Unkarin neuvostotasavalta
Unkarin neuvostotasavalta oli ensimmäisen maailmansodan loppumista seuranneen sekasorron aikana Unkarissa valtaan noussut kommunistihallinto 21. maaliskuuta – 1. elokuuta 1919. Béla Kunin johtama Unkarin kommunistinen puolue oli noussut valtaan Mihály Károlyin tasavallan romahdettua. Myös neuvostotasavalta ajatui pian vaikeuksiin taloudellisten ja ulkoisten uhkien takia. Sen kannatusta söivät uudistusten epäonnistuminen ja neuvostotasavallan vastustajiin kohdistettu terrori. Neuvostohallitus joutui lopulta eroamaan 1. elokuuta 1919 romanialaisten joukkojen edetessä kohti pääkaupunki Budapest. Neuvostovallan jälkeen valtaan nousi lopulta valtionhoitajaksi nimitetty Miklós Horthy.
Unkarin kansantasavalta
Puna-armeijan vapauttaessa ja perustaessa tukikohtia Unkariin perustettiin poliisiorganisaatio AVO valvomaan oppositiota ja kommunistisella progandalla vaikutettiin Neuvostoliiton tukeman kommunistisen puolueen vallan laillistamiseen maassa. Unkarin kommunistinen puolue sai vain 17 prosenttia äänistä demokraattisesti järjestyissä vaaleissa, joissa itsenäinen talonpoikais- ja maataloustyöläisten puolue muodosti hallituskoalition pääministeri Zoltán Tildyn johdolla vuonna 1945. Kommunistit painostivat hallitusta myöntämään heille sisäministerin viran. Sisäministeriksi tuli kommunisti László Rajk, joka perusti AVO:n vuonna 1946. Neuvostoliitto painosti Mátyás Rákosin ottamaan vallan vuonna 1947. Rákosi painosti eroamaan hallituksen jäsenet, jotka olivat ei-kommunisteja, koska he olivat "fasisteja". Unkari julistettiin sosialistiseksi kansantasavallaksi vuonna 1949. Stalinin kuoleman jälkeen pääministeriksi valittiin Imre Nagy vuonna 1953. Vuonna 1956 tapahtui Unkarin kansannousu, jonka Varsovan liiton maat Romaniaa lukuun ottamatta kukistivat Neuvostoliiton johdolla estääkseen Unkaria irtautumasta Neuvostoliiton ulkopolitiikan ja Itä-Euroopan sosialististen maiden piiristä.