Marni Nixon
Seuraavana vuonna Nixon näytteli ja lauloi yhtenä nunnista (sisar Sophiana) elokuvassa "The Sound of Music" (1965). Elokuvan päätähti oli Julie Andrews, joka oli näytellyt ja laulanut menestyksellä "My Fair Ladyn" alkuperäisessä näyttämöversiossa mutta menettänyt elokuvaroolin laulutaidottomalle Audrey Hepburnille. Monet pelkäsivät, että Andrews suhtautuisi penseästi Hepburnin haamulaulajaan, mutta kun Nixon ja Andrews ensi kertaa tapasivat "Sound of Musicin" merkeissä, Andrews kätteli Nixonia sydämellisesti ja totesi: "Rakastan töitäsi!" Itse asiassa Nixon oli jo laulanut Andrewsin tähdittämässä elokuvassa "Maija Poppanen" (1964) yhden animaatiohahmon roolin. Kun Nixon harjoitteli Elizan rooliin, hän sai arvokkaina pitämiään neuvoja roolin tekemisestä juuri Andrewsilta. He harjoittelivat yhdessä "Sound of Musicin" kulisseissa muun muassa tohvelin heittämistä oikealla tavalla kohtausta varten, jossa Elizan tulee heittää tohvelinsa tietyllä tavalla.
Al Jolson
Jolsonin Broadway-debyytti tapahtui musikaalissa "La Belle Paree" 20. maaliskuuta 1911, jossa esiintyi useita vaudeville-tähtiä. Alkujännityksestä selvittyään hän alkoi "varastaa" nelituntisen show’n päähuomiota vähitellen yleisöltä. Musikaali oli hänen läpimurtonsa Broadwaylle. Jolson oli myös ensimmäisessä avioliitossaan noina aikoina Henrietta Kellerin kanssa (1907-18). Avioliitto päättyi eroon. Vuosina 1922-26 hän oli naimisissa Ethel Detmar -nimisen kuorolaulajattaren kanssa.
Vuonna 1927 Jolson esiintyi pääosassa maan ensimmäisessä äänielokuvassa "The Jazz Singer" () ja heti seuraavana vuonna elokuvassa "The Singing Fool" (). Jälkimmäisessä elokuvassa Jolson esitti menestyshittinsä "Sonny Boy". Elokuvaurallaan Jolson vaikutti enimmäkseen Hollywoodissa. Hän myös sävelsi iskelmiä, kuten "California, Here I come" ja "Me and My Shadow". Jolson avioitui vuonna 1928 laulaja-tanssijatar Ruby Keelerin kanssa. Liitto päättyi eroon vuonna 1940.