Irlannin historia
Kesällä 1921 britit ja irlantilaiset pääsivät sopimukseen aselevosta, ja joulukuussa allekirjoitettiin rauhansopimus. Sopimus teki Irlannista itsehallinnollisen vapaavaltion brittiläisenä dominiona, mutta jätti Pohjois-Irlannin kuusi kreivikuntaa vapaavaltion ulkopuolelle osaksi Yhdistynyttä kuningaskuntaa, jonka virallinen nimi tästä lähtien onkin ollut "Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistynyt kuningaskunta". Sopimuksen allekirjoitti uuden valtion pääministeri Michael Collins, mutta sen vastustajat nousivat sisällissotaan Eamon de Valeran johdolla.
Home rule
Home rule oli nimitys Irlannille tavoitellulle itsehallinnolle, jota yritettiin toteuttaa useita kertoja 1800-luvun lopulla ja 1900-luvun alussa. Irlanti kuului tuolloin Isoon-Britanniaan. Home rulea kannatti pääosa Irlannin poliitikoista ja moninkertaisen pääministerin William Gladstonen ansiosta myös Britannian liberaalipuolue ryhtyi tukemaan sitä. Britannian konservatiivipuolue sekä Irlannin unionistit vastustivat home rulea kiivaasti ja onnistuivat useita kertoja estämään sen toteuttamisen. Ensimmäinen home rule -lakiesitys vuonna 1886 hylättiin parlamentin alahuoneessa. Toinen esitys vuonna 1893 hyväksyttiin alahuoneessa, mutta hylättiin ylähuoneessa. Kolmas esitys saatiin vuonna 1914 hyväksyttyä, mutta ensimmäinen maailmansota esti sen toteutumisen ja Irlannin nationalistien mielenkiinto alkoi siirtyä täyden itsenäisyyden tavoitteluun. Lopulta itsehallinto toteutettiin vuonna 1921 Pohjois-Irlannissa, kun taas muusta Irlannista tuli kokonaan itsenäinen valtio.