Itävallan historia 1918–1945
Itävallan valtiota, jota joskus kutsutaan ensimmäiseksi tasavallaksi, luotaessa ympärysvaltojen ongelmana oli luoda kansallisvaltioita monikulttuurisesta valtakunnasta, jossa kansallisuusryhmät eivät eläneet tarkkojen rajojen erottamina. Itävalta sai yhtenäiset saksankieliset tai valtaosaltaan saksalaiset Ylä-Itävallan, Ala-Itävallan, Steiermarkin, Kärntenin, Tirolin Brennerin solan pohjoispuolelta, Vorarlbergin ja siivun Länsi-Unkarista, josta tuli Burgenlandin maakunta. Keisarikunnassa näillä ei ollut ennen ollut mitään yhteistä identiteettiä tai nationalismia. Yhteinen kieli ja historialliset siteet Habsburgien valtakuntaan pitivät maan koossa ympärysvaltojen painostuksen lisäksi.
Etelä-Tiroli
Etelä-Tirolin maakunta oli aikaisemmin osa Itävalta-Unkaria, jossa se kuului samaan hallintoalueeseen nykyään Itävaltaan kuuluvan Tirolin osan kanssa. Ensimmäisen maailmansodan loputtua alue luovutettiin Italialle italiankielisen Trenton ohella 1919. Fasistien valtaannousun jälkeen maakunnassa aloitettiin voimakkaat italialaistamistoimet. Italian antauduttua toisessa maailmansodassa alue liitettiin lyhyeksi aikaa natsi-Saksaan. Toisen maailmansodan jälkeen asukkaat pyysivät alueen palauttamista Itävallan osaksi, mutta liittoutuneet hylkäsivät tämän. Sodan jälkeen koko italialaisten dominoimalle Trentino-Etelä-Tirolille annettiin itsehallinto, mikä ei tyydyttänyt saksankielistä ja alueella toimikin 1950- ja 1960-luvuilla aktiivisia aseellisia vastarintaryhmiä. Pitkällisen vastarinnan seurauksena annettiin lopulta uusi saksalaisväestön oikeudet paremmin huomioiva itsehallintomääräys.