Ristiretket
Seitsemäs ristiretki 1248–1254 oli Ranskan kuninkaan Ludvig IX:n järjestämä ristiretki Egyptiin. Hän lähti sinne 15 000 miehen voimin, mutta retki epäonnistui pahasti: egyptiläiset löivät ranskalaiset Al Mansurahissa, ja Ludvig itse päätyi egyptiläisten vangiksi Damiettaan, mistä hänet vapautettiin suuria lunnaita vastaan. Sen jälkeen Ludvig piileskeli ristiretkeläishovissaan Akkon kaupungissa.
Ifriqiya
Ifriqiya pysyi vuosisatojen ajan tärkeänä alueena islamilaiselle maailmalle, kunnes alkoi menettää merkitystään myöhäiskeskiajalla. Niin Lähi-idän muslimien kuin Euroopan kristittyjen mielestä alue olisi ollut avainasemassa, mikäli islamilaiset olisivat pyrkineet voimakkaasti Euroopan valloitukseen. Todellisuudessakin Ifriqiyasta käsin muslimit valloittivat Sisilian ja uhkasivat pitkään koko Italiaa. Vasta Euroopan kristittyjen valtioiden voimistuessa ja parantaessa laivastojaan keskiajan lopulla joutuivat Pohjois-Afrikan muslimit vuorostaan eurooppalaisten uhkaamiksi. Hafsidien aikana Ranskan kuningas Ludvig IX Pyhä johti kahdeksannen ristiretken (toisen laskutavan mukaan seitsemännen) Tunisia vastaan 1270. Tämän jälkeen Italian kaupunkivaltiot, Ranska ja sittemmin pääasiassa espanjalaiset tekivät hyökkäyksiä Afrikkaan, niiden tavoitteena oli ensisijaisesti lopettaa berberien merirosvous. Merirosvoilun vuoksi Välimeren etelärannikon maita nimitettiin barbareskivaltioiksi. Lopulta 1500-luvulla pohjoisafrikkalaiset katsoivat parhaaksi alistua tuon ajan islamilaisen maailman voimakkaimman valtakunnan, turkkilaisten, yliherruuteen. Ifriqiyaa ei tämän jälkeen enää ollut erillisenä alueena, ja Tunisia sai nykyiset rajansa.