan lyhyesti ja kliinisesti todeten, dynaamista toimintaa kuvataan hitaasti ja absurdin yksityiskohtaisesti, asiohin viitataan kasvottomalla, byrokraattisella käsitteistöllä ja kerrontaan pudotellaan silkan absurdeja ilmauksia. Tyylin ja sisällön ristiriitaisuus tekee teoksessa näkyväksi kielen roolin vallankäytön välineenä, mikä on dystopioille tyypillistä.
Kafka rannalla
"New Statesmanin" William Skidelskyn mielestä "Kafka rannalla" on todellisuuspakoa, niin nokkela ja pinnalta katsoen monimuotoinen kuin se onkin. ”Epäilemättä tuhannet tulevat lukemaan sen ja uskomaan että he ovat löytäneet perustavan totuuden elämästä. Sopii toivoa, että suurimmalla osalla heistä on puolustuksena se, että he ovat teini-ikäisiä.” "The Sunday Timesin" Hugo Barnaclen mielestä Murakami ei kuitenkaan ole vain viihdyttäjä: romaanissa on omaa erikoislaatuista vakuuttavuutta. "The Timesin" Tobias Hillin mukaan "Kafka rannalla" ei tenhoavuudestaan huolimatta ole Murakamia parhaimmillaan, ja ajoittain sen lukeminen on turhauttavaa. Kaikki kirjan ainesosat eivät sovi yhteen.