Unkarin historia
Työläisten liikehdinnän ja maailmansodan voittajavaltojen paineessa sosiaalidemokraatit päättivät liittoutua vastaperustetun kommunistipuolueen kanssa ja nostivat sen johtajan Béla Kunin suoraan vankilasta valtion johtoon. Yhdistyneet sosiaalidemokraatit ja kommunistit julistivat Unkarin neuvostotasavallaksi 21. maaliskuuta 1919. Tuore neuvostotasavalta joutui kuitenkin pian sotaan Romanian, Serbian, Tšekkoslovakian ja amiraali Horthyn johtamien porvarillisten voimien kanssa. Romanialaiset ja Horthyn joukot marssivat lopulta Budapestiin ja kukistivat neuvostotasavallan 6. elokuuta 1919. Valtionhoitajaksi noussut konservatiivis-aristokraattinen Miklós Horthy hallitsi Unkaria vuoteen 1944.
Unkarin vallankumous
Unkarin vallankumous oli Euroopan hullun vuoden aikana syttynyt vallankumous Unkarissa vuosina 1848 ja 1849. Uudistuksia ajaneet unkarilaiset vallankumoukselliset päätyivät lopulta julistamaan Unkarin kokonaan itsenäiseksi Habsburgien Itävallasta keväällä 1849. Vallankumoushallinto kamppaili kuitenkin keisarin lisäksi maan omia vähemmistöjä vastaan, kun näiden vaatimuksiin omien kansallisuusaatteidensa mukaisiin vaatimuksiin ei suostuttu. Lopullinen isku vallankumoukselle oli Venäjän puuttuminen vallankumoukseen keisarin puolella. Murskaavan ylivoiman edessä unkarilaiset joutuivat lopulta antautumaan. Tappioon päättynyt vallankumous jäi kuitenkin elämään sankaritarinana Unkarin kansallisessa mytologiassa.