François Truffaut
Ranskalaisen elokuvan uuden aallon huippuaikana 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa Truffaut teki useita merkittäviä elokuvia. Hänen ensimmäinen kokopitkä elokuvansa oli "400 kepposta" (1959). Siitä tuli sensaatio Cannesin elokuvajuhlilla, jossa Truffaut voitti parhaan ohjaajan palkinnon. Elokuvan pääosassa on Jean-Pierre Léaud, joka esittää Antoine Doinelin hahmoa. Léaud’n ja Truffaut’n ammatillinen suhde oli poikkeuksellinen, ja Truffaut toimi käytännössä Léaud’n sijaisisänsä samaan tapaan kuin Bazin oli toiminut Truffaut’n kanssa.
Jean-Luc Godard
Godard sai läpimurtonsa elokuvaohjaajana heti ensimmäisellä pitkällä elokuvallaan "Viimeiseen hengenvetoon" ("À bout le souffle", 1960), jota pidetään François Truffaut'n "400 kepposen" ("Les quatre cents coups", 1959) rinnalla ranskalaisen elokuvan uuden aallon pelinavauksena. Tyylillisesti Godard oli kuitenkin Truffaut'n vastakohta: siinä missä Truffaut pelasi konventioiden piirissä, Godard käytti paljon kokeellisia elementtejä elokuvissaan, erityisesti vieraannuttamisefektejä. Godard teki 1960-luvulla tuotteliaasti elokuvia, jotka kattoivat useita genrejä: "Pieni sotilas" ("Le petit soldat", 1963) oli sotaelokuvaa, "Lemmy Caution – piru mieheksi" ("Alphaville, une étrange aventure de Lemmy Caution", 1965) sci-fiä, "Hullu Pierrot" ("Pierrot le fou", 1965) luetaan rikoselokuvan piiriin ja "Nainen on aina nainen" ("Une femme est une femme", 1961) on Godardin musikaali.