Silkkitie
Seuraava askel otettiin n. 130 eaa. Kiinan Keski-Aasiaan suuntaamien lähetystöjen myötä. Keisari Wudi lähetti "Suuren matkailijan" Chang Chienin tugaanien luokse tarkoituksena solmia heidän kanssaan liitto hunneja vastaan. Tämä ei onnistunut, mutta Chienin vaiheikas matka toi keisarille tietoja alueen vauraista ja aiemmin tuntemattomista kuningaskunnista, kuten Ferganasta, Baktriasta ja Parthiasta. Kiinalaiset pyrkivät niiden kanssa kauppasuhteisiin. He olivat erityisen kiinnostuneita ferganalaisten hallussa olleista kookkaista ja voimakkaista hevosista, joita kutsuttiin "taivaallisiksi hevosiksi". Kiinalaiset lähettivät kymmeniä lähetystöjä näihin maihin ja aina Seleukidien hallitsemaan Syyriaan saakka.
Silkki
Kiinalaiset eivät suostuneet kertomaan muulle maailmalle kuinka silkkiä tehdään. Kerrotaan, että Bysantin keisari Justinianus päätti vuonna 542 varastaa silkin salaisuuden kiinalaisilta ja lähetti asialle kaksi munkkia. He olisivat tarinan mukaan tuoneet Kiinasta kaksi onttoa puukeppiä täynnä silkkiperhosen toukkia, mutta tarina ei ole uskottava, sillä toukkien pitäminen elossa ei olisi näin onnistunut. Etelä-Eurooppaan, pääasiassa Sisiliaan, tuotiin silkkiperhosen toukkia 1100-luvulla, koska ristiretkeläiset onnistuivat tällöin saamaan taidon mukaansa Bysantista. Ranskaan toukkia alettiin tuoda 1400-luvulla, ja Lyon ohitti pian italialaiset Euroopan tunnetuimpana silkintuottajana.