Sanaluokka
Adjektiiveja voi taivuttaa sijanmuotojen lisäksi myös vertailumuodoissa. Adjektiivi sellaisenaan on positiivi eli perusaste. Suurempaa astetta ilmaisevat komparatiivi ja superlatiivi. Komparatiivin tunnuksen edellä "e" ("paha, pahempi)", mutta kaikissa sanoissa ei ole niin, kuten adjektiivissa "mahtava". Joissain adjektiiveissa sana muuttuu kuten adjektiivissa "hyvä". 
Pronominit yhdistävät sanoja lauseiksi. Tiettyihin pronomiheihin tarvitaan korreliaatti eli se sana tai asia, mihin prononimi viittaa. "Joka"- ja "mikä"-pronominien kanssa täytyy olla huolellinen. "Joka" viittaa edelliseen sanaan, "mikä" taas koko edeltävään lauseeseen.
Tunnus (morfologia)
Tunnus ilmaisee morfologista kategoriaa. Sen avulla sanan perusvartalosta muodostetaan alivartaloita. Suomen kielessä on nomineilla monikon tunnus, joka on nominatiivissa "t", muissa taivutusmuodoissa "i": "talo-t, talo-i-ssa". Verbeissä on pääluokan, moduksen (tapaluokan) ja tempuksen (aikamuodon) tunnus. Aktiivilla ei ole tunnusta, passiivilla on tunnus "-ta(an)/tä(än), -da(an)/dä(än)", joka on voinut assimiloitua eli sulautua edellisen äänteen kanssa ("tullaan, mennään"). Imperfektillä on tunnus "i": "men-i-mme". Potentiaalin tunnus on -"ne": "laula-ne-e." Konditionaalin tunnus on "-isi: tul-isi-t". Tunnuksia voi olla peräkkäin: "lauletta-isi-in".