Monte Cassinon taistelu
Puolalaisten hyökkäys lopetti viisi kuukautta kestäneen taistelun. Ainakin 45 000 liittoutuneiden sotilasta sai surmansa. 15. tammikuuta, jolloin taistelun Monte Cassinosta alkoi, Rooman valtaukseen asti 4. kesäkuuta asti, liittoutuneiden kaikki tappiot taistelussa, olivat yhteensä 115 000 kaatunutta, haavoittunutta ja kadonnutta. Saksalaisten tappioista ei ole luotettavia arvioita, mutta kaupungin pohjoispuolella on 20 027 kaatuneen saksalaisen sotilaan hautausmaa. Cassinon murruttua saksalaiset vetäytyivät Gustav-linjalta ja liittoutuneet saattoivat keskittyä Rooman valtaamiseen. Liittoutuneet valloittivat Rooman 4. kesäkuuta 1944.
Bud Bagsakin taistelu
Filippiinien ja Yhdysvaltain sodan toisen vaiheen välikohtauksista suurin ja samalla pahamaineisin oli vuonna 1906 käyty Bud Dajon ensimmäinen taistelu, jossa eversti J. W. Duncanin johtama amerikkalaissotilaista koostunut osasto hyökkäsi Bud Dajon sammuneen tulivuoren kraatteriin rakennettuun moro-kylään. Alkeellisesti aseistautuneet morot eivät sinnikkäästä puolustuksestaan huolimatta kyenneet vastustamaan modernein asein varustautuneita amerikkalaisia. Lisäksi vuoristotykit ja tykkivene "Pampagna" tulittivat kylää. Taistelun viimeinen vaihe tunnetaan Moro-kraatterin verilöylynä. Tuolloin Duncanin johtamat sotilaat tekivät pistinhyökkäyksen kylään, jonka 800–1 000 asukkaasta vain kuusi jäi henkiin. Uhreista suuri osa oli naisia ja lapsia. Joidenkin ruumiista laskettiin yli viisikymmentä haavaa. Verilöyly oli herätti voimakasta kritiikkiä myös Yhdysvalloissa, jossa Filippiinien miehitystä oli pidetty jonkinlaisena vapautuksena edellisiltä espanjalaisilta miehittäjiltä. Moroalueen sotilaskuvernööri kenraalimajuri Leonard Wood korvattiin prikaatinkenraali Tasker H. Blissillä, joka vältti suuria yhteenottoja tyytyen etsimään ja rankaisemaan vain sissi-iskuista välittömästi vastuullisia.