Federico Fellini
Yhdysvaltalaisjoukkojen vapauttaessa Rooman toisen maailmansodan lopulla 1944 Fellini ei aluksi löytänyt enää mediatöitä, sillä Italian elokuvateollisuus oli pysähdyksissä ja lehdistö joutunut yhdysvaltalaisten käsiin. Hän avasi ystäviensä kanssa karikatyyrimyymälän. Pian hän sai työn Roberto Rossellinin elokuvan "Rooma – avoin kaupunki" (1945) yhtenä käsikirjoittajana. Fellini oli kirjoittamassa myös Rossellinin seuraavaa elokuvaa "Paisa – vapauden tuli" (1946) ja ohjasi siitä osan Rossellinin sairastuttua. Miesten yhteistyö kesti useita vuosia, joiden aikana Fellini oli mukana käsikirjoittamassa useita muidenkin italialaisohjaajien elokuvia.
Ambrosio Film
Arturo Ambrosion ja Alfredo Gandolfin perustama yhtiö toimi aluksi nimellä "Società Ambrosio & C." ja vuodesta 1907 osakeyhtiönä "Società Anonima Ambrosio". Vuodesta 1908 lähtien se valmisti lyhytelokuvia ja vuodesta 1911 kokoillan elokuvia. Niistä tunnetuimpia ovat Luigi Maggin ohjaamat historialliset elokuvat "Pompeijin viimeiset päivät" (1908), "Keisari Nero" (1909) ja "Il granatiere Roland" (1911) sekä Eleuterio Rodolfin uusi "Pompeijin viimeiset päivät" vuodelta 1913. Vuonna 1911 yhtiö sai Torinon maailmannäyttelyssä palkinnon historiallisesta draamasta "Nozze d’oro" ja dokumenttielokuvasta "Perhosten synty". Ambrosio tuotti myös komedioita, uutis-, matkailu- ja opetuselokuvia sekä osallistui elokuvatuotannon käynnistämiseen Venäjällä. Yhtiön suurimpia menestyksiä oli jänittävä melodraama "Leijonat laivassa" (1912) ja se muistetaan myös Eleonora Dusen ainoasta elokuvasta "Cenere" (1916).