Sokrates
Sokrates hylkäsi esisokraatikoiksi kutsuttujen edeltäjiensä luonnonfilosofiset pohdiskelut ja suuntasi tutkimuksensa ihmisten elämäntapoihin. Hän kyseenalaisti ihmisten totunnaiset käsitykset ja pyrki kyselemällä löytämään määritelmiä erilaisille käsitteille, kuten hyve ja oikeudenmukaisuus. Sokrateelle tieto ja hyve liittyivät läheisesti yhteen; hän esimerkiksi katsoi, että jos ihminen tunsi hyveen käsitteen, hän teki automaattisesti sitä, mikä on hyvää.
Euthyfron
Sokrateen käyttämä sokraattinen menetelmä tulee hyvin ilmi dialogissa käytävässä keskustelussa. Hän pyytää Euthyfronia määrittelemään hurskauden niin, että siitä voitaisiin tämän jälkeen keskustella. Tarjotuista ja keskustelluista hurskauden määritelmistä yritetään rakentaa hyväksyttävä selonteko hurskauden olemuksesta. Sokrates haluaisi löytää sellaisen määritelmän, joka olisi aina ja kaikkialla tosi, eli sen tulisi päteä ihmisiin kaikissa kansoissa, uskonnoissa ja kulttuureissa kaikkina aikoina. Näin se olisi mitta, jonka avulla kaikkien tekojen hurskaus ja epähurskaus voitaisiin mitata. Sokrates tavoittelee siis hurskauden ideaa. Platonin varhaisten dialogien tapaan keskustelussa ei kuitenkaan saavuteta mitään varsinaista lopputulosta.