Kiina
Kiinan kansantasavalta perustettiin 1. lokakuuta 1949 Mao Zedongin julistaessa sen syntyneeksi Pekingin Taivaallisen rauhan aukiolla. Mao tunnettiin kirjallisuutta opiskelleena intellektuellina, joka oli noussut puolueen huipulle sisällissodan myötä. Hänen valtansa kasvoi nopeasti. Mao jatkoi Kommunistisen puolueen puheenjohtajana ja siten maan johtajana. Neuvostoliitto tunnusti kansantasavallan lähes välittömästi, Itä-Euroopan maat ja suurin osa Länsi-Euroopankin maista tunnusti sen 1950 vaikka diplomaatit karkotettiinkin.
Peking
Pekingin toimiessa keisarillisena pääkaupunkina 1200-luvulta 1900-luvun alkuun sen väkiluku vaihteli 700 000:n ja 1 200 000:n välillä. Qing-dynastian romahtamisen vuonna 1912 ja kansantasavallan perustamisen vuonna 1949 välillä sen väkiluku nousi huomattavasti alun noin 725 000:sta 2 000 000:aan. Kasvu jatkui entistä nopeammin, kun Pekingistä tuli kansantasavallan pääkaupunki vuonna 1949. Kaupungin teollisuus kehittyi nopeasti, minkä lisäksi kaupunkiin muutti tuhansia valtion virkailijoita. Vuonna 1949 Peking oli Kiinan neljänneksi suurin kaupunki, mutta vain vuosikymmenen sisällä siitä oli kasvanut toiseksi suurin. Vuonna 1959 sen rajoja suurennettiin käsittämään suuria osia ympäröivästä maaseudusta. Väestönkasvu hidastui 1960- ja 1970-luvulla suuren harppauksen ja kulttuurivallankumouksen takia. Myöhemmin kasvua hidasti lisäksi tarkkaan valvottu yhden lapsen politiikka. Kiinan talous vapautui 1980-luvulla, ja taloudellinen kasvu houkutteli siitä lähtien suuria määriä muuttajia Kiinan maaseudulta.