Epäorgaaninen kemia
Epäorgaaninen kemia on kemian osa-alue, joka tutkii epäorgaanisia yhdisteitä kuten metalleja, mineraaleja ja organometalliyhdisteitä. Orgaaninen kemia sitä vastoin tutkii orgaanisia yhdisteitä, jotka sisältävät hiiltä. Tarkkaa rajaa näiden kahden tieteenalan välillä ei ole, sillä esimerkiksi organometalliyhdisteitä tutkivat molemmat.
Orgaaninen kemia
Orgaanisen kemian juuret ovat noin 1700-luvun puolessavälissä, jolloin kemia alkoi muovautua alkemiasta oikeaksi luonnontieteeksi. Tuolloin elävissä organismeissa esiintyvien aineiden tiedettiin poikkeavan merkittävästi niistä, joita oli eristetty mineraaleista. Orgaaniset aineet olivat vaikeasti eristettäviä ja puhdistettavia. Ruotsalainen kemisti Torbern Bergman oli ensimmäinen, joka jaotteli yhdisteitä orgaanisiin ja epäorgaanisiin. Hän käytti jaottelua tutkimuksissaan 1770-luvulla. Orgaanisen kemian käsite yleistyi 1800-luvun alussa tarkoittamaan elävissä organismeissa olevien aineiden kemiaa.