Terrorismi Suomessa
1900-luvun suomalaisten nationalistien venäläisiin kohdistamia murhia voidaan pitää terrorismina. Nationalistinen terrorismi ilmeni myös Lapuan liikkeen toiminnassa.
Eräs äärinationalisti teki Jyväskylän puukkoiskun, joka voidaan nähdä terroritekona. Monesti terrorismista puhuttaessa tarkoitetaan islamilaisten jihadistien tekemiä terroritekoja. Islamilaisen terrorismin uhka lisääntyi Suomesaakin Al Qaidan ja Isisin tyyppisten kovan linjan islamistijärjestöjen levittäessä vaikutustaan muslimien piirissä. Supo alkoi nostaa terrorismin uhka-arviota jo vuonna 2009. Niinpä turvapaikanhakijan elokuussa 2017 tekemä Turun joukkopuukotus on katsottavissa ensimmäiseksi jihadistiseksi terroriteoksi Suomessa. Asiantuntijoiden mukaan terrorismin riski Suomessa on kasvussa.
Etninen profilointi
Rikospolitiikka on siis koventunut 2000-luvun vaihteessa. Garland (2001) kuvaa vastaavaa kehitystä teoksessaan "The culture of control" erityisesti Britanniassa ja Yhdysvalloissa. Koskela (2010) ja Törrönen (2004) kuvaavat puolestaan vastaavaa Suomessa. Koska rikoksentekijä voi olla kuka tahansa nykykäsityksen mukaan, valvontaa kiristetään ja keskitytään tilannetekijöihin. Tämä tarkoittaa ”vaarallisten paikkojen” määrittelyä ja ”rikoksen houkuttelevuuden” vähentämistä. Koska toiminta on luonteeltaan ennakoivaa, se tarvitsee tuekseen paljon kerättyä tietoa ympäristöstä. Vaarallisia tilanteita ikään kuin profiloidaan ja lasketaan todennäköisyyksiä erilaisille tapahtumille. Tästä näkökulmasta käsin kerätyt etniset tilastot ovat laittomia. ECRI eli the Fundamental Rights Agency and the Council of Europe’s European Commission against Racism and Intolerance kuitenkin suosittelee niin sanotun etnisen tilaston keräämistä. Mikäli data on oikein kerätty, säilötty ja siihen pääsy on suojattu, sitä voidaan käyttää syrjivän etnisen profiloinnin paikantamiseksi ja siten estämiseksi. Tällaisissa aineistossa on kuitenkin aina väärinkäytön riski ja ECRI korostaakin, että sitä ei saa kerätä, ellei sitä suojella selkeästi.