Suomi 1950-luvulla
Perinteisen kerronnan rinnalle tuli 1950-luvulla modernismi. Tamperelaisten ja helsinkiläisten kirjailijoiden välille lohkesi jonkinmoinen railo, puhuttiin Tampereen realisteista ja Helsingin modernisteista. Eräs modernismin suomenkielisiä perusteoksia on Veijo Meren "Manillaköysi" (1957). Yhdessä Antti Hyryn, Paavo Rintalan ja Marja-Liisa Vartion kanssa Meri muodosti prosaistisukupolven, joka jakoi yhtenäiset kirjalliset ideaalit.
Jacob Collins
Collins kasvoi yksin taiteensa parissa, ja hänen oli vaikea löytää ihmisiä jotka olisivat suhtautuneet vakavasti ja intohimoisesti samoihin arvoihin. Hän aloittikin opettamisen ja yhteydenpidon muihin taiteilijoihin, siinä toivossa, että hän kykenisi luomaan kokonaan uuden koulukunnan. Missä hän vuosien varrella onkin onnistunut. Collins ei ole kiinnostunut post-modernismista (josta New York on tunnettu), vaan pitää sitä lähinnä viisastelevan poliittisena, eikä itse taiteen laatuun panostavana.