Vety
Vety on jaksollisen järjestelmän ensimmäinen alkuaine. Sen kemiallinen merkki on H (). Vety on epämetalli, mutta jaksollisessa järjestelmässä se on sijoitettu ensimmäiseen pääryhmään yhdessä alkalimetallien kanssa. Vedyn elektronit nimittäin jakautuvat energiatasoille samalla tavoin kuin alkalimetalleillakin yleensä: sillä on vain yksi elektroni, joka on siis sen valenssielektroni. Normaalissa ilmanpaineessa huoneenlämmössä vety on väritön, hajuton ja mauton, tulenarka, ilmaa huomattavasti kevyempi kaasu, joka esiintyy luonnossa kaksiatomisina molekyyleinä (H). Vedyn sulamispiste on −259 °C ja kiehumispiste on −253 °C (n. 14 ja 20 K). Vedyn moolimassa IUPACin standardin mukaisesti on [1,00784; 1,00811] g/mol .
Vinyylikloridi
Vinyylikloridin (käytetään myös nimiä "kloorieteeni", "kloorietyleeni" sekä lyhenteitä "VC" ja "VCM") molekyylikaava on CHCl ja rakennekaava CH=CH-Cl. Sen moolimassa on 62,5 g/mol, sulamispiste − 154 °C, kiehumispiste - 13 °C, tiheys nesteenä 0,91 g/cm (20 °C) sekä 0,97 g/cm (- 14 °C) (vesi = 1,0 g/cm) ja höyrynä (15 °C) 8 g/l, leimahduspiste - 78 °C c.c, itsesyttymislämpötila 472 °C ja CAS-numero 75-01-4. Vinyylikloridi on väritöntä erittäin herkästi syttyvää kaasua, jolla on miellyttävä, makea, eetterin kaltainen haju. Alle -14 °C:n lämpötiloissa vinyylikloridi on väritöntä nestettä. Veden kanssa reagoidessaan vinyylikloridi muodostaa kloorivetyhappoa. Vinyylikloridi reagoi alumiinin ja sen seosten sekä kuparin kanssa. Vinyylikloridi liukenee niukasti veteen (1,1 g/l), mutta liukenee hyvin dietyylieetteriin, alkoholiin, bentseeniin ja muihin orgaanisiin liuottimiin. Vinyylikloridikaasu ja stabiloimaton neste polymeroituvat kiivaasti ilman, UV-valon, kuumuuden ja yhteensopimattomien materiaalien kuten peroksidien ja muiden hapettavien aineiden kanssa. Yhdistettä voi stabiloida fenolilla.