Paksusuolen syöpä
Paksusuolen syöpä () on ruoansulatuskanavan loppuosassa, umpisuolen (caecum), koolonin tai peräsuolen alueella esiintyvä pahanlaatuinen kasvain. Tavallisin muoto on limakalvosta kehittyvä rauhassolusyöpä eli adenokarsinooma (). Harvinaisia paksusuolisyövän muotoja ovat pahanlaatuinen (maligni) karsinoidikasvain ja lymfooma. Paksusuolen karsinooma on länsimaissa kolmanneksi yleisin ja toiseksi eniten kuolemia aiheuttava syöpä. Suomessa siihen sairastuu 2 000–2 500 henkilöä ja kuolee noin 1 000 henkilöä joka vuosi. Sen ajatellaan useimmiten syntyvän ruoansulatuskanavan seinämässä olevista niin sanotuista adenoomapolyypeistä. Ne ovat hyvänlaatuisia, nyppylämäisiä, varrellisia tai sienimäisiä muodostumia, jotka kuitenkin voivat vuosien kuluessa muuttua syöväksi. Tyypillinen paksusuolisyövän hoito on leikkaus, jossa osa paksusuolta poistetaan. Peräsuolen alaosan syövän leikkauksessa voidaan joutua uhraamaan peräaukko ja tekemään suoliavanne. Tietyissä tapauksissa hoitoa jatketaan kemoterapian keinoin.
Benfotiamiini
Tiamiini on kolmen Krebsin kierron glykolyysissa vaikuttavan entsyymin kofaktori: "transketolaasin", joka muuntaa 2,3-difosfaattiglyseraattia (2,3-DG) pentoosifosfaattireitille, "pyruvaattihydrogenaasin", joka kytkee palorypälehapon (pyruvaatin) asetyylikoentsyymi A:han (CoA)ja ohjaa sen Krebsin syklukseen sekä "alfa-ketoglutaraatin", joka kiihdyttää Krebsin kiertoa muuntamalla alfa-ketoglutaraattia sukkinyylikoentsyymi-A:ksi (succinyl-CoA). Näiden reaktioiden nettovaikutus on glukoosin aineenvaihdunnan normalisoiminen. Benfotiamiini vaikuttaa biokemiallisesti periaatteessa samalla tavalla kuin tiamiini, mutta on ilmeisesti sitä tehokkaampaa ja turvallisempaa, etenkin diabeettisen hermovaurion ehkäisyssä ja hoidossa. Benfotiamiinin suurempi biologinen teho tiamiiniin nähden perustuu molekyylirakenteen avoimeen tiatsolirenkaaseen, joka sulkeutuu heti kun yhdiste on imeytynyt vereen. Tällöin syntyy biologisesti tavallista tehokkaampi tiamiiniyhdiste.