Grönlanti
Grönlanti irtosi Euroopan mantereesta noin 54–55 miljoonaa vuotta sitten. Nykyisin Grönlanti on maailman suurin saari, josta valtaosa on maailman toiseksi suurimman jäätikön peitossa. Noin 85 prosenttia Grönlannin alueesta on jäätikön peitossa, jonka keskipaksuus on noin 1,5 kilometriä. Jäätikkö virtaa keskustan harjanteista ja jääkupoleista kiihtyvällä vauhdilla mereen. Toisaalta satelliittimittaukset osoittavat jäätikön paksuuden kasvavan keskimäärin 5,4±0,2 senttiä vuodessa. Nettovaikutus on kuitenkin negatiivinen: Jäätä sulaa enemmän kuin muodostuu, joten jäätikön massa pienenee. Nykyisin jäätikön pinta-ala on 1,8 miljoonaa neliökilometriä ja jäättömän alueen 350 000 neliökilometriä.
Liitukausi
Pohjois-Atlantti oli nykyistä kapeampi. Amerikka ja Eurooppa olivat hyvin lähellä toisiaan. Grönlanti oli kiinni Amerikassa ja hyvin lähellä Norjaa. Euroopassa ja Aasiassa oli nykyisillä manneralueillakin laajoja matalia meriä, kun merenpinta oli huomattavan korkealla. Silloisia meriä oli muun muassa nykyisessä Keski- ja Etelä-Euroopassa sekä Ukrainassa ja läntisessä Etelä-Venäjällä ja Iranin seuduilla. Merialueilta oli myös Arabiassa ja Pohjois-Afrikassa ja monilla muilla nykyisin kuivilla alueilla. Myös Pohjois-Amerikan suurten tasankojen seutu oli merenä. Intia oli kaukana eteläisellä pallonpuoliskolla. Se liikkui kohti Aasiaa melko nopeasti. Australia oli kiinni Etelämantereessa. Pohjois- ja Etelä-Amerikka olivat irti toisistaan. Afrikan ja Euraasian välissä oli Tethysmeri, joka ulottui nykyiseltä Välimereltä Irakiin. Tethysmeri oli yhteydessä suuriin valtameriin toisin kuin nykyinen Välimeri. Sen kautta oli vapaa pääsy Intian valtamereltä Atlantille.