Piirustus
Piirtämiseen käytetetyt kynät olivat 1700-luvulle asti tavallisesti pehmeästä lyijystä, tinasta, kuparista ja muista metalleista valmistettuja piirtimiä kuten hopeakynä. Lyijykynä keksittiin 1700-luvulla. Lyijykynien valmistuksessa käytetään grafiittia, savea ja vahaa. Lyijykynäpiirustukseen vaikuttaa paljon sekä lyijykynän kovuus tai pehmeys sekä, millaista piirustuspaperia käytetään. Pitkään käytettyjä välineitä ovat myös hiili, liidut kuten kuten punaliitu, pastellivärit ja tussi. Nykyisin yleisiä ovat myös lyijykynät, väriliidut, mustekynät, kuulakärkikynä ja värikynät.
Öljyväri
Öljyvärejä säilytettiin 1800-luvun puoliväliin asti yleensä nuoralla suljetussa sianrakossa. Se meni helposti rikki, ja maali kuivui siinä nopeasti siihen tehtyjen reikien takia. Tinasta valmistetun kierrekorkillisen öljyväriputkilon keksi vuonna 1841 yhdysvaltalainen taidemaalari John G. Rand. Sen ansiosta maali säilyi entistä paremmin, ja maalarit saattoivat alkaa maalata ulkona pidempiä aikoja. Tämä oli tärkeää etenkin impressionisteille. Öljyväriputkilo teki mahdolliseksi myös sen, että taidemaalarit pystyivät nyt käyttämään samassa maalaussessiossa kaikkia värejään, kun aikaisemmin he olivat joutuneet maalaamaan hitaasti väri kerrallaan. Taiteilijoiden värikirjoa laajensivat 1800-luvulla myös kemistien kehittämät uudet pigmentit.