Kongon demokraattinen tasavalta
Korostaakseen afrikkalaista identiteettiä Mobutu nimesi maansa uudelleen Zaireksi lokakuussa 1971. Hän määräsi kaikki luopumaan kristityistä nimistä ja 1972 hän otti itselleenkin uuden afrikkalaisperäisen nimen "Mobutu Sese Seko Kuku Ngbendu Wa Za Bang"a (”Kaikkivoipa voitontahtoinen taistelija, joka kulkee valloituksesta toiseen tulta kylväen”), joka lyheni arkikäytössä muotoon "Mobutu Sese Seko". Länsimaisten pukujen tilalle tuli abacost-niminen vaate, jonka käyttäminen oli pakollista virkamiehille ja ministereille. Lisäksi Kongon suurimmat kaupungit saivat uudet afrikkalaiset nimet – esimerkiksi Léopoldvillestä tuli Kinshasa, Elisabethvillestä Lubumbashi ja Stanleyvillestä Kisangani.
Senecat
Irokeesien tyytyessä kasvattamaan populaatiotaan senecoista erkani pieni kansanosa, joka liittyi algonkin-pakolaisiin ja matkasi Ohioon. Tämä ryhmä tunnettiin jonkin aikaa Ohion senecoina, kunnes heistä muotoutui mingoiksi kutsuttu heimo. Mingot koostuivat pääosin irokeesien aiemmin adoptoimista attiwendaronkeista, erieistä ja huroneista. Liittokunnan repeilyä pyrittiin paikkaamaan rannikkoseutujen hajaantuneista heimoista, joita pyrki Pohjois-Carolinan alueilta irokeesien maille. 1710-luvun puolivälissä oneidain kylissä otettiin ystävällisesti vastaan tuscarorat, jotkä hyväksyttiin vuonna 1722 viralliseksi kuudenneksi irokeesiliiton kansaksi. Tuscarorat saivat säilyttää omat klaaninsa ja perinteensä mutta liittoneuvostoon heitä ei laskettu mukaan.
Vuonna 1763 irokeesiliiton yksimielisyys joutui koetukselle. Senecat ja mohawkit tekivät toisistaan eriävän päätöksen, joka liittyi ottawapäällikkö Pontiacin aloittamaan kapinaan, jonka kohteena olivat brittien ranskalaisilta valtaamat linnakkeet. Mohawkit sotivat englantilaisten tukena senecain ottaessa osaa hyökkäyksiin brittilinnakkeita vastaan. Senecojen johdossa olleen Guyasutan soturit iskivät kolmeen brittikohteeseen ja tuhosivat Fort Venangon, Breslu Islen ja La Bouefin..