Renessanssin taide
Italian niemimaan kaupunkivaltioissa oli kiinnostuttu klassisista kielistä ja antiikin taiteesta jo 1300-luvun loppupuolella. Vaikka keskiaika nähtiin pimeänä välikautena, antiikin perintö oli säilynyt sen läpi. Tätä perintöä alettiin uudistaa renessanssissa. Humanistien uuden arvojärjestelmän mukaan tärkeintä oli lahjakkuus ja älykkyys, ei niinkään syntyperä.
Taidekauppa
Keskiajalla kaupan kohteena olivat kuvitetut käsikirjoitukset, alabasteripatsaat, taidekäsityö ja ylelliset esineet. Varsinaisia taidekauppiaita ei ollut ja ammattikillat rajoittivat vapaata yritteliäisyyttä taiteessa. Useimmissa kaupungeissa keskiajan lopulla vain Pyhän Luukkaan killan jäsenillä oli lupa pitää työpajaa ja myydä teoksia. Kiltojen ote alkoi höltyä renessanssin Italiassa, jolloin hallitsijat sekä kirkon johtajat alkoivat kerätä taidetta. Taiteilijat saivat toimia taideasiantuntijoina ja kokoelmien hankkijoina mesenaateilleen.