Suomi 1950-luvulla
Perinteisen kerronnan rinnalle tuli 1950-luvulla modernismi. Tamperelaisten ja helsinkiläisten kirjailijoiden välille lohkesi jonkinmoinen railo, puhuttiin Tampereen realisteista ja Helsingin modernisteista. Eräs modernismin suomenkielisiä perusteoksia on Veijo Meren "Manillaköysi" (1957). Yhdessä Antti Hyryn, Paavo Rintalan ja Marja-Liisa Vartion kanssa Meri muodosti prosaistisukupolven, joka jakoi yhtenäiset kirjalliset ideaalit.
Tukholman arkkitehtuuri
Aina 1970-luvulle saakka funktionalismin tai modernismin aatteet avoimista kaupunkikortteleista ja mukautuminen autoistumiseen olivat hallinneet kaupunkisuunnittelua. Nyt syntyi uusia ideaaleja postmodernismin myötä. Tukholmaan suunniteltiin muun muassa tanskalaisten esikuvien mukaan uusia asuinalueita, joissa ”tiivis ja matala” rakentaminen ja mieluiten autottomuus olivat vallitsevia aatteita. Ensimmäinen näiden periaatteiden mukaan suunniteltu korttelikaupunki oli Kista (1975–1980) Tukholman pohjoisosassa. Sitä seurasi 1980-luvulla rakennettu Skarpnäcks gård Etelä-Tukholmassa. Kolmas uusi asuinalue oli Dalen, joka valmistui vuonna 1984. Samaan luokkaan kuuluu myös Södermalmin Södra stationsområdet eli Tukholman eteläisen rautatieaseman ympäristön alue, jonne alkoi muuttaa ihmisiä vuonna 1987. Espanjalainen arkkitehti Ricardo Bofill piirsi sinne asuinalueen, jota kutsutaan nimellä Bofills båge (”Bofillin kaari”) ja jonka talot rakennettiin vuosina 1991–1992.