Antiikin Kreikka
Antiikin Kreikan historia jaetaan yleensä arkaaiseen kauteen (noin 700–500 eaa.), klassiseen kauteen (480–330 eaa.) ja hellenistiseen kauteen (330–27 eaa.). Antiikin hellenistinen kulttuuri jatkui tämän jälkeen Rooman vallan alaisuudessa (roomalainen kausi), samalla leviten yhä laajempien ihmisryhmien ulottuville. Kulttuurin ja etenkin kreikan kielen elinvoimaisuudesta kertoo Bysantin kreikankielisyys puoli vuosituhatta myöhemmin.
Uusin aika
Uusin aika on varsinkin poliittisen historian tutkimuksessa käytetty periodisaatiokäsite, joka rajaa osan uudesta ajasta omaksi aikakaudekseen. Raja asetetaan usein 1700–1800-lukujen taitteeseen. Uusin aika jatkuu nykyaikaan saakka.
Perinteisesti yhtenä rajapyykkinä on pidetty Ranskan suurta vallankumousta (1789). Sosiologisesta – tai yleisemmin yhteiskuntatieteellisesti suuntautuneesta – näkökulmasta taas puhutaan mieluummin siirtymisestä esimodernista moderniin maailmaan.