Neoliittinen Lähi-itä
Neoliittinen käsittää Lähi-idän esihistoriassa ajan, jolloin oli kivikauden loppupuoleen kuulunut neoliittinen kausi. Ihmiset alkoivat viljellä maata Lähi-idässä joskus 11000-8500 eaa. seuduilla, missä kasvoi villejä viljalajien edeltäjiä. Näin alkoi neoliittinen kausi. Ennen viljelyä ihmiset keräilivät villikasvien siemeniä ja tekivät niistä jauhoja. Jääkauden lopuilla tapahtui Lähi-idässäkin suuria ilmastonmuutoksia, jotka hävittivät suurriistan ja loivat edellytykset maanviljelylle. Riistaeläinten niukkuus ja suuritähkäisten lajien ilmestyminen teki maanviljelystä kannattavaa. Viljaa alettiin ensiksi viljellä joko sateisilla vuorten rinteillä tai jokien kastelemissa keitaissa. Joka tapauksessa sadetusviljelyyn siirryttiin melko pian, ja maanviljely levisi sen ansiosta laajalle.
Suomen esihistoria
Suomen esihistoria on Suomen historiallista aikaa edeltänyt aika, jolta ei ole kirjoitettuja lähteitä. Se käsittää Suomen alueen menneisyyden noin 1300-lukuun asti. Suomen esihistoriallinen aika alkoi, kun ensimmäiset asukkaat tulivat Suomeen viime jääkauden jälkeen noin vuonna 8850 eaa. Jääkausi tuhosi merkit mahdollisesta senaikaisesta ja sitä edeltäneestä asutuksesta Suomessa. Suomen esihistoria jaetaan kivikauteen (–1900/1700 eaa.), pronssikauteen (1700 eaa. – 500 eaa.) ja rautakauteen (500 eaa. – 1200/1300 jaa.).