Lucien Bonaparte
Sadan päivän aikana, kun Napoleon pakeni Elbalta, Lucien kampanjoi keisarikunnan puolesta. Restauraatiossa hänet erotettiin Ranskan akatemiasta, mutta Ludvig Filipin aikana hän sai aatelisarvon. Lucien kuoli Viterbossa Italiassa 29. kesäkuuta 1840 vatsasyöpään. Sama kuolinsyy oli myös hänen isällään, sisarellaan Paulinella ja virallisen raportin mukaan myös Napoleonilla.
Jean-Marie Collot d’Herbois
Pian Robespierren syrjättämisen jälkeen myös Collot d’Herbois’ta alettiin syyttää hänen osallisuudestaan suureen terroriin ja muun muassa edustaja Laurent Lecointre esitti syytöksiä häntä vastaan Kansalliskonventissa. Collot d’Herbois joutui eroamaan Yhteishyvän valiokunnasta syyskuussa 1794. Pariisissa 1. huhtikuuta 1795 puhjennutta ja nopeasti kukistettua ”Germinalkuun 12. päivän kansannousua” käytettiin tekosyynä useiden jakobiinijohtajien syrjäyttämiseen ja tässä yhteydessä Collot d’Herbois tuomittiin karkotettavaksi Ranskan Guyanaan. Hän kuoli siellä tammikuussa 1796 keltakuumeeseen.