Heian-kausi
Heian-kausi () on klassisen Japanin historian viimeinen kausi, joka kesti vuodesta 794 vuoteen 1185. Heian-kaudella kungfutselaisuus ja muut kiinalaiset vaikutukset saavuttivat Japanissa huippunsa. Heian-kautta pidetään myös Japanin keisarillisen hovin huippukautena ja kausi tunnetaan taiteestaan, erityisesti runoudesta ja kirjallisuudesta. Kausi oli myös samurai-luokan nousun aikaa. Nimi "Heian" tarkoittaa japaniksi "rauhaa".
Sesshō ja kanpaku
Sesshō () oli Japanissa joko lapsikeisaria ennen täysi-ikäisyyttään tai keisarinnaa avustamaan nimetyn henkilön arvonimi. Kanpaku () oli taas teoriassa tietynlainen keisarin pääneuvonantaja, mutta toimi käytännössä sekä aikuista keisaria avustavan sijaishallitsijan että ensimmäisen sihteerin tittelinä. Heian-kaudella sesshō ja kanpaku toimivat käytännössä Japanin hallitsijoina. Titteleiden välillä ei ollut juuri lainkaan käytännön eroa, ja useat henkilöt vain vaihtoivat titteliä keisarin saavuttaessa täysi-ikäisyyden, tai aikuisten keisarien kuollessa tai vetäytyessä valtaistuimelta. Arvominiä kutsuttiin kollektiivisesti nimellä sekkan (); sukuja, joilla oli titteleihin yksinoikeus, nimitettiin termillä "sekkan-ke". Heian-kauden jälkeen valta siirtyi shōguneille.