Hiidenkiuas
Sellaiset haudat, jossa hautakammio tehtiin kiven sijasta puusta, romahtivat puun lahottua. Vaikka ne korjattiin uuden hautauksen myötä, ovat ne lopulta jääneet nykyisen kaltaisiksi romahtaneiksi röykkiöiksi, kun hautaamisperinne loppui. Tällaisen röykkiön huipulla näkyy säännöllisen kraatterin muotoinen syvänne. Muinaisen Panelianlahden alueella joka neljäs kiuas on tällainen. Kraatteri on voinut myös syntyä silloin, kun aarteita etsineet henkilöt penkoivat kiuasta.
Veitakkalan linnamäki
Kalliopohjaisen linnavuoren päällä on nähtävissä epäselviä kivivallituksien jäänteitä ja linnavuoren etelärinteellä kivirivi. Myös linnavuoren itäreunalla olevassa rotkossa on havaittavissa kivilatomus, ja laella olevan notkon eteläosassa on vallimaista rakennelmaa muistuttava kivirivi. Kaikkien edellä mainittujen rakenteiden paikallistaminen maastossa nykyisin on hyvin hankalaa. Vuonna 1886 valtionarkeologi Hjalmar Appelgren-Kivalon havaitsi ja tutki linnavuoren laella pronssikautisen hautaröykkiön. Sen kivet ovat nykyisin levinneet maastoon, ja niistä on tehty ympäristöön uusia rakennelmia. Röykkiön alkuperäistarkoitus on mahdollisesti ollut ruumishauta, josta merkkinä on löytynyt varhaispronssikauden pronssitikari. Röykkiön reunasta löytyi myös merkkejä palaneesta maasta. Haudassa oli alun perin myös kehärakennelmia. H.A.Reinholmin vuonna 1867 saaman tiedon mukaan korkeimman jyrkänteen alla olisi sijainnut kivien päälle rakennettu kivipöytä, "uhrialttari", mutta se oli jo tuolloin vieritetty alemmas rinnettä. Kiven alkuperäistä paikkaa oli kutsuttu Linnamäen kirkoksi.