Ydinvoima Suomessa
Vuonna 1961 Imatran Voima käynnisti kansainvälisen tarjouskilpailun ydinvoimalasta avaimet käteen -periaatteella. Yhtiö halusi 1967 tilata joko saksalaisen AEG:n tai amerikkalaisen Westinghousen reaktorin. Neuvostoliiton tarjousta pidettiin puutteellisena. Valtioneuvosto päätti kuitenkin luopua tilauksesta tarjousten perusteella. Teollisuusministeri Väinö Leskinen allekirjoitti Moskovassa 1969 tavaranvaihtosopimuksen, joka sisälsi ydinvoimalan tilauksen Neuvostoliitosta. Loviisaan rakennettua Novo Voronesh -painevesireaktoria täydennettiin suomalaisella insinööritaidolla. Turvatekniikka, automaatio ja mittaristot suunniteltiin Suomessa ja hankittiin lännestä. Loviisan ydinvoimalaitos otettiin käyttöön vuonna 1977, jolloin Loviisa 1 valmistui sähköntuotantoon .
Neuvostoliiton joukkotuhoaseet
Kehitystyö alkoi 1943, kun neuvostotiedustelu oli saanut tietoja Yhdysvaltain ydinaseprojektista. Neuvostoliiton ohjelman johtajana toimi turvallisuuspalvelun päällikkö Lavrenti Berija ja tieteellisenä johtajana fyysikko Kurtshatov. Pommin kehittämisajaksi arvioitiin vähintään 10–15 vuotta, sillä Neuvostoliiton tutkimusresurssit ja teollinen kapasiteetti alalla eivät yltäneet Yhdysvaltain tasolle. Osittain ydinaseen arviota nopeampaa kehittämistä auttoivat kuitenkin vakoilutiedot. Brittiläinen fyysikko Klaus Fuchs luovutti pommista Berijalle tarkkoja tietoja kesällä 1945. Neuvostoliiton ensimmäinen ydinreaktori alkoi toimia jouluna 1946. Reaktori perustui Yhdysvaltain Hanfordin reaktorin rakenteeseen.