Gibraltarin valtaus
Hyökkääjien tappiot olivat olleet kohtalaisen suuret; kuolleina menetettiin kaksi upseeria ja 57 sotilasta, sekä haavoittuneina kahdeksan upseeria ja 217 sotilasta. HesseDarmstadin ruhtinas nimitettiin Gibraltarin kuvernööriksi ja hänelle jätettiin kaikki liikenevät sotilaat. Paikalliset siviilit saivat päättää joko lähtevänsä tai jäävänsä, jääville taattiin samat oikeudet kuin heillä oli ollut Kaarle II:n kaudella. Lähtevät saivat ottaa mukaansa omistuksensa. Espanjalaiset yrittivät vielä myöhemmin epäonnistuneesti vallata alueen takaisin. Viimeinen hyökkäys tehtiin vuoden 1705 maaliskuussa. Vuonna 1713 solmittu Utrechtin sopimus tunnusti Felipen Espanjan kuninkaaksi, mutta toisaalta Espanja joutui luovuttamaan Gibraltarin ja Minorcan. Espanja yritti vielä myöhemmin vallata epäonnistuneesti Gibraltarin niin sanotun suuren piirityksen avulla, mutta tämäkin yritys epäonnistui ja jäi viimeiseksi Espanjan sotilaallisista yrityksistä vallata Gibraltar.
Plasseyn taistelu
Plasseyn taistelussa kärsityt tappiot olivat suhteellisen vähäiset. Nawabin armeija kärsi kaikkiaan tappioina noin 1 500 miestä ja näistä kaatuneina noin 500. Brittien kokonaistappiot olivat puolestaan alle 100 ja heistä noin 20 kaatuneina. Taistelun seuraukset olivat kuitenkin huomattavat. Nawab Siraj-ud-daula pakeni pohjoiseen ja hän antautui lopulta brittien kanssa liittoutuneille bengalilaisille. Nawab teloitettiin ja hänen ruumistaan kuljetettiin norsun selässä kulkueessa pitkin Murshidabadin katuja. Brittien Itä-Intian kauppakomppania nousi Bengalin kauppakomppanioista merkittävimmäksi ja komppania asetti Bengalin hallitsijaksi Mir Jafarin. Bengalista britit levittivät valtansa lopulta koko Intian niemimaan alueelle.