Tuomo Karjalainen
Karjalainen palasi kaudeksi 2008–2009 SM-liigaan ja siirtyi 1+1-vuotisella sopimuksella Porin Ässiin. Hän lähti kauteen Eero Kilpeläisen aisaparina. Karjalainen jäi selkeäksi kakkosmaalivahdiksi Kilpeläiselle ja pelasi vain kolme ottelua. Lisäksi hänen syyskauttaan haittasi nivusvamma. Lopulta Ässät täydensi maalivahtiosastoaan marraskuussa 2008 Tomáš Duballa, mikä tiesi Karjalaisen putoamista kolmosmaalivahdiksi. Hänelle etsittiin uutta seuraa ja Karjalainen siirtyi lopulta tammikuussa 2009 loppukauden sopimuksella Ruotsin Elitserienin Timrå IK:hon. Hänet hankittiin paikkaamaan Magnus Åkerlundin loukkaantumista. Karjalainen toimi hetken kakkosmaalivahtina Johan Backlundille ja hän pelasi vain yhdessä ottelussa, johon Karjalainen vaihdettiin noin puolessa välissä. Åkerlund kuntoutui loppukaudella, eikä Karjalainen mahtunut enää Timrån kokoonpanoon. Hän lopetti pelaajauransa kevääseen 2009.
Ahti Karjalainen
Karjalainen oli pääministerin sijaisena ja talous- ja kansliaministerinä Miettusen III hallituksessa 1976–1977. Ulkoministerinä oli Karjalaisen sijasta ulkoministeriön alivaltiosihteeri Keijo Korhonen. Miettusen hallituksen kaudella Karjalaisen ja Kekkosen välirikko kärjistyi 1977, kun Kekkonen syytti Karjalaista siitä, että tämä juonitteli stalinistien ja Neuvostoliiton kanssa Kekkosta vastaan ja valmisteli omaa presidentinvaalikampanjaansa. Vaikka Karjalainen pyrki osoittamaan Kekkosen syytösten perustuvan ulkopuolisten – etenkin presidentin kansliapäällikön Juhani Perttusen ja Neuvostoliiton silloisen Helsingin-suurlähettilään Vladimir Stepanovin – panetteluun, heidän välirikkonsa oli peruuttamaton. Kun Karjalaisen ministeriura päättyi 15. toukokuuta 1977 Miettusen hallituksen erottua, hän oli ollut yhteensä 5 772 päivää ministerinä. Määrä on Johannes Virolaisen ja Paavo Väyrysen jälkeen kolmanneksi suurin. Eduskuntaan Karjalainen lähti ehdolle vasta vaaleissa 1966, jonka jälkeen hän toimi kansanedustajana 13 vuotta 1966–1979 edustaen Mikkelin läänin vaalipiiriä. Muistelmissaan Karjalainen perusteli eduskuntatyöstä luopumistaan vuoden 1979 vaaleissa lähinnä turhautumisella siihen, että hänen eduskuntakautensa osui samoihin vuosiin vennamolaisuuden kukoistuksen kanssa. Karjalaisen mielestä vennamolaiset pilasivat eduskunnan työn tuhlaamalla aikaa merkityksettömään ja tuloksettomaan kolmannen luokan politikointiin tuntematta vastuuta eduskunnan arvovallasta ja olivat "kuin pikkupojat hiekkalaatikolla".