Rokotus
Bakteerirokotteen kehitti ensimmäisenä ranskalainen Louis Pasteur, joka oli eristänyt kanakoleraa aiheuttavan bakteerin vuonna 1879. Palattuaan kesälomalta hän jatkoi kanojen käsittelyä, mutta huomasi pian, että viljelmä ei enää aiheuttanutkaan kanakoleraa. Hän kasvatti uuden viljelmän, ja käsitteli kanat uudelleen, mutta ne eivät vieläkään sairastuneet. Onneksi Pasteur ymmärsi havaintonsa merkittävyyden. Seuraavat vuodet hän työskenteli tarmokkaasti heikentääkseen muitakin taudinaiheuttajabakteereja. Tämän työn tuloksena hän kehitti rokotteen pernaruttoa ja vesikauhua vastaan.
Vesirokko
Vesirokko paranee yleensä itsestään noin kahdessa viikossa. Kutinaan voidaan käyttää hoitona antihistamiineja. Tauti on erittäin helposti tarttuva, minkä vuoksi potilas on pidettävä kotihoidossa vähintään viisi päivää oireiden alkamisen jälkeen. Vesirokko on usein vaaraton sairaus, mutta yleisimpiä jälkitauteja ovat vakava bakteeri-ihottuma iholla, keuhkokuume ja aivotulehdus. Lisäksi vesirokon sairastaneille voi puhjeta myöhemmin vyöruusu, yleensä yli 50-vuotiaana. Ennen rokotuksia Yhdysvalloissa vuosittain sairastui vesirokkoon noin neljä miljoonaa ihmistä, heistä noin 10 600 joutui sairaalahoitoon ja 100–150 kuoli.