Ristiretket
Yhdeksäs ristiretki yhdistetään joskus sitä edeltävään kahdeksanteen ristiretkeen. Sitä pidetään viimeisenä keskiajan ristiretkistä, jotka suuntautuivat Pyhään maahan. Retken syynä oli Egyptin mamelukkien valtakunnan jatkuva kasvu ja pian tapahtuva viimeisten ristiretkeläisten linnoitusten hylkääminen. Pohjois-Afrikkaan suuntautunut kahdeksas ristiretki sekä Pyhään maahan suuntautunut yhdeksäs olivat osina laajempaa suunnitelmaa, johon kuului muun muassa espanjalaisten kuninkaiden toimintaa, armeijan liikehdintää pakanoita vastaan itäisessä Euroopassa sekä liitto mongolien kanssa mamelukkeja ja turkkilaisia vastaan. Siksi ristiretkeläisten kansallisuus vaihteli eurooppalaisista prinsseistä (Englannin prinssi Edvard ja Ranskan Ludvig IX) uskonnollisiin johtajiin (Bysantin keisari) ja mongolijohtajiin kuten Möngke- ja Hülegü-kaanit.
Ensimmäinen ristiretki
30 000-henkiseen armeijaan sisältyi 5 000-henkinen ratsukko. Vahvuudeltaan suurin armeija oli Raymond Toulouselaisella, joka otti mukaansa 8 500 jalkaväensotilasta ja 1 200 ratsuväensotilasta. Kansan ristiretken tuhoisasta päättymisestä oli kulunut vasta muutama kuukausi kun ensimmäiset joukot saapuivat Konstantinopoliin. Joukkojen eriaikainen saapuminen helpotti Aleksiosia, mutta kaupungin sotilaat onnistuivat silti synnyttämään järjestyshäiriöitä.