Panssarilaiva Ilmarinen
Käännöksen aikana tapahtui kuitenkin voimakas räjähdys, joka tärisytti laivaa, ja vasemmalta puolelta nousi märssytornin korkuinen vesipatsas. Laiva kallistui nopeasti vasemmalle ja kaatui vajaassa minuutissa. Laiva upposi seitsemän minuutin kuluttua räjähdyksestä. Saattueen muut laivat pelastivat 132 miestä, ja 271 miestä hukkui. Väinämöisen saattueeseen kuulunut VMV 1, jota komensi jääkäriresluutnantti Siivo Peltonen, ajoi ympäri pyörähtäneen laivan kylkeen ja poimi kuivin jaloin sen köliltä 57 miestä. Merestä noukittiin 75 miestä. Laivaston komentaja kommodori Eero Rahola ja rannikkolaivaston komentaja sekä "Ilmarisen" päällikkö komentaja Ragnar Göransson olivat selviytyneiden joukossa. Pelastuneiden joukossa oli myös aluksen tulenjohtoupseeri, luutnantti Viljo Revell, josta myöhemmin tuli yksi Suomen sodanjälkeisen ajan merkittävimpiä arkkitehteja.
Eero Rahola
Mänttäläisen kauppiaan poika Eero Rahola kirjoitti ylioppilaaksi Tampereelta vuonna 1915 ja opiskeli alkuun Teknillisessä korkeakoulussa, mutta vapaaehtoinen osallistuminen Suomen sisällissotaan valkoisten puolella veti hänet sotilasuralle laivastoon. Hän opiskeli 1920-luvulla Italiassa Kuninkaallisessa Meriakatemiassa. Rahola nimitettiin 1936 rannikkolaivaston päälliköksi, missä tehtävässä hän palveli myös Talvisodan ajan. Vuodet 1940–1945 hän oli koko laivaston komentajana. Jatkosodankin aikana Suomen laivasto keskittyi etupäässä kauppamerenkulun turvaamiseen, eikä suuria meritaisteluita käyty. Rahola oli kuitenkin itse mukana panssarilaiva Ilmarisella, kun se upposi miinaan ajettuaan syyskuussa 1941. Suomen historian tuhoisimmassa merionnettomuudessa hukkui 271 ihmistä, mutta Rahola pelastui.