Eino Rahja
Myös Eino Rahjan veljet Jukka (1887–1920) ja Jaakko (1872–1926) olivat bolševikkeja. Einon lisäksi erityisesti Jukka Rahja oli kiistelty hahmo suomalaisten kommunistien keskuudessa. Veljesten riidanhakuinen käyttäytyminen sekä jyrkkä retoriikka sai monet katkeriksi. Yhtäaikaisesti SKP:hen, Neuvostoliiton kommunistiseen puolueeseen, puna-armeijaan ja Tšekaan kuulunut Eino Rahja ei aina toiminut SKP:n päätösten mukaisesti eikä hän epäröinyt vetää omaa linjaansa esimerkiksi Pietarin punaupseerikoulussa. Hän osallistui muun muassa salakuljetukseen, rahan väärentämiseen ja läskikapinan valmisteluihin. Rahja muodosti nimeään kantaneen opposition SKP:ssa käytännössä koko 1920-luvun ajan. Ennen vuoden 1925 edustajakokousta kärjistyneissä riidoissa hän liittoutui keskuskomiteassa Leo Laukin ja Otto Vilmin kanssa. Vuosikymmenen alkupuolella Rahjalla oli läheiset suhteet myös Grigori Zinovjeviin.
Eino Hanski
Eino Hanskin vanhemmat olivat vallankumouksen jälkeen Neuvostoliittoon jääneitä suomalaisia. Kirjoittamassaan trilogiassa "Pitkät vuodet" hän kertoi elämästään, jonka aikana hän kulki Leningradista monien vaiheiden kautta Ruotsiin. Trilogian ensimmäisessä osassa "Pitkä talvi" kerrotaan Leningradin piirityksestä, joka vei hengen Eino Hanskin isältä ja useilta sukulaisilta. Trilogian toinen osa "Pitkä matka" kertoo Hanskin sekä hänen äitinsä ja sisarensa matkasta Kaukasukselle, jonne heidän karjavaununsa neljästäkymmenestä matkustajasta vain yhdeksän pääsi hengissä perille. Saksalaisjoukkojen saapuminen heidän kotikyläänsä johti juutalaisten ja vähitellen myös monien muiden teloituksiin, ja Hanskin perhe katsoi parhaaksi paeta kohti Suomea. Trilogian päätösosassa "Pitkä odotus" kerrotaan Hanskien päätymisestä Ukrainan kautta Puolaan Gdańskin ja Gdynian pakolaisleireille. Lopulta perhe pääsi Suomeen, mutta kun inkeriläisiä alettiin luovuttaa Neuvostoliittoon, pakeni Hanski veneellä Pohjanlahden yli Ruotsiin ja asettui Hudiksvalliin.