Napoleon I
Napoléon Bonaparte (alkujaan "Napoleone di Buonaparte", 15. elokuuta 1769 Ajaccio, Korsika – 5. toukokuuta 1821 Longwood, Saint Helena) oli Ranskan ensimmäinen konsuli vuodesta 1799 alkaen ja Ranskan keisari Napoleon I vuosina 1804–1814 ja 1815. Uransa huipulla hän valloitti ja hallitsi laajoja osia Länsi- ja Keski-Eurooppaa. Tällöin hänen valtakuntansa oli kooltaan, armeijaltaan ja väkiluvultaan Euroopan suurin sitten Rooman valtakunnan. Hänet vangittiin hävityn Waterloon taistelun jälkeen vuonna 1815 ja karkotettiin Saint Helenan saarelle.
Helmikuun vallankumous (Ranska)
Uudet, kolme päivää kestäneet mellakat puhkesivat 23. kesäkuuta. Lamartine syrjäytettiin ja hänen tilalleen tuli kenraali Louis Eugène Cavaignac, jolle annettiin diktaattorin valtuudet. Moni idealisti menetti nyt viimeisetkin illuusionsa. Kesäkuun mellakat eivät olleet mitään tavallista mellakointia, vaan saivat sisällissodan luonteen. Moni aikalainen piti niitä osoituksena luokkataistelusta, missä porvaristo murskasi oikeuksiaan vaatineet työläiset. Kenraali Cavaicnag joukkoineen voitti taistelut joissa kuoli lähes 8000 henkilöä. Joulukuun 10. päivä pidettiin presidentinvaalit, jotka voitti ylivoimaisesti Ludvig Napoleon, myöhemmin keisari Napoleon III.
Kun tieto Ranskan tapahtumista levisi ympäri Eurooppaa, ne innostivat uudistusmielisiä. Monessa maassa koettiin vallankumous tai pienempiä yhteiskunnallisia levottomuuksia.