Skitsofrenia
Tutkijat ovat pitkään tienneet, että skitsofreniaa esiintyy tietyissä suvuissa. Kuitenkin 60 % skitsofreniaa sairastavista on suvuista, joissa ei tunneta muita skitsofreniaa sairastavia. Sairastuminen ei johdu pelkästä geeniperimästä. Kaksostutkimusten perusteella laskettu skitsofreniaa sairastavan henkilön identtisen kaksosen sairastumisriski onkin vain 50 %. Perinnöllinen alttius vaikuttaa siten, että skitsofreniaa sairastavan henkilön lapsella on 10 prosentin todennäköisyys sairastua skitsofreniaan ja sisarella 9 prosentin todennäköisyys. Kun molemmat vanhemmat sairastavat skitsofreniaa, lapsen todennäköisyys sairastua on 46 %. Jos toisen asteen sukulaisella (sedällä, enolla, tädillä tai isovanhemmalla) on skitsofrenia, on henkilön sairastumisriski 3 %.. Eri kaksostutkimusten tuottamat arviot perinnöllisyydestä vaihtelevat jonkin verran. Perintötekijöiden arvellaan muodostavan kaksostutkimusten mukaan jopa 80 prosenttia sairastumisalttiudesta. Suomalaisessa väestöpohjaisessa kaksostutkimuksessa sairastumisalttiudesta 83 % (95 %:n luottamusväli 76–90 %) johtui perinnöllisistä tekijöistä ja 17 % henkilöiden välisistä tekijöistä, jotka eivät olleet perheenjäsenille yhteisiä.
Skitsofrenia
On tutkittu, että biomedikaalinen mielikuva skitsofreniasta vahvasti perinnöllisenä aivojen toimintahäiriönä on yhteydessä leimaantumiseen. Yhteensä kaiken kaikkiaan 14 maata kattavan 22 tilastollisen ja kuusi maata kattavan 17 kokeellisen tutkimuksen pohjalta on laskettu, että biologisista kausaalisista selitysmalleista 90 % on yhteydessä negatiivisiin asenteisiin suhteessa skitsofreniadiagnoosin saaneisiin ihmisiin. Psykososiaalisista kausaalisista selitysmalleista taas 92 % on yhteydessä positiivisiin asenteisiin suhteessa skitsofreenikkoihin. Esimerkiksi eräässä saksalaisessa tutkimuksessa huomattiin, että usko skitsofreniaan "aivosairautena" ja vahvasti perinnöllisenä häiriönä olivat yhteydessä mielikuviin skitsofreenikoista vaarallisina sekä haluun pysyä etäällä skitsofreniaa sairastavista ihmisistä. Erään kokeellisen tutkimuksen mukaan biologisten selitysmallien tarjoaminen katsojille hallusinaatioita ja harhaluuloja kuvaavan videon yhteydessä lisäsi merkittävästi katsojien negatiivisia asenteita, jotka liittyivät psykoottisten oireiden oletettuun vaarallisuuteen ja ennakoimattomuuteen.