Federico Fellini
Yhdysvaltalaisjoukkojen vapauttaessa Rooman toisen maailmansodan lopulla 1944 Fellini ei aluksi löytänyt enää mediatöitä, sillä Italian elokuvateollisuus oli pysähdyksissä ja lehdistö joutunut yhdysvaltalaisten käsiin. Hän avasi ystäviensä kanssa karikatyyrimyymälän. Pian hän sai työn Roberto Rossellinin elokuvan "Rooma – avoin kaupunki" (1945) yhtenä käsikirjoittajana. Fellini oli kirjoittamassa myös Rossellinin seuraavaa elokuvaa "Paisa – vapauden tuli" (1946) ja ohjasi siitä osan Rossellinin sairastuttua. Miesten yhteistyö kesti useita vuosia, joiden aikana Fellini oli mukana käsikirjoittamassa useita muidenkin italialaisohjaajien elokuvia.
Mario Bonnard
Bonnardin myöhempiä ohjaustöitä olivat kaksi suosittua melodraamaa, Cesare Zavattinin ja Federico Fellinin käsikirjoittama "Avanti c’è posto" (1942) sekä "Campo de’ Fiori" (1943), joka oli Anna Magnanin ensimmäisiä merkittäviä elokuvia. Ohjaajan viimeisiin teoksiin kuuluva peplumelokuva "Pompeijin viimeiset päivät" muistetaan lähinnä siitä, että sen viimeisteli nuori Sergio Leone.