Vesikauhu
Alkujaan Pasteur käytti rokotteen raaka-aineena kaniinin selkäydintä, jonka käyttöön liittyy monenlaisia riskejä kuten muiden virustautien tarttuminen. Vesikauhurokotteet ovat sittemmin kehittyneet, mutta vielä 1970-luvulla vesikauhurokotekuuri oli käytettyjen menetelmien ja niihin liittyneiden komplikaatioiden vuoksi niin rankka kokemus, että sen läpi käytyään potilas todella tunsi selvinneensä tappavasta taudista. Vesikauhurokotetta ei kuitenkaan tuolloinkaan ollut koskaan syytä jättää antamatta, sillä kyseessä oli – ja on edelleenkin – varsin selkeä valinta kuoleman ja elämän välillä: Jos tauti puhkeaa, se on melkein aina kuolemaksi, mutta ajoissa annettu rokote auttaa aina.
Minisika
Minisika rokotetaan sikaruusua vastaan 1–2 kertaa vuodessa ja sisäloishäätö annetaan yhtä usein. Muita tärkeitä rokotuksia on porsasaikana parvo-rokotus (minisioille on porsasaikana uhkana ripulia aiheuttava sama parvovirus kuin koirille ja kissoille). 
Sorkkia ja karjun torahampaita lyhennetään tarvittaessa, yleensä kerran tai kaksi vuodessa. Omistajan on syytä opetella tekemään nämä toimenpiteet, jotta sikaa ei turhaan stressata eläinlääkärikäynneillä tai rauhoituksilla.