Liivinmaan–Moskovan sota
Moskovan ruhtinaskunnan hallitsija Iivana Suuri oli onnistunut valloittamaan Novgorodin tasavallan ja yhdistämään näin suuren osan Venäjää valtansa alle 1470-luvulla. Iivana oli näin luonut itselleen rajan Ruotsin valtakunnan kanssa ja maat sotivat keskenään 1490-luvulla. Venäläiset yrittivät vallata Viipuria vuonna 1495 siinä onnistumatta ja seuraavana vuonna Ruotsi teki oman vastahyökkäyksensä kohti Narvaa. Ruotsi sai aktiivista tukea Liivinmaalta ja Liivinmaan ja Venäjän vastaisella rajalla oli seuraavien vuosien ajan jatkuvia kahakoita. Liivinmaan ritarikunnan mestari Wolter von Plettenbergin politiikan tavoitteena oli luoda Venäjän vastainen liittouma Ruotsin, Tanskan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan välille. Hän yritti myös saada paavi Aleksanteri VI:tä julistamaan ristiretken ortodokseja vastaan, mutta ajatusta ristirekistä pidettiin tuolloin vanhentuneena. Venäjältä toivottiin sitä paitsi tukea Konstantinopolin vapauttamiseen Ottomaaneilta tulevaisuudessa. Tanska ja Ruotsikin alkoivat sotia keskenään ja Liettua alkoi kamppailla vallasta Puolassa. Liivinmaa jäi näin yksin ja maassa oli myös sisäisiä ongelmia ritarikunnan, Riian kauppiaiden ja hiippakuntien välillä.
Venäjän–Persian sota (1804–1813)
Venäjän–Persian sota oli vuosina 1804–1813 käyty sota Venäjän keisarikunnan ja qajarien Persian välillä. Sodan taustalla oli maiden kiista Georgian alueesta, jonne Venäjä oli ulottanut vaikutusvaltansa 1700-luvulla. Sota alkoi venäläisten hyökkäyksellä vuonna 1804. Napoleonin sotien takia sota oli mutkikas myös kansainvälisen politiikan kannalta Persian hakiessa tukea Ranskalta ja briteiltä, joiden kanta sotaan vaihteli kuitenkin alati muuttuvien liittolaisuussuhteiden kautta. Sota päättyi lopulta Golestanin rauhaan vuonna 1813, jossa Persia menetti suuret osat alueistaan Araksjoen pohjoispuolella. Sopimus olki epäsuosittu ja vuosina 1826–1828 käytiin vielä toinen sota, joka päättyi kuitenkin entistä epäedullisempiin ehtoihin Persialle.