Francisco Franco
Francisco Paulino Hermenegildo Teódulo Franco y Bahamonde (4. joulukuuta 1892 – 20. marraskuuta 1975) oli espanjalainen kenraali, joka toimi kansallismielisten armeijoiden ylipäällikkönä näiden voittoon päättyneessä Espanjan sisällissodassa ja sen jälkeen Espanjan diktaattorina 1939–1975. Hän johti 36 vuoden ajan äärioikeistolaista falangistihallitusta arvonimellä ”El Caudillo de España”. Espanjasta tuli demokraattinen Francon kuoltua.
Francisco Pi y Margall
Pi y Margall oli lähtöisin vaatimattomasta perheestä ja koulutukseltaan lakitieteen tohtori. Hänet tunnettiin alkuun liberaalina lehtimiehenä. Osallistuttuaan vuonna 1866 kenraali Leopoldo O’Donnellin hallintoa vastaan kohdistuneeseen kapinayritykseen hän joutui pakenemaan Ranskaan. Vuoden 1868 vallankumouksen jälkeen hän saattoi palata Espanjaan, jossa hänet valittiin 1869 edustajaksi parlamenttiin eli cortesiin. Hän kohosi pian yhdeksi tasavaltalaisen vähemmistön aatteellisista johtajista ja sai monet Espanjan radikaaleista demokraateista kääntymään tasavaltaisen federalismin kannattajiksi. Kun Espanja julistettiin tasavallaksi kuningas Amadeus I:n eron jälkeen helmikuussa 1873, Piu y Margallista tuli uuden hallituksen sisäministeri. Ensimmäisen valtionpäämiehen Estanislao Figuerasin erottua jo saman vuoden kesäkuussa Piu y Margall tuli hänen seuraajakseen. Hän ei kuitenkaan onnistunut yhdistämään tasavaltaa tukeneita hajanaisia ryhmiä eikä saanut haluamaansa hallitusta koottua, joten hän luopui valtionpäämiehen tehtävistä jo 18. heinäkuuta Nicolás Salmerónin hyväksi. Alfonso XII:n noustua kuninkaaksi vuonna 1875 Pi y Margall vetäytyi politiikasta. Hän palasi myöhemmin yhdeksi tasavaltalaisten johtajista ja oli vuosina 1886–1896 uudelleen edustajana cortesissa.