Baabilaisuus
Baabilaisuus (kirjoitetaan myös Babilaisuus) on uskonnollinen liike, jonka juuret ovat islaminuskon šiialaisen haaran šaikhilaisessa koulukunnassa. Se kukoisti Persiassa vuodesta 1844 vuoteen 1852. Baabilaisuuden perusti Sayyid Ali Muhammad Shirazi, joka myöhemmin otti nimekseen Bab "(portti)". Hänen kautensa alkoi šaikhilaisuuden johtajan Sayyid Kazimin kuoleman jälkeen vuonna 1844. Bab kehitti šaikhilaisuutta radikaalimman ja šiialaisuuden valtavirran vastaisen liikkeen. Hänen kuolemansa jälkeen Baha’ullah perusti baabilaisuuden pohjalta bahai-uskonnon.
Bahai-usko
Bahai-uskon mukaan taivas ja helvetti eivät ole palkkio- tai rangaistuspaikkoja, jotka saavutettaisiin ruumiin kuoleman jälkeen, vaan ennemminkin ihmissielun tai mielen tiloja. Taivas on läheisyyttä Jumalaan, mikä syntyy läheisyydestä uskonnon ilmaisijaan hänen opetustensa tutkimisen, ymmärtämisen ja noudattamisen kautta. Helvetti on vastaavasti etäisyyttä niistä. Toisin kuin monissa muissa uskonnoissa, bahait eivät näe ihmisessä pahuutta. Kaikki Jumalan luoma on pohjimmiltaan hyvää. Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, ettei ihminen kykenisi tekemään julmia tekoja kanssaihmisiään ja ihmiskuntaa kohtaan.