Suomalainen kulttuuri
Modernismiin siirryttiin toden teolla vasta 1950-luvulla, kun [[Erik Bergman]] aikalaisineen käytti kaksitoistasäveljärjestelmää, [[Sarjallisuus|sarjallisuutta]] ja sointi- ja kenttätekniikoita. 1970-luvulla alkoi [[Suomalainen oopperamusiikki|suomalaisen oopperan]] renessanssi [[Aulis Sallinen|Aulis Sallisen]] ja [[Joonas Kokkonen|Joonas Kokkosen]] sointimaailmaltaan perinteisten, niin sanottujen [[karvalakkiooppera|karvalakkioopperoiden]] myötä, mutta toisaalta nuoret säveltäjät ja muusikot toivat eurooppalaista radikaalia modernismia Suomeen muun muassa [[Korvat auki]] -yhdistyksen piirissä. Monet näistä 1970-luvun nuorista radikaaleista, kuten [[Kaija Saariaho]], [[Magnus Lindberg]] ja [[Esa-Pekka Salonen]], ovat nousseet kansainväliseen kuuluisuuteen 1980- ja 1990-lukujen aikana.
Anthony D. Smith
Smith esitteli teoksissaan "The Ethnic Origins of Nations" (1986) ja "National Identity" (1991) teoriansa, joiden mukaan modernien kansakuntien juuret ulottuvat kauas esiteolliseen aikaan ja modernina aikana muovautuneet kansalliset identiteetit itse asiassa osittain perustuvat paljon vanhempiin etnisiin identiteetteihin. Myöhemmissä teoksissaan "Myths and Memories of the Nation" (1999) ja "Nationalism" (2001) hän vei väitteensä pidemmälle sanoessaan, että itse asiassa kansakuntia ja kansallisia identiteettejäkin on ollut olemassa jo esimodernina aikana, joskin vain poikkeuksina. "Myths and Memories" -kirjassa Smith otti käyttöön termin etnosymbolismi oman lähestymistapansa nimitykseksi. Nimitys on sittemmin vakiintunut kokonaisen nationalismintutkimuksen koulukunnan nimeksi. Smith oli kansakuntien myöhäistä syntyajankohtaa puolustavien modernististen teorioiden näkyvimpiä kriitikoita. Etnosymbolismia arvostelleet modernistit ovat vastaavasti tulkinneet Smithin käsitysten olevan lähellä primordialismia eli perinteistä katsantotapaa, jonka mukaan kansakuntien juuret ovat ikiaikaisia ja luonnollisia. Smithin mukaan etnosymbolistit pyrkivät tutkimaan, miten suuret kansanjoukot ovat menneinä aikoina subjektiivisesti kokeneet suhteensa etniseen tai kansalliseen yhteisöön, kun taas modernistit ovat hänen mukaansa keskittyneet liikaa vain entisajan eliittien tarkasteluun.