Falklandin sota
Falklandin sota () käytiin huhti–kesäkuussa 1982 Argentiinan itäpuolella sijaitsevien Falklandinsaarten () sekä kauempana Etelä-Atlantilla sijaitsevien Etelä-Georgian saaren ja Eteläisten Sandwichsaarten hallinnasta. Saaret kuuluvat Yhdistyneelle kuningaskunnalle, mutta Argentiina oli pitkään vaatinut niitä itselleen. Kenraali Leopoldo Galtierin johtama Argentiinan sotilashallitus yritti lopulta saarten valtaamista. Otaksuttiin, että Britannia ei ryhtyisi sotilaallisiin vastatoimiin ja että onnistunut aluelaajennus kasvattaisi sotilasjuntan kannatusta talouskriisin kouriin joutuneessa kotimaassaan. Britannian reaktio oli kuitenkin odottamattoman voimakas, ja hävityn sodan seurauksena sotilasjuntta kaatui. Argentiina palasi demokratiaan. Britanniassa voitto pönkitti kansallistunnetta ja vaikutti konservatiivien voittoon vuoden 1983 parlamenttivaaleissa.
Konfliktin aikana kaatui 255 brittiläistä ja 633 argentiinalaista sotilasta. Huomattava osa argentiinalaisista kaatuneista oli asevelvollisia varusmiehiä. Sotilaiden ohella 16 argentiinalaista siviilimerimiestä ja kolme falklandilaista siviiliä sai surmansa. Molemmat osapuolet kärsivät raskaita alus- ja lentokonetappioita. Argentiina menetti muun muassa laivastonsa lippulaivan "General Belgranon", mutta myös Britannian laivasto menetti useita sota-aluksia vihollisen ilma- ja ohjushyökkäyksissä. Sodan ratkaisivat brittien voittamat maataistelut Falklandin itäisellä pääsaarella.
Tasmanian aboriginaalit
1800-luvun alussa saarelle alkoi tulla yhä enemmän eurooppalaisia, lähinnä Britanniasta. Tämä johti väkivaltaisuuksiin siirtolaisten ja aboriginaalien välillä vuosina 1803–1823. Eurooppalaiset kaappasivat aboriginaalinaisia seksiorjiksi ja lapsia työvoimaksi. Taudit alkoivat levitä aboriginaalien yhteisöissä vuonna 1829. Aboriginaalit alkoivat tehdä entistä laajempia hyökkäyksiä eurooppalaisten kimppuun, mikä johti poikkeustilan julistamiseen vuonna 1828, jolloin alkoi niin sanottu musta sota. Sodan aikana eurooppalaiset tekivät epäonnistuneen yrityksen koota kaikki aboriginaalit poissiirtämistä varten niin sanotulla mustalla viivalla. Aboriginaaleja vastaan tähdättyjen toimien laajuus vaikutti aboriginaalien tahtoon jatkaa vastarintaa ja lopulta he antautuivat, jolloin heidät siirettiin Flinderinsaarelle Tasmanian pohjoispuolelle. Saarelle muutti 220 jäljelle jäänyttä aboriginaalia, joista suurin osa kuoli 14 vuoden sisällä tauteihin. Jäljelle jääneet 47 aboriginaalia muutettiin Oyster Coveen. Heidän lukumääränsä jatkoi vähenemistään ja viimeinen heistä, nainen nimeltä Trugernanner, kuoli vuonna 1876.