Suomen suuriruhtinaskunta
Suurvaltapoliittinen tilanne Euroopassa johti Venäjän sotaan ensin Osmanien valtakuntaa vastaan vuonna 1853, ja myöhemmin Ranskaa ja Britanniaa vastaan vuosina 1854–1855 (Krimin sota). Sota käytiin pääasiassa Mustallamerellä ja Krimin niemimaalla, mutta taistelut ulottuivat lopulta myös Itämerelle ja Suomen suuriruhtinaskuntaan Oolannin sodan (1854–1855) nimisenä konfliktina. Siinä Britannian laivaston osasto kävi Venäjää vastaan hävityssotaa, vahingoittaen suomalaisia rannikkokaupunkeja (mm. Helsinki, Hamina, Kokkola, Kotka, Oulu, Raahe) ja niiden satamia, sekä tuhoten Bomarsundin linnoituksen Ahvenanmaalla ja Svartholman linnoituksen Loviisassa. Kokkolassa paikallisen väestön kokoama vapaaehtoinen joukko-osasto yllätti brittijoukot ja torjui niiden hyökkäyksen Kokkolan satamaa vastaan. Sodan kuuluisin taistelu oli Viaporin pommitus 9.–11. elokuuta 1855. Siinä brittilaivasto, jonka laivatykkien kantomatka oli kaksi kertaa pidempi kuin Viaporin tykistön kantomatka, tulitti linnoitusta turvalliselta etäisyydeltä. Maihinnousua ei yritetty vaan päätarkoituksena oli ilmeisesti sitoa keisarikunnan joukkoja Itämerelle ja aiheuttaa venäläisille arvovaltatappio. Sen lisäksi Viaporin puolustajat menettivät 55 kaatunutta ja 204 haavoittunutta. Oolannin sota oli Suomen historian viimeinen vain ”sotilaiden sota”. Helsingin siviiliväestö saattoi seurata kaikessa rauhassa Viaporin pommitusta Ullanlinnan kallioilta.
Pyhän Panteleimonin kirkko (Hanko)
Brittiläis-ranskalaisen laivaston Krimin sodan aikaisia sotatoimia Itämerellä kutsutaan Suomessa Oolannin sodaksi. Hangon linnoitus torjui laivaston hyökkäyksen, mutta sitä pidettiin sotilaallisesti vähämerkityksellisenä ja kalliina ylläpitää. Linnoitus räjäytettiin loppukesästä 1854 ja tuhoa täydensivät paikalliset asukkaat, joille oli annettu lupa kerätä rakennustarvikkeita omiin tarpeisiinsa. Sotaväestä jäi Hankoon jäljelle vain pieni vartio-osasto ja ortodoksisuudesta muistutti vain hautausmaa ja kirkon kivijalka. Ortodoksinen kirkollinen toiminta Hangossa oli lähes olematonta yli kolmekymmentä vuotta. Ainoastaan muistoristejä pystytettiin. Puinen muistoristi pystytettiin 1869 ja Riilahden meritaistelusta kertova graniittinen risti 1870. Vuonna 1879 perustetun kylpylän myötä Hanko alkoi vetää puoleensa venäläisiä virkamiehiä, upseereita ja seurapiiriväkeä. Näille kesäasukkaille alettiin järjestää jumalanpalveluksia aluksi yksityisasunnoissa ja vuosien myötä pysyvä rukouspaikka koettiin tarpeelliseksi. Uuden puukirkon eli nykyisen Hangon ortodoksisen kirkon perustuksiin käytettiin vanhan pyhän Panteleimonin kirkon perustuksista otettuja kiviä. Uusi kirkko vihittiin käyttöön 1895.