Ydinvoima
Toisen maailmansodan päätyttyä atomiytimen energian hyödyntäminen oli kaksijakoista: toisaalta ydinaseiden tuhovoima ja määrä kasvoivat nopeasti, mutta toisaalta myös ydinvoiman, säteilyn ja radioaktiivisuuden rauhanomainen hyödyntäminen lisääntyi monissa käyttökohteissa kuten lääketieteessä, tutkimuksessa, energiantuotannossa, merenkulussa, maanviljelyssä ja avaruustutkimuksessa. Ensimmäinen sähköntuotantoon tarkoitettu ydinreaktori saavutti kriittisyyden 27. kesäkuuta 1954 Neuvostoliitossa, Obninskissa lähellä Moskovaa. Vuonna 1956 Calder Hallissa, Englannissa aloitti toimintansa ensimmäinen kaupallinen ydinvoimalaitos. Vuonna 1957 aloitti toimintansa ensimmäinen ydinvoimalaitos Yhdysvalloissa Shippingportissa. 1950-luvun jälkeen ydinvoimaloiden määrä on kasvanut huomattavasti. Vuoteen 1964 mennessä maailmassa oli 14 reaktoria kytkettynä sähköverkkoon, vuonna 1970 81 reaktoria, vuonna 1975 jo 167, vuonna 1985 365 ja vuonna 1999 428.
SL-1
SL-1 eli Stationary Low-Power Reactor Number One oli Yhdysvaltain maavoimien rakentama kokeellinen 3 megawatin tehoinen pienikokoinen ydinreaktori, joka sijaitsi Idaho Fallsin lähellä Idahossa, National Reactor Testing Stationissa, joka oli osa Idaho National Laboratorya. Reaktorityyppi oli suunniteltu kaukaisten pohjoisten sotilastukikohtien lämmittämiseen ja sähkön tuottamiseen. Reaktorissa tapahtui ensimmäinen Yhdysvalloissa tapahtunut ydinonnettomuus. Se on toistaiseksi ainoa kuolonuhreja vaatinut ydinonnettomuus Yhdysvalloissa; onnettomuus johti kolmen ihmisen kuolemaan.