Tietoisuus
Jotkut mielenfilosofit jakavat tietoisuuden "fenomenaaliseen tietoisuuteen", jolla tarkoitetaan subjektiivista kokemusta itseään, ja "pääsytietoisuuteen", jolla tarkoitetaan sitä, että mielessä oleva informaatio on aivojen prosessointijärjestelmien saatavilla. Fenomenaalinen tietoisuus on yhtä kuin "olla jotakin", pääsytietoisuus on yhtä kuin "olla tietoinen jostakin".
Puhtaan järjen kritiikki
Kant antoi kriittiselle eli aikaisempia käsityksiä arvostelevalle filosofialleen nimen ”transsendentaali idealismi”, mikä hänelle liittyi läheisesti niin sanottuun empiiriseen realismiin. Tämä tarkoitti sitä, että kokemusperäinen tieto on totta, mutta se ei voi tietää mitään asioista, jotka ylittävät inhimillisten tiedollisten kykyjen toiminnot. Transsendentaalin idealismin järjestelmä kuvaa Kantin menetelmän etsiä todellisuutta koskevan tiedon mahdollisuuksien ehtoja ja tiedostaa, että on olemassa asioita, jotka ylittävät ihmisen tiedolliset eli mielelliset kyvyt. Tämän uuden asenteen vuoksi Kant vertasi "Puhtaan järjen kritiikin" toisessa esipuheessaan filosofiaansa Kopernikuksen aloittamaan tähtitieteelliseen vallankumoukseen eli niin sanottuun kopernikaaniseen vallankumoukseen, jossa vanha maakeskinen maailmankuva korvautui aurinkokeskisellä. Hän kirjoitti: "”Tähän asti on oletettu, että kaiken tiedon tulee olla yhdenmukaista olioiden kanssa. Mutta kaikki pyrkimykset laajentaa tietämystämme olioista perustuen johonkin aprioriseen tietoon niistä, käsitteiden avulla, ovat – – päättyneet epäonnistumiseen. Meidän täytyy siksi tehdä tutkimusta, emmekö onnistuisi paremmin metafysiikan askareissa, jos oletamme, että olioiden tulee olla yhdenmukaisia tiedon kanssa”" [Bxvi]. Aivan kuten Kopernikus mullisti tähtitieteen muuttamalla näkökulman ja ottamalla havaitsijan tilanteen huomioon, Kantin kriittinen filosofia otti huomioon tietäjän tilan yleensä ja paljasti sen vaikutuksen hänen tietämänsä maailman rakenteeseen.