Konstantine Gamsakhurdia
Konstantine Gamsakhurdia (, 15. toukokuuta 1893 Abaša – 17. heinäkuuta 1975 Tbilisi) oli georgialainen kirjailija ja julkisuuden henkilö, jota pidetään yhdessä Mikheil Džavakhišvilin kanssa 1900-luvun vaikutusvaltaisimpana georgialaisena romaanikirjailijana. Gamsakhurdia sai koulutuksensa ja julkaisi ensimmäiset teoksensa Saksassa. Parhaissa töissään, kuten "Didostatis mardžvena" ja "Davit Aghmašenebeli", hän yhdistääkin länsieurooppalaisia vaikutteita puhtaasti georgialaisiin teemoihin. Hän suhtautui neuvostovaltaan vihamielisesti, mutta kuului silti niihin harvoihin johtaviin georgialaisiin kirjailijoihin, jotka selvisivät Stalinin kauden sorrosta, vaikka hänet pidätettiinkin useita kertoja ja karkotettiin Vienanmerelle. Hänen teostensa huomattava piirre on henkilöhahmojen oivaltava psykologinen kuvailu. Lisäksi Gamsakhurdia toi georgian kieleen uutta hienovaraisuutta imitoimalla arkaaista kieltä, luodakseen vaikutelman vanhasta tekstistä.
Georgian kirjallisuus
Hagiografisiin teksteihin liittyvät läheisesti kirkkoisien elämäkerrat. Tämän genren, patristiikan, ensimmäinen georgialainen teos on "Kolmentoista assyrialaisen kirkkoisän elämät" -kokoelma. Jotkut näistä kirkkoisistä olivat georgialaisten luostarien perustajia, ja heillä on sitä kautta ollut merkittävä osa maan kulttuuriperinnön ja identiteetin rakentamisessa. Kaksi muuta merkittävää elämäkertaa käsittelevät Georgian lounaisosien uudelleenasuttamista. Näistä aikaisempi, "Siunatun ja Jumalan inspiroiman pyhän isämme Serapionin elämä ja saavutukset" antaa arvokasta tietoa aikansa arkkitehtuurista, sosiaalisista oloista ja maantieteestä. Toinen, Giorgi Mertšulen teos "Grigol Khandztan elämä", on kirjoitettu 900-luvun puolivälissä ja antaa tarkan kokonaiskuvan Georgian poliittisesta rakenteesta. Lisäksi kirkkoisien elämäkertoja kirjoitettiin maan ulkopuolella Athoksella; näihin teoksiin kuuluu esimerkiksi Giorgi Atonelin vuoden 1040 jälkeen kirjoittama "Siunattujen isiemme Ioanen ja Ekvtimen elämät ja merkittävät saavutukset". Myös Giorgi Atonelista kirjoitettiin hänen kuolemansa jälkeen elämäkerta. Näitä tekstejä voidaan pitää jo modernin historiografian edustajina.