Käärmeimuri
"Käärmeimuri" tarjoaa runsaasti aineksia dystooppiseen luentaan niin kielellisesti kuin sisällöllisesti. Teoksen yleistunnelma on arvaamattomine väkivallantekoineen kaoottinen ja painajaismainen, mitä vahvistaa Radovin tyylillisesti tempoileva ja räiskähtelevä kieli. Julmistakin teoista kirjoitetaan lyhyesti ja kliinisesti todeten, dynaamista toimintaa kuvataan hitaasti ja absurdin yksityiskohtaisesti, asiohin viitataan kasvottomalla, byrokraattisella käsitteistöllä ja kerrontaan pudotellaan silkan absurdeja ilmauksia. Tyylin ja sisällön ristiriitaisuus tekee teoksessa näkyväksi kielen roolin vallankäytön välineenä, mikä on dystopioille tyypillistä.
Hirmuvaltias
Toisin kuin "Hirmuvaltias", sen jatko-osiksi aiotut ”episodit” ovat saaneet pääasiassa kielteisen vastaanoton. Mike Ashley arvioi "Encyclopedia of Fantasy" -hakuteoksen Beckfordia käsittelevässä artikkelissaan, että ne ovat nautintojen kuvauksessa liian hillittömiä, toistavat alkuteoksen kaavaa eivätkä yllä sen voimaan. Samaa mieltä on Juri Nummelin teoksessaan "Ulkomaisia kauhukirjailijoita". Nummelinista tarinat ovat ”laimeita verrattuna "Hirmuvaltiaaseen", koska niistä puuttuu romaanin dekadenssi ja pahuuden ylistys.” Toisaalta Beckford-elämäkerturi Malcolm Jack on pitänyt jatko-osia jopa alkuperäistä parempina, sillä niiden insestiä ja nekrofiliaa käsittelevät kohtaukset ovat uskaliaampia. Lisäksi mukana on homoeroottisia elementtejä, kun taas "Hirmuvaltiaassa" teeman käsittely jää viitteelliseksi.