Ydinvoiman historia
1940 alkoi Yhdysvaltain hallituksen Manhattan-projekti, jonka tavoitteena oli ydinaseen kehittäminen. 1942 Enrico Fermin johdolla rakennettiin ensimmäisen kokeellinen ydinreaktori Chicagon yliopistoon. Tämä oli ensimmäinen kerta maailmanhistoriassa kun ihminen toteutti hallitun fissioiden ketjureaktion. Vuotta myöhemmin Oak Ridgessä kokeiltiin plutoniumin tuotantoon tarkoitettua reaktoria ja vuoteen 1945 mennessä Hanfordissa oli käynnissä kolme täysimittaista reaktoria. Ensimmäistä ydinpommia testattiin Alamogordon lentotukikohdassa Uudessa Meksikossa heinäkuussa 1945. Tähän mennessä Saksa oli jo antautunut, mutta sota Japanin kanssa jatkui. Seurauksena oli Hiroshiman ja Nagasakin kaupunkien tuhoaminen ydinpommeilla sodan viimeisinä viikkoina.
Semipalatinskin ydinkoealue
Neuvostoliiton ensimmäinen ydinkoe tehtiin Semipalatinskissa 29. elokuuta 1949, neljä vuotta Yhdysvaltain ensimmäisen ydinräjäytyksen jälkeen. RDS-1 -pommin teho oli 22 kilotonnia. Ensimmäinen vetypommi räjäytettiin 1953. Yhteensä vuosien 1949 ja 1989 välisenä aikana Semipalatinskissa tehtiin 456 ydinräjäytystä uraani- ja vetypommeilla. Alkuun räjäytykset tehtiin ilmakehässä tai maan pinnassa, etupäässä räjäytystorneissa mutta myös lentopommeina. Vuodesta 1961 alkaen 340 räjäytystä tehtiin maanalaisina. Degelen-vuoreen kaivettiin maailman laajin ydinkokeita varten rakennettu tunnelijärjestelmä. Räjäytyksiä tehtiin myös 600 metrin syvyisissä pystysuorissa kallioporausrei'issä.