Matkailuvaunu
Ensimmäiset suomalaiset matkailuvaunut tehtiin vuonna 1949 Seinäjoella, ja rakentajana oli autokoritehdas Penko Oy. Vaunuja tehtiin kymmenen kappaletta, joten kyse oli pienimuotoisesta sarjatuotannosta. Vaunun omapaino oli noin 400 kg, ja se oli suunniteltu siten, että se sopi Volkswagen Kuplan vedettäväksi. Vaunun kantava rakenne oli hitsattu kulmaraudasta, sen seinät oli tehty vanerista ja katto oli päällystetty tervapahvilla. Vaunussa oli pystysuora etuseinä ja kolme ikkunaa, ja sen sisällä oli varusteina nestekaasulla toimiva valurautaliesi, penkit vuoteiden pohjiksi ja useita komeroita.
Viipurin raitioliikenne
Ensimmäiset vuonna 1912 hankitut moottorivaunut olivat ruotsalaisen ASEA:n valmistamia ja myöhemmin 1920-luvulla hankittiin saksalaisen MAN:n kalustoa. Viimeiset moottorivaunut olivat saksalaisen Hannoversche Waggonfabrik AG:n tuotantoa ja ne otettiin käyttöön 1930. Moottorivaunujen vetäminä vaunuina käytettiin yhtiön oman konepajan valmistamaa kalustoa sekä muun muassa useiden eri saksalaisvalmistajien vaunuja. Neuvostoliittolaiset ehtivät vielä vuosina 1955–1956 ottamaan käyttöön itäsaksalaisessa Gothan kaupungissa valmistettuja raitiovaunuja.Linjat avattiin 25. syyskuuta 1912.
Linjoille 1 ja 2 avattiin uusia yhteyksiä marraskuussa 1922. 
Linjaa 2 jatkettiin Viipurin maalaiskunnasta kaupunkiin vuonna 1928 liitettyyn Kelkkalaan.
Linjat 1 ja 2 yhdistettiin yhdeksi rengaslinjaksi ja linjan 3 numero muuttui. Pyhän Annan torin nimi oli muutettu Siikaniemen toriksi.
Elokuussa 1941 tapahtuneen Viipurin takaisinvaltauksen jälkeen liikenne aloitettiin uudelleen vasta toukokuussa 1943 linjoilla Rautatieasema – Linnansilta (ent. Turun silta) ja Kelkkalan kautta kiertäneellä rengaslinjalla. Raatihuoneentorin nimi oli muutettu Torkkeli Knuutinpojan toriksi ja Turunsilta Linnansillaksi.