Metafysiikan historia
Kant tarkoitti metafysiikalla sellaisia kysymyksiä, joihin tiede ei voi vastata. Kantin niin sanottu kriittinen filosofia pyrki osoittamaan sekä kokemuksen että filosofisen ajattelun rajat. Hänen mukaansa metafysiikka on mahdollista vain ”transsendentaalisena” tieteenä, joka tutkii yleisiä inhimillisen ymmärryksen muotoja, eli tiedon käsitteellisiä ennakkoehtoja, jotka ovat ymmärryksen perusta. Tämä ajatus perustui osaltaan Wolffiin ja A. G. Baumgartenin välittämään Duns Scotuksen ajatteluun.
Puhtaan järjen kritiikki
Ensimmäiset metafyysiset selitykset määrittelevät, mitä sekä aika että avaruus ovat. Todistelu etenee seuraavan viiden pääkohdan mukaisesti:Transsendentaalisessa selityksessä Kant palaa siihen mitä osoitti metafyysisessä selityksessään näyttääkseen, että (luonnon)tieteet olisivat mahdottomia, jos aika ja avaruus eivät olisi puhdasta apriorista tietoa. Hän pyytää lukijaa ottamaan väitteen "kaksi suoraa viivaa eivät voi koskaan sisältää yhtään avaruutta (tilaa) eivätkä niin muodoin muodostaa kuviota" tarkasteluun, ja yrittämään johtaa tämä väite suoran viivan ja luvun kaksi käsitteistä. Hänen johtopäätöksensä on, että se on yksinkertaisesti mahdotonta. Siten, koska emme voi saavuttaa tätä tietoa analyyttisellä päättelyllä, sen täytyy tapahtua synteettisellä päättelyllä.