Richard Wagner
Wagnerin mestariteoksia ovat hänen myöhäiskauden oopperansa, jotka veivät koko taidesuunnan kehitystä eteenpäin. Jotkut pitävät "Tristan ja Isoldea" (1857–59) Wagnerin suurimpana yksittäisenä oopperana. "Nürnbergin mestarilaulajat" (1861–67) on Wagnerin ainoa komedia (lukuun ottamatta unohdettua "Liebesverbotia"). "Nibelungin sormus" -tetralogia (1852–74) on neljän oopperan germaaniseen mytologiaan perustuva teossarja. Sen säveltäminen vei 26 vuotta, ja esitykset kestävät yhteensä noin 15 tuntia. Sormussarjaa on kutsuttu musiikinhistorian kunnianhimoisimmaksi hankkeeksi. Wagnerin viimeinen ooppera "Parsifal" (1877-1882), joka tehtiin Bayreuthin avajaisia silmällä pitäen, on syvämietteinen ja uskonnollissävytteinen Graalin maljan legendaan perustuva työ.
Bayreuthin musiikkijuhlat
Cosima Wagner teki kauaskantoisen päätöksen, kun hän aloitti Bayreuthin musiikkijuhlat uudestaan vuonna 1886. Samalla luotiin musiikkijuhlien ohjelmisto: Cosima määritteli, mitä teoksia tulee esittää. Hänen näkemyksensä mukaisesti Wagnerin teoksia esitettiin sotavuosiin asti. Vasta Kolmannen valtakunnan aikana tehtiin muutoksia, jotka itse Adolf Hitler hyväksyi.