Moniälykkyysteoria
Teorian luoja Howard Gardner (s. 11. heinäkuuta 1943 Scranton, Pennsylvania, Yhdysvallat) on koulutukseltaan neuropsykologi, joten hän tarkkaili erityisesti aivovamman saaneita aikuisia. Gardner kiinnitti huomiota erääseen potilaaseen, joka oli menettänyt aivovaurion myötä kielelliset kykynsä mutta soitto- ja laulutaito olivat yhä jäljellä. Tämän pohjalta Gardner loi vuonna 1983 moniälykkyydestä teorian, jonka mukaan äly jakaantuu seitsemään erilaiseen ja itsenäiseen älykkyyden lajiin. Älykkyys yhdessä älykkyyden lajissa ei kuitenkaan takaa eikä estä lahjakkuutta toisessa älykkyyden lajissa, sillä jokaisella älyn eri muodolla on erilainen ja oma hermostollinen perustansa. Moniälykkyysteoriansa Gardner kehitti kritisoidakseen tuolloin hänen mielestään liian vallitsevaan asemaan nostettujen älykkyystestien käyttöä. Gardnerin mukaan yksi luku, testin tuottama älykkyysosamäärä, saattaa toki ennustaa oppilaiden selviytymistä kouluaineissa, mutta on pohjaltaan liian kapea ennustaakseen menestymistä myöhemmin elämässä.
Sosiaalinen älykkyys
Reed ja Weideman kehittivät sosiaalisten tilanteiden arviointitestin. Bureau of Public Personnel Administration esitteli 1930 luvun lopulla omaa alustavaa versiotaan. Noihin aikoihin suosituin sosiaalisen älykkyyden testi oli George Washingtonin yliopiston Test of Social Intelligence, jonka menestykselliseen kanssakäymiseen auttavat dimensiot ovat: Sosiaalisen älykkyyden varhaisten tutkimusten ja teorioiden kritiikki kohdistui lähinnä kahteen seikkaan, joista ei vieläkään ole päästy eroon: Sosiaalisen älykkyyden käsite on viime vuosina noussut uudelleen esille, kun on pyritty laajentamaan älykkyyden sisältöä toiminnallisesti laajemmalle alueelle irti normitetuista testeistä. Edellä kuvattuja käsitteellisiä ja mittauksellisia ongelmia ei kuitenkaan ole pystytty lopullisesti ratkaisemaan. Aina kun puhutaan sosiaalisuuden ja kognitioiden yhteyksistä, käsitellään myös "sosiaalisen älykkyyden" tai sosiaalisten taitojen ongelmaa.