Kauvatsan kahakka
Kokemälle palanneet suojeluskuntalaiset päättivät välittömästi vetäytyä Pohjois-Satakuntaan Kankaanpäähän, jonne Huittisten suojeluskuntalaiset ja mukana olleet varsinaissuomaiset seurasivat 3.–4. helmikuuta. Tämän jälkeen Porin ja Tampereen punakaartit ottivat seudun haltuunsa, kun Satakunnan venäläinen sotaväki siirrettiin Tampereen ympäristöön. Kauvatsalla majailleet joukot poistuivat Lempäälään jo 3. helmikuuta. Kahakan lopputuloksella oli suuri merkitys sotatilanteen kehittymiselle Satakunnassa. Maakunnan eteläosat sekä Kokemäenjoen laakso jäivät nyt punaisten haltuun, ja suojeluskuntalaisten vetäytymisen myötä alueella vältyttiin enimmiltä taisteluilta. Toisaalta Pohjois-Satakuntaan vetäytyminen vahvisti siellä olleita valkoisten joukkoja, ja näin osaltaan esti punaisten etenemisen Satakunnan rintamalla Porin pohjoispuolelle.
Saksanniemen kahakka
Viimeisen hälytyksen jälkeen rata aiottiin vielä katkaista ennen Kiialan seisaketta, mutta kun Ahrenberg ja Kuokkanen saapuivat paikalle, oli järjestyskaartin juna jo perillä. Seisake sijaitsi aivan Kiialan kartanon päärakennuksen tuntumassa, josta poliisioppilaat avasivat tulen junasta nousseita järjestyskaartilaisia kohti. Kun hyökkääjät vastasivat tulitukseen ja tekivät rynnäkön kohti kartanoa, ei Ahrenbergille jäänyt muuta mahdollisuutta kuin kehottaa miehiään hajaantumaan epäjärjestyksessä ja pyrkimään turvaan eri suuntiin.