Panssarilaiva Ilmarinen
Käännöksen aikana tapahtui kuitenkin voimakas räjähdys, joka tärisytti laivaa, ja vasemmalta puolelta nousi märssytornin korkuinen vesipatsas. Laiva kallistui nopeasti vasemmalle ja kaatui vajaassa minuutissa. Laiva upposi seitsemän minuutin kuluttua räjähdyksestä. Saattueen muut laivat pelastivat 132 miestä, ja 271 miestä hukkui. Väinämöisen saattueeseen kuulunut VMV 1, jota komensi jääkäriresluutnantti Siivo Peltonen, ajoi ympäri pyörähtäneen laivan kylkeen ja poimi kuivin jaloin sen köliltä 57 miestä. Merestä noukittiin 75 miestä. Laivaston komentaja kommodori Eero Rahola ja rannikkolaivaston komentaja sekä "Ilmarisen" päällikkö komentaja Ragnar Göransson olivat selviytyneiden joukossa. Pelastuneiden joukossa oli myös aluksen tulenjohtoupseeri, luutnantti Viljo Revell, josta myöhemmin tuli yksi Suomen sodanjälkeisen ajan merkittävimpiä arkkitehteja.
Panssarilaiva Väinämöinen
Alus otti osaa talvisotaan lähinnä kiinteänä ilmatorjuntapatterina Turussa lisäten alueen ilmatorjuntavahvuutta olennaisesti. Jatkosodassa molemmat panssarilaivat kävivät muutaman kerran tulittamassa vihollisen tukikohtana olevaa Hankoa. Ainoa tulos oli tiettävästi yhden ammusvaraston tuhoutuminen. Tämäkin tulos saavutettiin vasta, kun maamaaliammuntaa varten kehitettiin rannikkotykistön 254 mm kranaateista erityisiä maamaalikranaatteja. Tästä seurasi monen viikon tauko ammunnoissa, koska uusille kranaateille piti laatia omat taulukkonsa eli laskea lentoajat eri etäisyyksille.