Superkondensaattori
Hybridisuperkondensaattoreissa olevat komposiittielektrodit rakentuvat hiilipohjaisista materiaaleista, jotka sisältävät pseudokapasiteettisesti aktiivisia materiaaleja kuten metallioksideita ja johtavia polymeerejä. Vuodesta 2013 suurin osa superkondensaattorien tutkimuksesta on keskittynyt komposiittielektrodeihin.
Koordinaatiosidos
Koordinaatioyhdisteitä on tunnettu jonkin verran jo 1700 –luvulla, mm. Preussinsininen kaliumheksasyanoferraatti (II) K[Fe(CN)], keltainen heksa-ammiinikoboltti(III)kloridi [Co(NH)]Cl ja violetti penta-ammiiniklorokoboltti(III)kloridi [CoCl(NH)]Cl. Koordinaatiosidosten todellinen luonne ymmärrettiin kuitenkin vasta 1890 –luvulla, jolloin nuori sveitsiläinen kemisti Alfred Werner (1866-1919) aloitti koordinaatiosidosten tutkimisen. Hän esitti vuonna 1893 teorian, että siirtymämetallien ioneilla olisi kahdentyyppisiä valensseja. Primäärinen valenssi viittaa siihen, kuinka monta elektronia atomi luovuttaa tai vastaanottaa muodostaessaan ionisidoksia. Tätä kutsutaan nykyään hapetusluvuksi. Sekundäärinen valenssi taas viittaa metalli-ionin kykyyn muodostaa sidoksia Lewisin emäksien eli ligandien kanssa. Tätä kuvataan nykyään koordinaatioluvun avulla.