Dōjō
Budōn peruskirjan neljäs artikla määrittelee dōjōn suraavasti:
Dota 2
Pelin kulku jakautuu tyypillisesti kolmeen osaan: alku-, keski- ja loppupeliin. Pelin alussa sankareilla on vain yksi kyky eikä merkittäviä esineitä, ja ovat siten liian heikkoja uhatakseen vastustajiaan. Tämän takia alkupeli käytetään usein kullan ja kokemuksen keräämiseen linjoilla, yrittäen samalla estää vastustajaa tekemästä samaa. Keskipelissä pelaajilla on usein muutama esine ja ultimate-kykynsä käytettävissään, ja näitä hyödyntämällä yritetään saada strateginen yliote vastustajasta, esimerkiksi tuhoamalla vihollisen ulompia torneja, kaatamalla Roshan tai kasvattamalla alkupelissä saatua etumatkaa. Loppupelissä ainakin toinen joukkue on tarpeeksi vahva uhatakseen vastustajansa tukikohtaa, ja peli huipentuu toisen päärakennuksen tuhoutumiseen. Taitavat pelaajat osaavat arvioida, missä vaiheessa peliä joukkue on vahvimmillaan; toisinaan pelin voi voittaa jo käytännössä dominoimalla alkupelissä, kun taas joskus pelin voittaja ratkeaa vasta viimeisillä sekunneilla.