Suomi 1930-luvulla
1930-luvun alkaessa Suomi oli ollut itsenäinen valtio vasta kaksitoista vuotta. Elettiin niin sanottua ensimmäisen tasavallan aikaa. Suomen sisällissodasta tuli kuluneeksi niin ikään vasta kaksitoista vuotta. 1930-luvulla Suomen tasavallan presidentillä oli laajat valtaoikeudet. Vuosikymmenen aikana tehtävässä istui kolme henkilöä:Äänioikeusikäraja oli 24 vuotta vuosina 1906–1944. Äänestämään pääsi, mikäli oli täyttänyt 24 vuotta ennen vaalivuoden alkua. Äänestysaktiivisuus 1930-luvun eduskuntavaaleissa oli matala, 62–67 %.
Vuoden 1919 hallitusmuoto
Ritavuoren lakialoitteen pohjalta laadittu tasavaltainen hallitusmuotoesitys hyväksyttiin kolmannessa eduskuntakäsittelyssä 21. kesäkuuta 1919. Kiireelliseksi julistamisen hyväksyttiin äänin 173–23 ja itse laki äänin 165–22, lähinnä RKP:n vastustaessa loppuun saakka. Eduskunnan hyväksymä hallitusmuoto tarvitsi kuitenkin vielä vastahakoisen valtionhoitaja Mannerheimin vahvistuksen. Hän suunnitteli yhä aktivistien kanssa jättävänsä sen vahvistamatta, hajottavansa eduskunnan ja aloittavansa sodan ennen uusia vaaleja vedoten vuoden 1772 hallitusmuodon hallitsijalle suomiin valtaoikeuksiin. Kun kokoomuksen johtajat kieltäytyivät osallistumasta tällaiseen hankkeeseen, Mannerheim kuitenkin luopui suunnitelmasta. Valtioneuvoston esittelyssä 10. heinäkuuta hän pyysi vielä asian pöydälle tarkempaa perehtymistä varten, mutta viikon kuluttua kuitenkin vahvisti hallitusmuodon 17. heinäkuuta, jolloin lepäämään jätetyt hallitusmuotoesitykset todettiin rauenneiksi. Uuden hallitusmuodon astuessa voimaan myös vuoden 1772 hallitusmuoto sekä vuoden 1789 Yhdistys- ja vakuuskirja viimein kumoutuivat Suomessa.