Ristiretket
Yhdeksäs ristiretki yhdistetään joskus sitä edeltävään kahdeksanteen ristiretkeen. Sitä pidetään viimeisenä keskiajan ristiretkistä, jotka suuntautuivat Pyhään maahan. Retken syynä oli Egyptin mamelukkien valtakunnan jatkuva kasvu ja pian tapahtuva viimeisten ristiretkeläisten linnoitusten hylkääminen. Pohjois-Afrikkaan suuntautunut kahdeksas ristiretki sekä Pyhään maahan suuntautunut yhdeksäs olivat osina laajempaa suunnitelmaa, johon kuului muun muassa espanjalaisten kuninkaiden toimintaa, armeijan liikehdintää pakanoita vastaan itäisessä Euroopassa sekä liitto mongolien kanssa mamelukkeja ja turkkilaisia vastaan. Siksi ristiretkeläisten kansallisuus vaihteli eurooppalaisista prinsseistä (Englannin prinssi Edvard ja Ranskan Ludvig IX) uskonnollisiin johtajiin (Bysantin keisari) ja mongolijohtajiin kuten Möngke- ja Hülegü-kaanit.
Ristiretket
Samaan aikaan syrjäytetty visiiri Shawar pyysi tukea vaikutusvaltaiselta sotapäälliköltä Nur al-Diniltä, joka lähetti armeijansa auttamaan visiiriä. Tämän armeijan komentajina toimi sotapäällikkö Shirkuhin lisäksi Salah ad Din, eli Saladin. Tämä armeija onnistui valtaamaan Kairon, jolloin Shawar sai valtansa takaisin. Saadakseen itselleen riippumattomuuden Nur al-Dinista, pyysi Shawar sotilaallista apua Amalrik I:ltä, joka oli vastustanut Shawarin edeltäjää. Syntyneiden taistelujen tuloksena ristiretkeläiset vetäytyivät vapaaehtoisesti Egyptistä, jolloin Amalrik I:lle alettiin vastapalveluksena maksaa entistä suurempia veroja. Samoin Amalrik I sai vapaasti perustaa ristiritarivaruskunnan Kairon kaupunkiin.