LED
Ensimmäisen valoa lähettävän diodin valmisti Marconin laboratorioissa työskennellyt brittiläinen kokeilija H. J. Round vuonna 1907. Hänestä riippumatta venäläinen Oleg Vladimirovich Losev teki saman keksinnön 1920-luvulla. Vaikka siitä kerrottiin venäläisissä, saksalaisissa ja brittiläisissä tieteellisissä aikakauskirjoissa, keksintö ei vielä tullut kovin tunnetuksi eikä sitä vuosikymmeniin käytetty hyväksi mihinkään tarkoitukseen. Vuonna 1955 Radio Corporation of Americassa työskennellyt Rubin Braunstein havaitsi, että eräät puolijohdeaineet lähettävät infrapunasäteilyä. Sitä lähettivät hänen tutkimustulostensa mukaan galliumarsenidista (GaAs) galliumantimonidista (GaSb), indiumfosfidista tai piin ja germaniumin seoksesta valmistetut puolijohdekomponentit, jotkin niistä huoneenlämmössäkin, toiset alhaisissa lämpötiloissa (77 K). Saman havainnon tekivät galliumarsenidin osalta vuonna 1961 Texas Instruments'issa työskennelleet kokeilijat Bob Biard ja Gary Pittman Vaikka Braunstein oli tehnyt keksinnön aikaisemmin, Briard ja Pittman voittivat prioriteettikiistan ja patentti keksinnöstä myönnettiin heille.
LED TV
LED TV:n etuja ovat pienempi virrankulutus tavalliseen LCD-televisioon verrattuna, sillä ledit kuluttavat loisteputkia vähemmän sähköä. LED-tekniikalla virrankulutusta voidaan pienentää jopa 50%. Siitä syystä ne eivät myöskään tuota yhtä paljon lämpöä, kuin perinteiset LCD-televisiot. Koska ledit ovat kooltaan loisteputkia pienempiä, televisioista voidaan tehdä myös ohuempia. LED-television näytössä on myös laajempi dynamiikka - taustavalon sammutus, mikä tekee mustasta täysin mustan. Lisäksi nestekiteen hitauden aiheuttama liikkeen sumeneminen ("motion blur") vähenee, koska taustavalo syttyy vasta kun kuvapikseli on tavoitekirkkaudessaan. Taustavaloledit valaisevat kuitenkin tällä hetkellä suurempia alueita kuin pelkkää yhtä pikseliä.