Suomi 1950-luvulla
Perinteisen kerronnan rinnalle tuli 1950-luvulla modernismi. Tamperelaisten ja helsinkiläisten kirjailijoiden välille lohkesi jonkinmoinen railo, puhuttiin Tampereen realisteista ja Helsingin modernisteista. Eräs modernismin suomenkielisiä perusteoksia on Veijo Meren "Manillaköysi" (1957). Yhdessä Antti Hyryn, Paavo Rintalan ja Marja-Liisa Vartion kanssa Meri muodosti prosaistisukupolven, joka jakoi yhtenäiset kirjalliset ideaalit.
Clement Greenberg
1960-luvun alussa Greenberg julkaisi erään eniten vaikuttaneista esseistään. "Modernist Paintingissa" hän luonnosteli formalistisen historian, jossa modernin taiteen historian johtolankana oli taidemaalareiden syventyminen maalauksen muodollisiin elementteihin, erityisesti kuvapinnan litteyteen. Alkaen Edouard Manetista ja päätyen New Yorkin koulukunnan eli aikansa nykytaiteen teoksiin Greenberg jäljitti jatkumon, jossa pyyhittiin pois maalauksen aihepiiri, illuusio ja kuvatilan syvyys. Mediumiensa sisäisen logiikan takia maalarit hylkäsivät kerronnan maalaustensa ainutlaatuisten, muodollisten ominaisuuksien vuoksi.