Edmund Husserl
Husserlin fenomenologian lähtökohta kiteytyy hänen iskulauseeseensa "zu den Sachen Selbst" eli "asioihin itseensä". Tämän mukaan fenomenologisessa tutkimuksessa suoritetaan ensin "epokhe" eli sulkeistetaan kaikki ennakko-oletukset, jotka kohdistuvat tutkittavaan objektiin. Tällaisia ovat kaikki ennakkotietomme ja ennakkoasenteemme, jotka ilmiöön liittyvät. Husserl pyrki siis filosofiassa eroon luonnollisesta asenteesta samantapaiseen puhtaaseen lähtökohtaan kuin René Descartes vuosisatoja häntä ennen. Taustalla on varman eli "apodiktisen" perustan löytäminen tiedolle. Husserlin mukaan ei-filosofinen luonnollinen asenne on teoreettinen asenne, joka ylittää apodiktisen tiedon rajan ja on nähtävissä myös tieteissä. Tähän ajatukseen perustuu hänen fenomenologinen tiedekritiikkinsä.
Elealaiset
Elealaisten tärkeimmät opit kehittyivät vastaesityksiksi varhaisten esisokraattisten luonnonfilosofien kosmologisille maailmanselityksille, jotka pyrkivät selittämään kaiken olemassaolon jonkin perimmäisen alkuaineen, kuten veden tai ilman, avulla.
He vastustivat myös Herakleitoksen ajatusta siitä, että kaikki olemassaolo on yhtäjaksoista muutosta. Elealaisten mielestä todellinen selitys kaiken olemassaololle on "universaalin olemisen ykseyden" käsitteessä. Heidän oppijärjestelmänsä aistit eivät voi havaita tätä ykseyttä, koska niiden tuottamat havainnot ovat ristiriitaisia; voimme ohittaa nämä valheelliset havainnot ainoastaan ajatuksen avulla ja saavuttaa tietämisen tilan, perustavanlaatuisen tiedon siitä, että Kaikki on Yhtä. Näin ei voi myöskään olla luomista, koska olemassa oleva ei voi tulla ei-olevasta, koska mikään asia ei voi tulla mistään sellaisesta, joka on erilainen kuin se.