Chaconpekari
Chaconpekarin ruumiinpituus on noin 95–110 senttiä. Häntä on keskimäärin kuuden sentin pituinen ja eläin painaa 30–40 kiloa. Säkäkorkeus on 52–69 senttiä, ja pää on hyvin suuri. Naaras on hiukan urosta pienempi. Chaconpekarien harjaksikas turkki on väritykseltään ruskehtavanharmaa. Selässä kulkee musta selkäjuova ja kauluksesta hartioille on vaalea kaulus. Harjakset ovat takapuolessa ja niskassa pidempiä kuin muualla ruumiissa. Nuoret yksilöt ovat mustahkoja tai kellertävänruskeita. Chaconpekari on pekareista suurin ja se eroaa sukulaisistaan myös pidemmillä jaloillaan, kuonollaan ja hännällään sekä suun ympärillä olevilla valkoisilla karvoilla. Chaconpekareilla on kolme astumiseen käytettävää takavarvasta, kun muilla pekarilajeilla niitä on kaksi ja kolmas on surkastunut. Chaconpekarin korvat ovat pitkät ja aasimaiset sekä vähäkarvaiset. Sorkat ovat kapeat, mikä helpottaa liikkumista piikikkäässä kasvillisuudessa. Niillä on myös kuivaan ja pölyisään ympäristöön hyvin sopeutunut nenäontelo.
Oviraptor
"Oviraptor" oli noin kahden metrin pituinen ja se lienee painanut korkeintaan 100 kiloa. Laji käveli pystyasennossa ja sen ruumiinmuoto muistuttaa muita petodinosauruksia. Niistä sen erottaa kuitenkin sen lyhyt ja korkea kallo, jossa on nokka ja sen kitalaessa pari piikkimäistä hammasta. Tämän lisäksi "Oviraptorin" pään päällä oli eräänlainen kypärä. Pään harjanne on voinut toimia viestinä lajitovereille esimerkiksi lisääntymisaikana, vaikka se tosin oli kummallakin sukupuolella. Kypärä on voinut toimia myös hengitysilman lämmittimenä, hajuaistin tehostajana tai aivojen viilentäjänä. Aivot olivat dinosauruksen aivoiksi isot, suurin piirtein nykyisen strutsin tai emun aivojen kokoiset. On epäilty, että sen ansiosta "Oviraptor" on voinut olla hyvin sosiaalinen. Suvun lajien eturaajat olivat taipuneet lintumaisesti sivuille levossa. Ranneluiden rakenne on antanut ymmärtää, että eturaajat olivat taipuisat. "Oviraptorilla" on voinut olla myös höyhenpeite.
Ensimmäinen "Oviraptor" löydettiin munapesän läheltä, jonka munien luultiin kuuluneen "Protoceratopsille". Tästä sen päteltiin olleen rosvoamassa pesää, joten sen nimi tarkoittaakin ’munavarasta’. Myös sen nokan ja kitalaen hampaiden sanottiin sopivan munien rikkomiseen. Kuitenkin vuonna 1992 löydettiin pesä, jossa oli poikasia ja emo. Osoittautui, että pesä olikin sen oma, ja se vartioi tai hautoi pesää. Yksilö joutui hiekkamyrskyn tai mutavyöryn kouriin ja menehtyi pesälle.