Viipurin taistelu (1944)
Neuvostoliiton aloitettua Kannaksen suurhyökkäyksen 9. kesäkuuta 1944, Viipuri evakuoitiin siviiliväestöstä ja sen puolustuksesta vastasi kaupunkiin 18.–19. kesäkuuta siirretty eversti Armas Kempin komentama 20. prikaati, jonka rungon muodosti entinen Jalkaväkirykmentti 22. Se oli kuitenkin huonosti varusteltu, eikä prikaatilla ollut valmiuksia asutuskeskustaisteluun. Ampumatarvikkeita ja panssarintorjunta-aseita oli vähän, myöskään viestiyhteyksiä ei ollut saatu kuntoon neuvostojoukkojen hyökätessä kaupunkiin. 20. prikaatin rivivahvuus oli taistelupäivän aamuna 5 133. Suomalaisjoukkoja vastassa oli arviolta 40 000 neuvostoliittolaista, jotka koostuivat kuuden eri divisioonan joukoista. Mukana oli 21. ja 23. armeijaan kuuluneet kaksi panssariprikaatia, kolme erillistä panssarirykmenttiä sekä kaksi rynnäkkötykkirykmenttiä,
Magnus Stiernstråle
Magnus Stiernstråle (noin 1660 – 18. joulukuuta 1734) oli ruotsalainen sotilas, joka suuressa Pohjan sodassa sai Iivananlinnassa päällikkyyden mutta joutui poistumaan sieltä 1704 ja jättämään sen venäläisille. Hän osallistui 1708 Georg Lybeckerin huono-onniseen sotaretkeen Inkerinmaalle. Venäläisten piirittäessä Viipuria vuonna 1710 Stiernstråle nimitettiin Viipurin kaksinnuspäällikkönä Viipurin linnanpäälliköksi. 13 viikon piirityksen jälkeen hän teki antautumissopimuksen, jonka mukaan hänen ja väen piti päästä vapaasti poistumaan, mutta heidät vietiin vangiksi Venäjälle. Hän palasi vasta vuonna 1721. Vuodesta 1724 hän oli Savon rykmentin päällikkö.