Viipurin taistelu (1944)
Neuvostoliiton aloitettua Kannaksen suurhyökkäyksen 9. kesäkuuta 1944, Viipuri evakuoitiin siviiliväestöstä ja sen puolustuksesta vastasi kaupunkiin 18.–19. kesäkuuta siirretty eversti Armas Kempin komentama 20. prikaati, jonka rungon muodosti entinen Jalkaväkirykmentti 22. Se oli kuitenkin huonosti varusteltu, eikä prikaatilla ollut valmiuksia asutuskeskustaisteluun. Ampumatarvikkeita ja panssarintorjunta-aseita oli vähän, myöskään viestiyhteyksiä ei ollut saatu kuntoon neuvostojoukkojen hyökätessä kaupunkiin. 20. prikaatin rivivahvuus oli taistelupäivän aamuna 5 133. Suomalaisjoukkoja vastassa oli arviolta 40 000 neuvostoliittolaista, jotka koostuivat kuuden eri divisioonan joukoista. Mukana oli 21. ja 23. armeijaan kuuluneet kaksi panssariprikaatia, kolme erillistä panssarirykmenttiä sekä kaksi rynnäkkötykkirykmenttiä,
Viipurinlahden taistelu (1940)
Lopulta sillanpääasemat yhtyivät ja se vakiintui nopeasti. Hyökkääjä kuljetti jatkuvana nauhana jalkaväkeä ja panssareita Viipurinlahden vastarannalle. Rivistöt olisi ollut helppo tuhota ilmapommituksilla ja raskailla aseilla, mutta niihin ei Kannaksen Armeijalla ollut voimavaroja. Taistelujen riehuessa kuumimmillaan myös suomalaisten joukkojenkeskitykset yltyivät huippuunsa. Vahvennuspataljoonia saapui Rannikkoryhmälle sodan loppuun asti. Joukkojenkeskitykset eivät kuitenkaan muuttaneet Viipurinlahden voimasuhteita. Venäläisillä oli oletettavasti jalkaväen ylivoima suomalaisiin nähden 1:4 ja tykistön 1:5.