Moniälykkyysteoria
Gardner määrittelee älykkyyden toisaalta ihmisen hermojärjestelmän tiedonkäsittelykapasiteetin, toisaalta kulloistenkin kulttuuristen käytänteiden ja arvostusten kautta. Älykkyys on biopsykologinen informaation käsittelyn kyky, jota voi käyttää kyseisessä kulttuurissa arvostetuilla tavoilla ongelmien ratkomiseksi ja tuotteiden luomiseksi. Gardner nimesi kahdeksan kriteeriä sen arvioimiseksi, mitä voi kutsua moniälykkyysteorian mukaiseksi älykkyydeksi. Näitä ovat mm. aivovauriotapauksissa ja psykometrisissä mittauksissa ilmenevät ihmisen hermojärjestelmästä johtuvat ilmiöt sekä kulttuuriset symbolijärjestelmät. Vaikka älykkyydet näin liittyvätkin kulttuurisiin käytänteisiin, ne ovat eri asia kuin kulttuurin ala. Niinpä esimerkiksi musiikkialalla työskennellessä tarvitaan muitakin älykkyyksiä kuin musiikillista älykkyyttä.
Sosiaalinen älykkyys
Sosiaalisesta kognitiosta eli sosiaalisten tilanteiden tiedollisesta hallinnasta onkin muodostunut hyvin keskeinen sosiaalipsykologian tutkimusalue 80-luvulta lähtien. Taustat ulottuvat tietenkin aina sosiaalipsykologian varhaisvaiheisiin saakka, ensisijaisesti George Herbert Meadin "sosiaaliseen behaviorismiin". Hänen eräs ideansa oli puhua "elekeskustelusta", joka sisäistyy symboliseksi prosessiksi. Lev Vygotskyn teoria interpersonaalisen siirtymisestä intrapersonaaliseksi on myös selkeästi merkittävä sosiaalisen älykkyyden tausta-ajatus. Willen Doise ja Garbiel Mugny ovat liittäneet näihin taustavaikuttajiin (ja Jean Piaget'hen) myös useita muita sosiaalipsykologian tutkijoita peli- ja vaihtoteorian soveltajista ranskalaisiin sosiaalitieteilijöihin sosiaalisen oppimisteoriaan saakka.