Viimeiset kaanit
Viimeiset kaanit oli Väinö Riikkilän ensimmäinen Pertsa ja Kilu -sarjan nuortenkirja ja ylipäätään hänen ensimmäinen kirjansa. Se aloitti kertomukset Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuista, joihin liittyy miltei aina rikoksen ratkaiseminen ja aina rahan ansaitseminen. Kirja oli toinen kirja WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa. Lehdistö arvioi kirjan sen julkaisuaikana vuonna 1951 aidoksi, tervehenkiseksi ja huumorihöysteiseksi. Toinen painos otettiin vuonna 1954 ja kolmas 1980-luvun puolivälissä.
Kirja alkaa: "Mereltä käyvä heikko tuuli toi rantakylään kostean, mädäntyneen merilevän hajua." Riikkilän realismiin ei kuuluisi muu haju, ei ainakaan alkulauseeseen. Vanha ukko tervasi venettään ja Pertsa ja Kilu ruiskuttivat polkupyöränpumpulla vettä ukon niskaan.
Pertsa ja Kilu kippareina
Pertsa ja Kilu kippareina on Väinö Riikkilän Pertsa ja Kilu-sarjan nuortenkirjojen keskimmäinen. Sekin kuvaa Kotkan ja Karhulan lähiseudulla olevan Suulisniemen työläisperheiden lapsien seikkailuja, joihin nytkin kuului rikoksen 
ratkaiseminen vaikka tällä kertaa poikien uteliaisuus ei ollut alku seikkailulle vaan rikollisen toimet. Pojat pääsevät merelle isommalla veneellä, joka oli heille yhä itsenäisemmän toiminnan väylä.