Kreikkalainen mytologia
Myyttien avulla pyrittiin muun muassa selittämään erilaisia ilmiöitä, tapahtumia ja tapoja, joilla ei näyttänyt olevan luonnollista selitystä. Monilla kreikkalaisilla myyteillä oli yhteyksiä Lähi-idän vanhojen kulttuurien myytteihin. Osalla myyteistä on mahdollisesti jonkinlainen historiallinen pohja ja niitä voidaan pitää suullisessa muodossa kerrottuna historiana ennen historiankirjoitusta, mutta monilla myyteillä ei ole yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Kreikkalaisen mytologian ja todellisuuden suhteen selvittäminen on jokseenkin mahdotonta, koska tosi ja taru kietoutuvat niissä usein yhteen. Troijaa pidettiin pitkään taruna, kunnes Heinrich Schliemann löysi kaupungin rauniot 1870. Aleksanteri Suuren sanottiin olleen Zeuksen poika. Olympos-vuorelle kiivettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1913. Edes kirjailija Homeroksen olemassaolosta tai roolista hänen nimellään kulkevien teosten synnyssä ei olla yksimielisiä.
Khaos
Khaos tai kaaos ( “ammottava tyhjyys”) on kreikkalaisessa mytologiassa olemassaolon alkutila, tyhjyys tai avaruus, johon kaikki luotiin. Hesiodos kertoo, että Khaoksesta syntyivät positiiviset voimat Gaia ja Eros sekä negatiiviset voimat Nyks, Erebos ja myös Tartaros. Näistä alkuvoimista syntyivät puolestaan Aither (Ilma), Hemera (Päivä) ja Uranos (Taivas). Useimpien antiikin kirjoittajien näkemysten mukaan Kaaos oli tyhjyys, josta kaikki sai alkunsa tai tila, missä kaikki asiat olivat olemassa sekavassa ja epämääräisessä muodossa, ennen kuin ne saivat hahmon. Ovidius kutsui Kaaosta sekavaksi ja muodottomaksi alkukantaiseksi ainekseksi, ja antiikin myöhempinä aikoina vakiintui käsitys siitä, että Kaaos oli hahmoton alkutila, josta universumi kehittyi Kosmokseksi, järjestyneeksi maailmaksi.