Ristiretket
Yhdeksäs ristiretki yhdistetään joskus sitä edeltävään kahdeksanteen ristiretkeen. Sitä pidetään viimeisenä keskiajan ristiretkistä, jotka suuntautuivat Pyhään maahan. Retken syynä oli Egyptin mamelukkien valtakunnan jatkuva kasvu ja pian tapahtuva viimeisten ristiretkeläisten linnoitusten hylkääminen. Pohjois-Afrikkaan suuntautunut kahdeksas ristiretki sekä Pyhään maahan suuntautunut yhdeksäs olivat osina laajempaa suunnitelmaa, johon kuului muun muassa espanjalaisten kuninkaiden toimintaa, armeijan liikehdintää pakanoita vastaan itäisessä Euroopassa sekä liitto mongolien kanssa mamelukkeja ja turkkilaisia vastaan. Siksi ristiretkeläisten kansallisuus vaihteli eurooppalaisista prinsseistä (Englannin prinssi Edvard ja Ranskan Ludvig IX) uskonnollisiin johtajiin (Bysantin keisari) ja mongolijohtajiin kuten Möngke- ja Hülegü-kaanit.
Ristiretket
Piirityksen aikana ristiretkeläisten onnistui väkivalloin saada suljettua kaikki Antiokiaan johtavat kulkutiet. Tämän jälkeen eräs kaupunkia puolustava komentaja ehdotti eräälle ristiretkeläiskomentajalle, että voisi pettää kaupunkinsa ja päästää joukot sisälle. Ristiretkeläiset tunkeutuivat pian kaupunkiin ja toimeenpanivat verilöylyn, vaikkakaan eivät saaneet kukistettua koko muureilla olevaa vastarintaa. Samalla kaupunkia alkoi lähestyä Mosulin johtajan Kerbogahin armeija, jolta Antiokian johto oli pyytänyt sotilaallista apua ennen kaupungin valtaamista. Kerbogahin joukkoja ei saatu kunnolla pidäteltyä näiden vyöryessä Antiokiaan, jolloin tilanne vaikutti ristiretkeläisten kannalta epätoivoiselta ja menetetyltä. Epätoivo johti kuitenkin uskonnolliseen hurmokseen ristiretkeläisissä, minkä seurauksena nämä kävivät itse hyökkäykseen ja löivät yllättyneen Kerbogahin joukot, jotka oli laskettu hajalle.