Saksanpaimenkoira
Rodun jalosti dresdeniläinen ratsuväen upseeri Max von Stephanitz vanhoista saksalaisista paimenkoiraroduista. Ensimmäiset saksanpaimenkoirat olivat pitkäkarvaisia, ja niitä oli mukana Hannoverin koiranäyttelyssä 1882. Lyhytkarvainen saksanpaimenkoira esiteltiin ensimmäisen kerran vuonna 1889 Berliinissä.
Picardienpaimenkoira
Picardienpaimenkoiran alkuperä ulottuu kauas historiaan. Ei voida varmasti sanoa, että picardienpaimenkoira olisi lähtöisin nimenomaan Picardien alueelta. On mahdollista, jopa todennäköistä, että näitä koiria olisi esiintynyt laajemmalla alueella, sillä karkeakarvaiset lammas- ja karjakoirat olivat tyypillisiä kaikkialla Luoteis-Euroopassa. Ensimmäiset picardienpaimenkoirat arvosteltiin vuonna 1863 näyttelyssä samassa luokassa beaucenpaimenkoirien ja brienpaimenkoirien kanssa. Vuonna 1898 todettiin, että picardienpaimenkoira on oma rotunsa. Ensimmäisen rotumääritelmän laati Paul Megnin vuonna 1922, ja rotu tunnustettiin lopullisesti vuonna 1925. Rodun kehitys polki paikallaan aina toiseen maailmansotaan asti. Vasta sen jälkeen alkoi rodun elvyttäminen. Rodun alkuperäiseltä alueelta Picardiesta alettiin etsiä tyypillisimpiä yksilöitä jalostuskäyttöön. Rotuyhdistyksellä oli ollut useiden vuosien ajan vaikeuksia saada virallista tunnustusta, kunnes tunnettu kynologi Robert Montenot perusti vuonna 1955 yhdistyksen nimeltä "Les Amis du Berger Picard". Tämä yhdistys tunnustettiin lopulta vuonna 1959, ja Ranskan kennelliitto (S.C.C) hyväksyi uuden rotumääritelmän vuonna 1964. Nykyisen rotumääritelmän on laatinut rotuyhdistys ja sen puheenjohtaja J.C. Larive yhteistyössä R. Triquet'n kanssa.