Ensimmäinen ristiretki
Ensimmäinen ristiretki koostui oikeastaan kahdesta retkestä. Tavallisten talonpoikien joukko lähti matkaan vuoden 1096 keväällä puoli vuotta ennen varsinaista ristiretkiarmeijaa. Kansan ristiretkeksi kutsuttu tapahtuma päättyi lähes kaikkien talonpoikien kuolemaan. Ristiretkiarmeija onnistui päämääränsä saavuttamisessa paremmin. Ristiretken seurauksena Jerusalem siirtyi kristittyjen hallintaan ja Palestiinan alueelle perustettiin useita ristiretkivaltioita. Lisäksi Pyhälle maalle matkaavia pyhiinvaeltajia suojelemaan perustettiin ritarikuntia. Niistä tunnetuin on Temppeliherrain ritarikunta.
Neljäs ristiretki
Euroopassa ei ollut paljon intoa lähteä uudelle ristiretkelle muslimeja vastaan sen jälkeen, kun kolmas ristiretki oli epäonnistunut yrityksessä vallata Pyhä Maa takaisin. Euroopassa valittiin kuitenkin uusi paavi vuonna 1198. Paavi Innocentius III alkoi pian saarnata uuden ristiretken puolesta. Innocentius III:n mielestä jokaisen kristityn tuli ottaa osaa ponnisteluihin uuden ristiretken aikaansaamiseksi ja taistelemaan kykenemättömien tuli rukoilla ja paastota. Hän määräsi kaikissa kirkoissa kerättäväksi kolehteja, ja jopa pappien ja luostarien tuli lahjoittaa osa tuloistaan ristiretken tukemiseksi.