Brasilian maantiede
Kaakkoisen alueen pinta-ala on 927 286 neliökilometriä eli 12 % koko Brasilian pinta-alasta. Alue on Brasilian tiheimmin asuttu: asukkaita on 72 300 000, joka on 42,7 % koko maan asukasluvusta ja asukkaita on neliökilometrillä 77,96. Kaakkoisen alueen osavaltiot ovat Espírito Santo, Minas Gerais, Rio de Janeiro ja São Paulo. Alueen suurimmat kaupungit ovat São Paulo (10 405 867 asukasta), Rio de Janeiro (6 851 914 asukasta), Belo Horizonte (2 232 747 asukasta), Guarulhos (1 071 268 asukasta), Campinas (968 172 asukasta), Nova Iguacu (915 366) ja São Goncalo (889 828 asukasta).
Brasilian historia
Vasta vuonna 1532 portugalilaiset perustivat ensimmäisen, Sao Vicenten siirtokunnan Atlantin rannikolle. Vuonna 1549 Brasilian siirtomaahallinto määräsi Brasilian kuvernööriksi Tome da Souzan, joka perusti maan pääkaupungiksi Salvadorin (nykyisen Bahian). Tämän jälkeen uusia siirtokuntia perustettiin nopeassa tahdissa, ja niiden pääelinkeinoiksi tulivat brasilpuun ("Caesalpinia echinata") myynti (siitä saatiin punaista väriainetta) sekä orjatyövoimaan perustuva plantaasimaatalous. Plantaaseja oli aluksi vain rannikkotasangolla, lähinnä nykyisessä Bahian osavaltiossa. Suurtiloilla tuotettiin ennen kaikkea sokeriruokoa mutta myös puuvillaa ja tupakkaa. 1700-luvulta lähtien brasilialaisilla plantaaseilla alettiin tuottaa myös kahvia ja kaakaota, joista maa on nykyisinkin kuuluisa. Työvoimana maataloudessa käytettiin aluksi intiaaneja, mutta koska intiaanit eivät olleet mitään helposti alistettavaa työvoimaa, päätettiin maahan tuoda mustia Afrikasta. Nykyisen Rio de Janeiron seudulta löydettiin 1700-luvun alussa jalometalleja ja timantteja, minkä seurauksena alueelle saapui valtavasti siirtolaisia. Rio de Janeirosta tuli merkittävä satamakaupunki, ja vuonna 1764 Brasilian pääkaupunki. Brasiliasta tuli 1700-luvulla maailman johtava kullantuottaja, ja vauraus alkoi näkyä myös siirtokunnissa eikä vain emämaassa. Vuonna 1800 Brasiliassa asui n. 3,5 miljoonaa ihmistä, joista mustia orjia oli noin puolet.