Tammiarkkuhauta
Tutkimusten tässä vaiheessa, jossa tammiarkkujen puunrunkojen vuosirenkaita on tutkittu noin 30 arkusta, ovat säilyneet tammiarkkuhautaukset tehty 1400–1200 eaa. Polttohautauksen yleistyessä vähenivät samalla tammiarkkuhautaukset kunnes ne lopuksi loppuivat kokonaan. Vaikka traditio olikin Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa yleinen, eivät tammiarkut ja vainajat säilyneet hyvinä nykypäiviin asti. Ne lahosivat ja maatuivat kymmenissä vuosissa jäljettömiin. Etelä-Jyllanti ja Tanskan suurilla saarilla olivat olosuhteet lyhyen aikaa suotuisat säilymiselle. Vainajan haudanneen yhteisön on pitänyt alkajaiseksi peittää vainaja melko pian ilmatiiviiseen hautakumpuun, jotta hajoamisreaktiot olisivat pysähtyneet. Myös riittävän suuri hautakumpu on selvästi eduksi säilymiselle. Nämäkään vaatimukset eivät auttaneet kovin pitkälle ja hautaukset ovatkin 3 400 vuotta vanhoja. Hauta tuli peittää ruoho- tai kanervaturpeilla niin, että niistä muodostui tiivis kerros arkun ympärille ja päälle. Turpeessa tuli olla moreenimaata, jossa oli korkeat rauta- ja mangaanipitoisuudet.
Tammi
Tammen lisäksi vain pääasiassa tammivyöhykkeelle asettuneita lajeja ovat saarni, keltavuokko, isokäenrieska, vuorijalava, pähkinäpensas ja pystykiurunkannus. Nämä melko vaateliaat lajit menestyvät luonnossa heikosti tammivyöhykkeen pohjoispuolella, tosin yksittäisiä esiintymiä tavataan Tampereen alueen lehtokeskuksessa asti. Myös karaistuneemmista jaloista lehtipuista metsävaahtera ja metsälehmus ovat selvästi runsaampia tammivyöhykkeellä kuin pohjoisempana. Tammivyöhykkeen puusto ei ensi vilkaisulla eroa ihmeemmin muunkaan Etelä-Suomen kangasmetsistä, mutta siellä lehtoja on paljon runsaammin kuin muualla Suomessa, ja näissä lehdoissa myös nämä tiukasti tammivyöhykkeelle sidonnaiset lajit kasvavat. Tammivyöhykkeen alueella kuivat mäntyvaltaiset kankaat ovat muuta Suomea harvalukuisempia, mutta niitäkin löytyy. Tavallisin metsätyyppi on kuitenkin kuusivaltainen tuore kangas, tai lehtomainen (kuusivaltainen myös) tuore kangas, lehdotkin ovat yleisiä (näissä kasvaa yleensä myös kuusta). Myös lähes kaikki Suomen harvalukuiset jalopuulehdot kasvavat tammivyöhykkeellä, mutta komeita lehmuslehtoja löytyy jopa Pohjois-Savon saarilta saakka.