Romantiikka
Romantiikka painotti tunteita, mielikuvitusta ja vapautta. Luonnon merkitystä korostettiin sekä kielessä että taiteissa. Romantiikan ajalla oltiin erityisen kiinnostuneita henkimaailmasta, unikuvista, ihmissielun pimeästä puolesta ja muusta ”epätavallisesta”. Sankarillisia yksilösaavutuksia ihailtiin. Toisaalta erityisesti saksalainen varhaisromantiikka oli luonteeltaan hyvin filosofista ja teoreettista. Sen kirjallisuusteoreettiset käsitykset, jotka painottivat esimerkiksi kaunokirjallisten teosten monimerkityksistä ironiaa ja metafiktiivisyyttä, löydettiin uudelleen erityisesti postmodernismissa, ja 1960-luvulta alkaen romantikkojen tekstejä julkaistiin myös uudelleen entistä tarkempina kriittisinä editioina. Tämän myötä kuva romantiikasta yksipuolisesti tunteellisuutta ja mielikuvitusta korostaneena suuntauksena asettui myös osin kyseenalaiseksi.
Rationalismi (tietoteoria)
Tieteellisen vallankumouksen myötä rationalismi liitettiin matemaattisten menetelmien hyödyntämiseen filosofiassa. Uudella ajalla rationalismin edustajia ovat olleet erityisesti 1600-luvun filosofit Descartes, Spinoza ja Leibniz, jotka edustavat mannermaista rationalismia. Heidän ajattelussaan järjellä saavutettavista perusperiaatteista johdetaan loogisesti uusia periaatteita, ja tällä tavoin luodaan filosofinen ja tieteellinen järjestelmä, joka selittää monia filosofian keskeisiä kysymyksiä ja luo pohjaa tieteelliselle tutkimukselle. Näin ollen tieteellistä tutkimusta aistein havaittavassa todellisuudessa ohjaavat periaatteet olisivat yhtä vakaalla pohjalla ja luonteeltaan samanlaisia kuin matematiikan tai käsiteajattelun sisällä tapahtuvat loogiset päätelmät.