Skitsofrenia
Nykyisen tietämyksen mukaan geeniperimä tai keskushermoston varhaiskehityksen häiriö luovat skitsofrenian sairastumisalttiuden, ja sisäiset tai ulkoiset stressitekijät, kuten stressi, elämänkriisi, trauma tai päihteiden käyttö, laukaisevat sairastumisen. Toiset näkemykset korostavatkin häiriön biologista ja toiset psykososiaalista ulottuvuutta. Vaikka nykyinen valtavirtapsykiatria korostaa häiriön ruumiillista puolta, esimerkiksi psykoosien hoidossa tehokkaaksi osoittautuneessa avoimen dialogin mallissa psykoottisten oireiden ymmärretään juontuvan lähtökohtaisesti sosiaalisen vuorovaikutuksen ongelmista. Alueella jossa avoimen dialogin hoitomallia on käytetty, skitsofrenian esiintyvyys onkin laskenut kymmenesosaan 20 vuodessa. Tätä on selitetty hoitokulttuurilla, joka estää psykoosioireiden kroonistumisen.
Psykosomatiikka
Historian aikana on ollut useita psykosomaattisia teorioita, kuten refleksiteoria ja neurastenia, jotka ovat osoittautuneet vääriksi. Myös allergiaa, astmaa ja epilepsiaa luultiin aiemmin psykosomaattisiksi sairauksiksi, koska niiden fysiologisia perusteita ei tuolloin ymmärretty. Impotenssia pidettiin niin ikään psykosomaattisena sairautena, mutta sittemmin on saatu selville, että se voi johtua esimerkiksi somaattisista sairauksista, alkoholin ja tupakkatuotteiden käytöstä, hormonitoiminnan häiriöistä tai lääkityksestä.