Rooman valtakunnan kulttuuri
Rooman kaupunkivaltion alkuperäinen kieli oli latina. Rooman laajetessa latina vähitellen syrjäytti paikalliset kielet imperiumin länsiosissa. Kuitenkin jotkut niistäkin säilyivät käytössä, sillä ainakin vielä 200-luvulla esimerkiksi gallia voitiin käyttää virallisissa yhteyksissä. Itäosissa ja Afrikassa paikalliset kielet pitivät paremmin pintansa. Latina oli myös pääasiallinen hallintokieli, mutta kreikan asema vahvistui jatkuvasti. Roomalainen eliitti oli käytännössä kaksikielistä ja kirjallisuus kirjoitettiin usein nimenomaan kreikaksi. Myös Julius Caesar lienee virkkonut monet kuuluisista lentävistä lauseistaan alun perin kreikaksi, latinaksi ne käännettiin vasta keskiajalla.
Latinan historia
Kirjoitettu klassinen latina kuten myös julkisissa puheissa käytetty klassinen puhekieli olivat kuitenkin jäykkiä eikä niitä juurikaan käytetty yläluokan ulkopuolella. Puhuttu latina vaihteli ympäri valtakuntaa ja se sai vaikutteita paikallisista kielistä. Kansanlatinaa tunnetaan ennen muuta ajan kieliopeissa ja muissa yhteyksissä kerrottujen yleisten ”kielivirheiden” (klassiseen kielimuotoon verrattuna), piirtokirjoitusten kirjoitusvirheiden ja joidenkin vähän koulutettujen ihmisten kirjoittamien tekstien kautta. Puhuttu latina jatkoi muutostaan läpi antiikin ja kohti myöhäisantiikkia. Rooma levitti laajetessaan vulgaarilatinaa ympäri valtakuntaa, ennen muuta kuitenkin länsiosiin. Länsi-Rooman luhistumisen jälkeen vuonna 476 alkoi latinasta kehittyä eri murteita, joista kehittyivät romaaniset kielet – mm. ranska, espanja, portugali, romania, italia, retoromaani, provensaali, katalaani ja sardi. Todennäköisesti joskus vuoden 600 jälkeen puhutut murteet eivät enää olleet ymmärrettävissä toisten murteiden puhujille. Niistä oli siis tullut omia kieliään. Latina vaikutti voimakkaasti myös muihin kieliin. On esimerkiksi arvioitu, että englanninkielisessä kirjoitetussa tekstissä 70–80 prosenttia sanoista saattaa olla latinalaisperäisiä.