Metafysiikan historia
Kant tarkoitti metafysiikalla sellaisia kysymyksiä, joihin tiede ei voi vastata. Kantin niin sanottu kriittinen filosofia pyrki osoittamaan sekä kokemuksen että filosofisen ajattelun rajat. Hänen mukaansa metafysiikka on mahdollista vain ”transsendentaalisena” tieteenä, joka tutkii yleisiä inhimillisen ymmärryksen muotoja, eli tiedon käsitteellisiä ennakkoehtoja, jotka ovat ymmärryksen perusta. Tämä ajatus perustui osaltaan Wolffiin ja A. G. Baumgartenin välittämään Duns Scotuksen ajatteluun.
Wienin piiri
Mikä sitten on metafysiikan rooli? Carnapin mukaan sillä on silti sisältöä, vaikkakaan ei teoreettista sisältöä: metafyysiset väitteet ilmaisevat ihmisten asenteita elämää kohtaan. Metafysiikka on taidetta samoin kuin lyyrinen runous. Metafyysikko käyttää välineenään teoretisointia taiteen keinojen sijaan: hän sekoittaa taiteen ja tieteen, elämää koskevan asenteen ja tiedon, ja saa siten aikaan epätyydyttäviä ja riittämättömiä tuloksia. Kuten Carnap kirjoitti, "”Metafyysikot ovat muusikoita ilman musikaalisia kykyjä”".