Kreikkalainen mytologia
Myyttien avulla pyrittiin muun muassa selittämään erilaisia ilmiöitä, tapahtumia ja tapoja, joilla ei näyttänyt olevan luonnollista selitystä. Monilla kreikkalaisilla myyteillä oli yhteyksiä Lähi-idän vanhojen kulttuurien myytteihin. Osalla myyteistä on mahdollisesti jonkinlainen historiallinen pohja ja niitä voidaan pitää suullisessa muodossa kerrottuna historiana ennen historiankirjoitusta, mutta monilla myyteillä ei ole yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Kreikkalaisen mytologian ja todellisuuden suhteen selvittäminen on jokseenkin mahdotonta, koska tosi ja taru kietoutuvat niissä usein yhteen. Troijaa pidettiin pitkään taruna, kunnes Heinrich Schliemann löysi kaupungin rauniot 1870. Aleksanteri Suuren sanottiin olleen Zeuksen poika. Olympos-vuorelle kiivettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1913. Edes kirjailija Homeroksen olemassaolosta tai roolista hänen nimellään kulkevien teosten synnyssä ei olla yksimielisiä.
Kentauri (taruolento)
Kreikkalaisessa mytologiassa kentaurien syntyhistoria ulottuu Thessaliassa asuvien lapiittien kuningas Iksioniin (eräiden myyttien mukaan itsensä sodanjumala Areen poika), joka oli naima-aikeissa ja hyvien tapojen mukaisesti lupasi morsiamensa apelle lahjoja. Iksion kuitenkin petti appensa, josta suivaantuneena appiukko ryöväsi kuninkaan hevosen. Iksion heitätti appensa lopulta hehkuvilla hiilillä täytettyyn kuoppaan – teko, joka herätti niin paljon paheksuntaa, että Iksionin oli lopulta haettava itsensä ylijumala Zeuksen apua. Zeus ei ilmeisesti pitänyt appiukon polttamista kovinkaan suurena syntinä, koska lupasi Iksionille paikan jumalten ruokapöydässä. Täällä Iksion iski silmänsä Heraan ja alkoi vikitellä tätä. Juonikas Zeus huijasi Iksionin makaamaan Heran muotoisen pilven kanssa, josta syntyi Kentauros-niminen hirviö. Tämä taas innostui Peleias-vuoren rinteillä asuvista tammoista niin, että siitti kokonaisen hevosihmisten lauman.