Viipurin taistelu (1944)
Neuvostoliiton aloitettua Kannaksen suurhyökkäyksen 9. kesäkuuta 1944, Viipuri evakuoitiin siviiliväestöstä ja sen puolustuksesta vastasi kaupunkiin 18.–19. kesäkuuta siirretty eversti Armas Kempin komentama 20. prikaati, jonka rungon muodosti entinen Jalkaväkirykmentti 22. Se oli kuitenkin huonosti varusteltu, eikä prikaatilla ollut valmiuksia asutuskeskustaisteluun. Ampumatarvikkeita ja panssarintorjunta-aseita oli vähän, myöskään viestiyhteyksiä ei ollut saatu kuntoon neuvostojoukkojen hyökätessä kaupunkiin. 20. prikaatin rivivahvuus oli taistelupäivän aamuna 5 133. Suomalaisjoukkoja vastassa oli arviolta 40 000 neuvostoliittolaista, jotka koostuivat kuuden eri divisioonan joukoista. Mukana oli 21. ja 23. armeijaan kuuluneet kaksi panssariprikaatia, kolme erillistä panssarirykmenttiä sekä kaksi rynnäkkötykkirykmenttiä,
Viipurinlahden taistelu (1940)
Venäläiset aloittivat suurhyökkäyksensä 2. maaliskuuta lähtöalueinaan Viipurinlahden eteläiset pitkät niemet. Ensimmäiset iskut kohdistuivat Tuppuraan Ja Teikarsaareen, joiden puolustajat yllätettiin. Saaria puolusti puutteellisen jalkaväkikoulutuksen saaneita osastoja. Tuppurasta oli lisäksi evakuoitu suurin osa raskaasta kalustosta eikä tykistölle ollut ammuksia tehokkaiden sulkujen ampumiseen. Säkkijärven Ristiniemen linnakkeen järeä patteri tuki Tuppuran taistelua ainoalla ehjällä 12 tuuman tykillään ampumalla viisikymmentäkahdeksan laukausta. Tuppuran raskas patteri ampui kaikki jäljellä olleet laukauksensa. Tykki oli kuumentunut päivän kuluessa niin, että lämpölaajentunut putki oli voitelusta huolimatta tarttua palautumisen aikana kiinni kehtoonsa. Venäläisdivisioonan onnistui yöllä 2.–3. maaliskuuta pimeän turvin saartamaan Tuppuran luoden jäälle panssarivaunuilla saartorenkaan saaren ympärille. Suomalaisten keskuudessa syntyi osittainen paniikki ja irtautuminen muuttui osin hajanaiseksi paoksi. Teikaria venäläiset eivät saaneet vastaavalla tavalla piiritetyksi. Hyökkääjän jalkaväkimassoja ja hyökkäysvaunuja oli kuitenkin mahdotonta torjua ilman tarkoituksenmukaista aseistusta ja riittävää tulivoimaa, joten saarta puolustaneet pataljoonat Hällfors ja Häyrinen vetäytyivät mantereelle yöllä 3.–4. maaliskuuta Teikari yritettiin vielä vallata takaisin, mutta yritys epäonnistui.