Nyrki Tapiovaara
28. helmikuuta pataljoona lähetti komppanian vahvuisen osaston partioretkelle Korpijärven kylään Suojärven kunnassa. Vänrikki Tapiovaaralla oli komennossaan kaksi joukkuetta, joiden oli määrä vallata Etelä-Korpijärven kylä. Osasto yllätettiin selustasta, ja se joutui perääntymään. 29. helmikuuta Tapiovaara teki voimakkaan vastahyökkäyksen, mutta päätyi antamaan osastolleen vetäytymiskäskyn. Johtajan tapaan hän oli viimeinen vetäytymässä, ja hän tulitti vihollista miestensä vetäytyessä. Eräs miehistä näki Tapiovaaraan osuvan ja tämän tuupertuvan hankeen. Silminnäkijöiden mukaan hän kohosi vielä kerran ja ampui pitkän sarjan viholliseen. Tämän jälkeen kukaan ei osannut kertoa mitään varmaa, jolloin ilmeisesti syntyi olettamus Tapiovaaran katoamisesta tai vangiksi joutumisesta. Olettamus ei kuitenkaan osoittautunut todeksi.
Mestaus
Suomen viimeinen mestaustuomio pantiin täytäntöön 8. heinäkuuta 1825 Pieksämäellä. Tahvo Putkonen tuomittiin torppari Lasse Hirvosen taposta kuolemaan mestaamalla ja haudattavaksi kirkkomaan ulkopuolelle. Kuuluisin mestattu suomalainen lienee Jaakko Ilkka. Kuopion läänissä käytetty virallinen mestauskirves on museoitu Rikosmuseoon. Koska tsaari Nikolai I muutti vuoden 1828 jälkeen armahdusoikeutensa nojalla kaikki kuolemantuomiot automaattisesti karkotuksiksi Siperiaan, mestaukset loppuivat Putkoseen. Vuonna 1889 säädetyn uuden rikoslain mukaan kuolemanrangaistus olisi vielä tuomita rikoksista kuten murhasta ja valtiopetoksesta, vaihtoehtoisena elinkautisen kuritushuonerangaistuksen kanssa, ja se olisi pantu täytäntöön mestaamalla. Oulussa teloitettiin Taavetti Lukkarinen hirttämällä vuonna 1916. Yhtään mestausta ei Suomessa kuitenkaan tämän jälkeen ole toteutettu, sillä kuolemanrangaistuksia on pantu täytäntöön vain sota-aikoina ja silloinkin väliaikaisten lakien mukaisesti ampumalla. Viimeinen siviilirikoksista tuomittu teloitettu oli maalari Toivo Koljonen eli Kirves-Koljonen. Lopullisesti kuolemanrangaistus poistettiin laista vuonna 1972.