Edmund Husserl
Husserlin fenomenologian lähtökohta kiteytyy hänen iskulauseeseensa "zu den Sachen Selbst" eli "asioihin itseensä". Tämän mukaan fenomenologisessa tutkimuksessa suoritetaan ensin "epokhe" eli sulkeistetaan kaikki ennakko-oletukset, jotka kohdistuvat tutkittavaan objektiin. Tällaisia ovat kaikki ennakkotietomme ja ennakkoasenteemme, jotka ilmiöön liittyvät. Husserl pyrki siis filosofiassa eroon luonnollisesta asenteesta samantapaiseen puhtaaseen lähtökohtaan kuin René Descartes vuosisatoja häntä ennen. Taustalla on varman eli "apodiktisen" perustan löytäminen tiedolle. Husserlin mukaan ei-filosofinen luonnollinen asenne on teoreettinen asenne, joka ylittää apodiktisen tiedon rajan ja on nähtävissä myös tieteissä. Tähän ajatukseen perustuu hänen fenomenologinen tiedekritiikkinsä.
Fenomenalismi
Kenties tunnetuin fenomenalismin muotoilu tietoteoreettisena käsityksenä ulkoisessa todellisuudessa olevia olioita koskevan tiedon mahdollisuudesta on peräisin Immanuel Kantin transsendentaalisesta estetiikasta. Kantin mukaan aika ja avaruus, jotka ovat kaiken aistikokemuksen apriorisia muotoja ja esiehtoja, viittaavat olioihin vain siinä määrin kuin ne käsitetään meille ilmenevänä ("fenomenon"), mutta eivät edusta olevaa sellaisenaan. Vaikka Kant katsoi, että tieto rajoittuu meille ilmenevään, hän ei koskaan kieltänyt tai sulkenut pois kokemuksen ulottumattomissa olevien olioiden, ”oleva sellaisenaan” tai "noumenon", olemassaoloa, vaikkakaan ei koskaan todistanut sitä.