Elam
Elamilaiset käyttivät itse maastaan nimeä "Haltamti" tai myöhemmin "Atamti". Yleensä käytetty nimi Elam on akkadiksi vuorimaa. Elam jakautui kahteen osaan, läntisellä tasangolla olevaan Susianaan ja idässä tai kaakossa olevaan vuoristoiseen Anšaniin eli Anzaniin. Susianassa viljeltiin maata, sen halki virasi jokia ja sinne kaivettiin kanavia. Tasangolla oli monia kaupunkeja, muun muassa Susa sekä Karkheh. Susianan tasanko on hirvittävän kuuma kesällä, alueen nykyiset asukkaat oleskelevat siellä päivisin kellareissa, ja kadulla viihtyvät vain sisiliskot ja käärmeet. Lämpötila voi päivällä auringossa olla 50 astetta, ja kadun pinnassa tai autossa 70 astetta. Anzanin vuoristo oli Persianlahdesta pohjoiseen. Se oli tärkeä kiven, metallien ja puutavaran lähde. Anshanin asukkaat olivat voimakkaita ja ruskeaihoisia, Susianan asukkaat pienikokoisia. Monet Elamin kuninkaat tulivat vuoristoisesta Anshanista. Susianasta pohjoiseen olevassa vuoristossa oli Shimash.
Athamania
Athamanian nimi esiintyy ensimmäisen kerran alueen nimityksenä vasta 200-luvulla eaa. Molossikuninkaiden vallan päätyttyä kansa esiintyy itsenäisenä, ja näin heimo oli Epeiroksen heimoista viimeinen, joka sai poliittista valtaa alueella. Athamaanit ja aitolialaiset kukistivat yhdessä Oitaiaa asuttaneet ainiaanit, jonka seurauksena athamaanit levittivät alueensa Oita-vuorelle saakka. Heimo oli vahvimmillaan kuningas Amynandroksen aikaan noin 200 eaa. Tämän aikana athamaanit osallistuivat Rooman ja Makedonian välisiin niin kutsuttuihin makedonialaissotiin. Lopulta makedonialaiset alistivat kansan valtansa alle. Strabonin aikaan heimoa ei enää ollut olemassa erillisenä kansana, vaan se oli sulautunut thessalialaisiin.