Sokrates
Sokrates hylkäsi esisokraatikoiksi kutsuttujen edeltäjiensä luonnonfilosofiset pohdiskelut ja suuntasi tutkimuksensa ihmisten elämäntapoihin. Hän kyseenalaisti ihmisten totunnaiset käsitykset ja pyrki kyselemällä löytämään määritelmiä erilaisille käsitteille, kuten hyve ja oikeudenmukaisuus. Sokrateelle tieto ja hyve liittyivät läheisesti yhteen; hän esimerkiksi katsoi, että jos ihminen tunsi hyveen käsitteen, hän teki automaattisesti sitä, mikä on hyvää.
Hellenistinen filosofia
Aristoteles teki päätyön Sokrateen (tai Platonin Sokrateen) etiikan formalisoimisessa. Hän ei kuitenkaan viittaa Sokrateen opetuksiin muuten kuin kritisoidakseen, eikä esitä Sokratesta erityisenä ihannefilosofina. Myöhempi peripateettinen koulukunta otti enemmän etäisyyttä Sokrateehen ja sokraattiseen perintöön. Kyynikot ja (ainakin jotkut) kyreneläiset korostivat Sokrateen väitettyä vastenmielisyyttä tieteellistä tutkimusta kohtaan. Tämä ei luonnollisesti sopinut tieteellistä tutkimusta korostaneille peripateetikoille.