Tapio Wirkkala
Wirkkala suunnitteli käyttöesineitä muun muassa Ahlström Oy:lle, Airamille, Kultakeskus Oy:lle, Lapin puukolle ja Orakselle. Hän suunnitteli muun muassa vuonna 1951 Milanon IX triennaalin Suomen osaston, joka palkittiin grand prix’llä. Wirkkala toimi useiden muidenkin taideteollisuusnäyttelyiden näyttelyarkkitehtina. Vuonna 1956 hän suunnitteli Suomen lasiteollisuuden 275-vuosinäyttelyn, vuonna 1961 Ornamon 50-vuotisnäyttelyn ja vuonna 1979 Suomen Käsityön Ystävien 100-vuotisnäyttelyn. Suomen lasimuseon tilat hän suunnitteli vuonna 1981.
Wirkkala oli monipuolinen taiteilija, joka käytti materiaaleinaan lasia, puuta, posliinia, metallia ja muovia. Hänen varhaiset veistoksensa olivat muun muassa sotien jälkeisiä kaatuneiden muistomerkkejä. Vaikka Wirkkala tunnettiin erityisesti muotoilijana, hän tutustui jo 1940-luvun lopulla lentokonevaneriin, josta tuli hänen veistostensa päämateriaali. Hän oli myös tunnettu näyttelyarkkitehti ja graafinen suunnittelija.
Sodan ja rauhan miehet
Sarjan ohjaaja Matti Tapio oli alkanut kerätä aiheeseen liittyvää materiaalia jo 1970-luvun alkuvuosina. Kipinän hän oli saanut jatkosodan aikaisen pääministerin Edwin Linkomiehen vuonna 1970 julkaistusta muistelmateoksesta "Vaikea aika". Osaksi aiemmin julkaisematon materiaali alkoi kiinnostaa Tapiota niin, että hän taisteli Sodan ja rauhan miesten ohjelmaidean hyväksytyksi Yleisradion johdon ja etenkin pääjohtaja Erkki Raatikaisen epäluuloista huolimatta. Raatikainen oli vuonna 1975 sanonut TV2:n johtajalle Pertti Paloheimolle, joka oli tehnyt sarjasta tuotantosopimuksen Matti Tapion kanssa, että ""täältä Kesäkadun kahdeksannesta kerroksesta on paljon paremmat näköalat kuin sieltä Tohlopista"". Matti Tapio itse ei ehtinyt nähdä mittavimman työnsä menestystä sen koko laajuudessa, sillä hän kuoli pian sarjan ensimmäisen osan esittämisen jälkeen joulukuussa 1978.