Tammiarkkuhauta
Tutkimusten tässä vaiheessa, jossa tammiarkkujen puunrunkojen vuosirenkaita on tutkittu noin 30 arkusta, ovat säilyneet tammiarkkuhautaukset tehty 1400–1200 eaa. Polttohautauksen yleistyessä vähenivät samalla tammiarkkuhautaukset kunnes ne lopuksi loppuivat kokonaan. Vaikka traditio olikin Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa yleinen, eivät tammiarkut ja vainajat säilyneet hyvinä nykypäiviin asti. Ne lahosivat ja maatuivat kymmenissä vuosissa jäljettömiin. Etelä-Jyllanti ja Tanskan suurilla saarilla olivat olosuhteet lyhyen aikaa suotuisat säilymiselle. Vainajan haudanneen yhteisön on pitänyt alkajaiseksi peittää vainaja melko pian ilmatiiviiseen hautakumpuun, jotta hajoamisreaktiot olisivat pysähtyneet. Myös riittävän suuri hautakumpu on selvästi eduksi säilymiselle. Nämäkään vaatimukset eivät auttaneet kovin pitkälle ja hautaukset ovatkin 3 400 vuotta vanhoja. Hauta tuli peittää ruoho- tai kanervaturpeilla niin, että niistä muodostui tiivis kerros arkun ympärille ja päälle. Turpeessa tuli olla moreenimaata, jossa oli korkeat rauta- ja mangaanipitoisuudet.
Puutalo
Perinteinen suomalaisen puutalon rakennusmateriaali on hirsi; lautarakennemenetelmä kehitettiin vasta 1900-luvulla, ja se yleistyi etenkin sotien jälkeisten rintamamiestalojen rakennustapana. Perustukset tehtiin vanhemmissa taloissa päällekkäin ladotuista luonnonkivistä, myöhemmin jyhkeistä graniittiharkoista ja sotien jälkeen lähinnä betonista tai Leca-harkoista. Suomen maaseudulla kaikki rakennukset kartanoista torppiin ja navetoista aittoihin on perinteisesti rakennettu puusta, ja myös puukirkkojen rakentamisella on pitkät perinteet. Kunkin alueen varallisuudesta riippuen suurin osa maataloista oli usein vaatimattomampia kuin kaupunkilaistalot, joskin kirkonkylässä saattoi olla jokunen varakkaampikin tila, minkä lisäksi vauraimmilla maatalousalueilla oli rikkaita suurtiloja, kartanoita, joista vain varakkaimmat rakensivat talonsa kivestä. Vanhoissa kaupungeissammekin puurakennukset ovat olleet vallitsevia; Suomen ainoa keskiaikainen kivikaupunki oli Viipuri, muissa kaupungeissa kirkko oli lähes ainoa kivirakennus. Muihin suurimpiin kaupunkeihin, etenkin Helsinkiin ja Turkuun, alettiin rakentaa suurissa määrin kivisiä tai tiilisiä kerrostaloja niin ikään vasta 1800-luvun jälkipuoliskolla. Pienempiin kaupunkeihin sellaisia ei montaa ennen 1950-lukua rakennettukaan, sillä myös niin julkiset rakennukset kuin kauppiastalotkin olivat puusta rakennettuja.