Kuolemanrangaistus Suomessa
Kuolemanrangaistus Suomessa oli voimassa varsin kauan, joskaan sitä ei pantu vuoden 1825 jälkeen toimeen muulloin kuin sodan tai poikkeustilan aikana, viimeksi jatkosodan aikana vuonna 1944. Rauhanaikainen kuolemanrangaistus poistui lopullisesti Suomen laista vuonna 1949 ja sodanaikainen vuonna 1972.
Kuolemanrangaistus Suomessa
Vuonna 1972 kuolemanrangaistus poistettiin rangaistusjärjestelmästä kokonaan. Hallituksen esityksessä viitattiin siihen, että yleinen mielipide oli rauhanaikaisen kuolemantuomion kieltävän lain yli 20-vuotisen voimassaolon aikana yhä voimakkaammin asettunut vastustamaan kuolemanrangaistuksen käyttöä missään olosuhteissa. Lakiesitystä eduskunnassa käsiteltäessä osa SMP:n ja kokoomuksen kansanedustajista kuitenkin vastusti sodanaikaisen kuolemanrangaistuksen täydellistä lakkauttamista, koska se oli edelleen olemassa Ruotsissa (siellä sodanaikainen kuolemanrangaistus poistettiin vuotta myöhemmin). Vastaesitys (jonka teki Veikko Vennamo) kuitenkin hävisi äänin 140–29. Äänestyksestä oli poissa 27 edustajaa ja tyhjää äänesti kolme edustajaa. Asiasta käydyssä eduskuntakeskustelussa kokoomuksen kansanedustaja Eero Lattula vetosi paitsi naapurimaiden esimerkkiin, myös kuolemanrangaistuksen pelotevaikutukseen, koska se panisi hänen mielestään esimerkiksi sotapelkuruutta ja -karkuruutta suunnittelevan harkitsemaan vakavasti tekonsa seurauksia. Toisaalta Lattulan puoluetoveri Juha Vikatmaa katsoi, ettei kuolemanrangaistuksen kaltaisin negatiivisin toimenpitein kyetä ylläpitämään puolustusvoimien toimintakykyä ja kansalaisten maanpuolustustahtoa. SKDL:n kansanedustajan Anna-Liisa Jokisen mielestä taas Suomi voi aivan hyvin olla edelläkävijä kuolemanrangaistuksen kieltämisessä.