H. C. Andersen
Andersen kirjoitti romaaneja, näytelmiä, oopperoita, runoja, matkakertomuksia ja omaelämäkertoja. Hän kirjoitti myös noin 156 satua. Juuri satujensa ansiosta hänestä tuli maailmankuulu kirjailija, kansainvälisesti tunnettu uranuurtaja ja monen satukirjailijan esikuva. Andersen sisällytti satuihinsa kansansatujen motiivi- ja muotoaarteistoa, ja hän myös laajensi sadunkerrontaa fantasialle ominaisiin ulottuvuuksiin. Hän itse korosti satujensa sopivuutta kaikenikäisille, ei vain lapsille.
Johan Ludvig Runeberg
Vuonna 1832 Runeberg julkaisi noin tuhannen heksametrisäkeen mittaisen "Hirvenhiihtäjät"-runoelman, jonka tekemisen oli aloittanut kuusi vuotta aikaisemmin. "Hirvenhiihtäjät" oli suomalaisen kansanelämän tutkielma. Vuonna 1833 Runeberg julkaisi toisen kokoelmansa "Dikter. Andra häftet" (Runoja. 2.), joka verrattuna ensimmäiseen kokoelmaansa oli itsenäisempi. Vuonna 1836 hän julkaisi kolmilauluisen, eeppisen runokokoelman "Hanna", joka sijoittui pappilamiljööseen. Vuonna 1841 hän julkaisi "Julqvällen"-runon, joka käsitteli iän ja yhteiskunnallisen aseman vaikutusta rohkeuteen ja mielentilaan. Samana vuonna hän julkaisi "Nadeschda"-runoelman. Vuonna 1844 Runeberg julkaisi eepoksen "Kuningas Fjalar", jonka teemana oli jumalallisen luonnonjärjestyksen ja ihmisen tahdon suhde. Hän julkaisi "Vänrikki Stoolin tarinoiden" ensimmäisen osan vuonna 1848. Toisen osan hän julkaisi vuonna 1860. Heti toisen osan julkaisun jälkeen alkoi nopea suomennostyö. "Vänrikki Stoolin tarinat" julkaistiin vihkoina vuosien 1870–1877 välisenä aikana.