Budō
Budō () on yhteisnimitys japanilaisille itsepuolustus- ja taistelutaidoille. Budolajeissa pyritään kehittämään harjoittelijan fysiikkaa ja kehollisia taitoja mutta myös harjoittelijaa henkisesti ja sosiaalisesti. Tässä budōn harjoittelu eroaa länsimaisesta kilpaurheilukäsitteestä, jossa harjoittelijan fyysistä suorituskykyä kehitetään kilpailussa pätemiseksi. Budōssa saatetaan kilpailla, mutta budōa ei harjoitella kilpailua varten, vaan kilpailu budōssa on vain yksi budōn harjoittelumuoto muiden joukossa, eikä edes tärkein niistä. Kaikissa budōlajeissa ei kilpailla, edes harjoittelumielessä. Budōn harjoittelua ei myöskään mielletä ikäsidonnaiseksi, vaan sitä on mahdollista harjoitella kuolemaan asti taidossa jatkuvasti kehittyen.
Jigorō Kanō
Kanō luokitteli jūdō-harjoittelumotiivit kolmeen ryhmään: Rentai Ho - saadakseen hyvän kunnon; Shobu Ho - tullakseen teknisesti taitavaksi. Kun jokin näistä (tai molemmat yhdessä) ovat syynä jūdō-harjoitukseen puhutaan jūdōsta suppeassa mielessä (Kogi Jūdō). Kun tähän lisätään kolmas motiivi, Shushin Ho eli halu kehittää itsensä myös henkisesti, puhutaan jūdōsta laajassa mielessä (Kyogi Jūdō). Lienee paikallaan sanoa, että kolmatta ei voi yksin harjoittaa vaan kaksi muuta on myös harjoitettavaa. Jotta Kanō-sensein visio budōn yhteiskunnallisesta vaikutuksesta kävisi toteen olisi jūdōn oltava nimenomaan Kyogi Jūdōa. Tekninen taito jää aina dōjōn, mutta henkisen taidon kantaa mukaansa arkielämään. Tämä ajatus sai mestarin sanomaan "Ei ole väliä miten terve henkilö on. Jos hän ei ole hyödyksi yhteiskunnalle, on hänen olemassaolonsa turhaa."