Kehitysbiologia
Selkärangattomista yksilönkehityksen tutkimuksiin on valjastettu malliorganismien 'grand old man' "Drosophila melanogaster" eli banaanikärpänen. Banaanikärpäsestä on massiivisesti tutkimusdataa, sen genomi on sekvensoitu ja eliötä on helppo kasvattaa ja tutkia. Monet muilla eliöillä tehtävät tutkimukset pohjautuvat banaanikärpäsellä saatuihin tuloksiin. Yllättävän monet selkärangattomien geenit löytävät homologinsa myös selkärankaisilta. Toinen selkärangaton suosikki on sukkulamato "Caenorhabditis elegans". "C. elegansin" kehossa on vain 959 solua, joten siitä on kasvanut tärkeä tutkimusobjekti.
Pallokalat
Kahden pallokalalajin genomit selvitettiin ensimmäisten joukossa vuonna 2001. Tutkitut lajit olivat kaakkoisaasialainen murtovesilaji pantteripallokala ("Tetraodon nigroviridis") ja merivesilaji "Takifugu rubripes", jotka erosivat toisistaan noin 20–30 miljoonaa vuotta sitten. Näistä "T. rubripes" -lajin genomin sekvenssin selvittäminen aloitettiin jo vuonna 1989. Tutkimusten perusteella pantteripallokalan genomissa on 350 miljoonaa emäsparia, vähemmän kuin minkään muun tunnetun selkärankaislajin genomissa. Myös "T. rubripesin" genomi on eläinkunnan pienimpiä, sillä sen koko on vain 390 Mbp, yksi kahdeksasosa ihmisen genomista. Vaikka genomi on pieni, se sisältää silti useimmat ihmisen genomissakin sijaitsevat geenit ja säätelyelementit. Tämän vuoksi "T. rubripes" -lajia on käytetty hyvällä menestyksellä verrokkina myös vuonna 2003 julkaistun ihmisen genomin selvittämisessä ja esimerkiksi ihmisen geenimäärien arvioinnissa.