Suomen sota
Venäjä jätti 17. helmikuuta 1808 Ruotsille uhkavaatimuksen, jossa todettiin, ettei Ruotsi ollut suostunut liittoon, vaan oli päinvastoin vaatinut ranskalaisia joukkoja poistumaan Itämeren rannikoilta sekä mannermaasulkuun liitettyjen Saksan satamien avaamista, jotta Britannian kanssa voisi käydä kauppaa. Ruotsin Britannian kanssa vaalimien neuvotteluyhteyksien vuoksi Venäjä totesi, ettei se voi katsoa Ruotsia puolueettomaksi valtioksi Britannian kanssa käytävän sodan osalta, vaan Venäjän oli ryhdyttävä toimiin etunsa turvaamiseksi.
Maunu Eerikinpojan ristiretki
Ruotsi ja Novgorod olivat solmineet niin sanotun Käkisalmen sodan jälkeen Pähkinäsaaren rauhan vuonna 1323. Tämän jälkeen Novgorod hakeutui Liettuan suojelukseen, mutta jo 1340-luvulla se joutui taas Moskovan ruhtinaskunnan valtapiiriin. Sen enempää liettualaiset kuin moskovalaisetkaan eivät kuitenkaan olleet kiinnostuneita sodasta Ruotsia vastaan. Tästä huolimatta Novgorodin ja Ruotsin alueilta tehtiin pieniä sotaretkiä vastustajan alueelle. Esimerkkinä tästä on Viipurin käskynhaltijan Sten Turenpoika Bielken sekaantuminen Novgorodin alueella alkaneeseen kapinaan vuonna 1337. Venäläiset puolestaan suorittivat eräiden lähteiden mukaan retken ruotsalaisten alueelle vuonna 1346. Ruotsin kuningas Maunu Eerikinpoika alkoi valmistella sotaa jo vuonna 1347, mutta ennen tätä Novgorod joutui Liettuan hyökkäysten kohteeksi. Moskovan ruhtinas ei ollut kovin kiinnostunut tulemaan Novgorodin avuksi. Kaiken lisäksi Novgorodia vaivasivat myös sisäiset kiistat, koska Novgorodin pajarit yrittivät saada kaupungin valtaansa.