Fonologia
Fonologia, eli äänneoppi (kreikan sanoista φωνή /phōnḗ/ 'ääni' ja λόγος /lógos/ 'puhe; järki') on luonnollisen kielen rakennetutkimuksen osa-alue (katso myös kielitiede). Kun fonetiikassa tutkitaan ihmisen kykyä tuottaa kaikenlaisia äänteitä puhe-elimillään ja puhetta konkreettisella tasolla, fonologia käsittelee sitä, miten äänne-eroja hyödynnetään eri kielijärjestelmissä merkitysten erottamiseen. Fonetiikka ja fonologia ovat kuitenkin kiinteässä yhteydessä toisiinsa, mutta niiden näkökulmat ovat erilaiset: fonetiikan näkökulma on universaali eli kaikkia kieliä koskeva, kun taas fonologia on kieli(systeemi)kohtaista.
Morfosyntaksi
Morfosyntaksi on kielitieteessä morfologian eli muoto-opin ja syntaksin eli lauseopin yhteinen alue. Nykyisin kielitiede ei enää jyrkästi erota morfologiaa ja syntaksia toisistaan. Niinpä suomen morfologiaa on yksittäisten sananmuotojen koostumuksen kuvaaminen, kuten illatiivin päätteen määräytyminen eri yhteyksissä (eri muotoisia illatiiveja ovat "taloon, huoneeseen, maahan"). Morfosyntaksi taas pyrkii kuvaamaan illatiivin tehtäviä erilaisissa lauserakenteissa. Morfosyntaksin ja syntaksin ero ole kovin selvä ainakaan suomen tapaisessa, paljon taivutusta sisältävässä kielessä.