Neoliittinen Lähi-itä
Neoliittinen käsittää Lähi-idän esihistoriassa ajan, jolloin oli kivikauden loppupuoleen kuulunut neoliittinen kausi. Ihmiset alkoivat viljellä maata Lähi-idässä joskus 11000-8500 eaa. seuduilla, missä kasvoi villejä viljalajien edeltäjiä. Näin alkoi neoliittinen kausi. Ennen viljelyä ihmiset keräilivät villikasvien siemeniä ja tekivät niistä jauhoja. Jääkauden lopuilla tapahtui Lähi-idässäkin suuria ilmastonmuutoksia, jotka hävittivät suurriistan ja loivat edellytykset maanviljelylle. Riistaeläinten niukkuus ja suuritähkäisten lajien ilmestyminen teki maanviljelystä kannattavaa. Viljaa alettiin ensiksi viljellä joko sateisilla vuorten rinteillä tai jokien kastelemissa keitaissa. Joka tapauksessa sadetusviljelyyn siirryttiin melko pian, ja maanviljely levisi sen ansiosta laajalle.
Varhainen metallikausi
Varhainen metallikausi oli kausi, jolloin metalliesineiden valmistaminen tai ainakin käyttö jo tunnettiin, mutta myös kivi oli yhä merkittävä työkalujen raaka-aine. Suomessa varhaismetallikausi tarkoittaa pronssikautta ja rautakauden alkua noin vuosina 1500 eaa. – 200 jaa. Varhaisella metallikaudella Suomen asutus oli jakautunut rannikon ja sisämaan kulttuureihin. Varhaismetallikauden näkyvimpiä muinaisjäännöksiä ovat suuret kiviröykkiöhaudat, joita on varsinkin silloisen rannikon läheisyydessä. Ruotsin alueen vaikutus oli voimakas rannikkoseuduilla, kun taas sisämaankulttuurin yhteydet ulottuivat myös Itä-Venäjän suuntaan.