Alkuperäiskansa
Huomattavia eurooppalaisia alkuperäiskansoja ovat baskit, saamelaiset, Krimin tataarit, nenetsit, samojedit, komit sekä adygelaiset kansat, kuten tšerkessit. Afrikassa monia kansoja pidetään alkuperäiskansoina, vaikka he ovatkin erityisen usein syrjäyttäneet aiempia kansoja, osa melko äskettäin. Amerikassa kaikkia 1400-luvun eurooppalaisvalloittajien edeltäjistä polveutuvia pidetään alkuperäiskansoina (intiaanit, eskimot). Aasiassa alkuperäiskansoja ovat esimerkiksi armenialaiset, Pohjois-Irakin assyrialaiset, Hokkaidon ainut ja lukemattomat muut. Muualla heitä ovat muun muassa Australian aboriginaalit ja Uuteen-Seelantiin noin 1280 saapuneet maorit.
Alkuperäiskansa
Alkuperäiskansa on määritelty esimerkiksi kansainvälisen työjärjestön ILO:n yleissopimuksessa numero 169. Sen mukaan näille kansoille on ominaista, että ne polveutuvat väestöstä, joka maan valloituksen tai asuttamisen tai nykyaikaisen kansallisvaltion muodostumisen aikaan asui maassa. Toiseksi alkuperäiskansat ovat eläneet pitkälti riippumattomina aluetta hallitsevasta valtiosta ja säilyttäneet kielelliset, kulttuuriset ja yhteisölliset ominaispiirteensä ainakin osittain ympäröivästä valtakulttuurista erillisinä. Tällaiset määritelmät ovat kuitenkin tulkinnallisia. Saamelaisille on myönnetty alkuperäiskansan asema Norjassa, Ruotsissa, Suomessa ja Venäjällä. Näistä maista vain Norja on ratifioinut ILO:n sopimuksen.