Napoleon I
Napoléon Bonaparte (alkujaan "Napoleone di Buonaparte", 15. elokuuta 1769 Ajaccio, Korsika – 5. toukokuuta 1821 Longwood, Saint Helena) oli Ranskan ensimmäinen konsuli vuodesta 1799 alkaen ja Ranskan keisari Napoleon I vuosina 1804–1814 ja 1815. Uransa huipulla hän valloitti ja hallitsi laajoja osia Länsi- ja Keski-Eurooppaa. Tällöin hänen valtakuntansa oli kooltaan, armeijaltaan ja väkiluvultaan Euroopan suurin sitten Rooman valtakunnan. Hänet vangittiin hävityn Waterloon taistelun jälkeen vuonna 1815 ja karkotettiin Saint Helenan saarelle.
Bonaparte
Napoleonin saatua haltuunsa suurimman osan Länsi-Euroopasta hänen vanhemmasta veljestään Joseph Bonapartesta (1768–1844) tuli ensin Napolin kuningas vuosiksi 1806–1808 ja sitten Espanjan kuningas vuosina 1808–1813. Hänen kolmas veljensä Louis (1778–1846) oli Hollannin kuningas vuosina 1806–1810. Hän tosin joutui luopumaan kruunusta epäonnistuttuaan sovittamaan Ranskan ja hollantilaisten etuja yhteen. Nuorin veljistä, Jérôme Bonaparte (1784–1860), oli lyhytaikaisen Koillis-Saksaan luodun Westfalenin kuningaskunnan hallitsija vuosina 1807–1813.