Akustinen kitara
Kitarassa on yleensä kuusi kieltä (joskus 12), joista jokainen on eripaksuinen ja eri vireessä. Mitä paksumpi kieli, sitä matalampi ääni. Kaksi korkeimmalle viritettyä kieltä ovat punomattomia, ja matalimmat neljä kieltä ovat punottuja. Punotussa kielessä nailonisen tai teräksisen ytimen ympärille kiedotaan metallilankaa, joka voidaan valmistaa monenlaisesta metallista tai sekoitteesta. Kaikkein yleisimpiä ovat lankapunotut hiomattomat kielet. Niissä ytimen ympärille kiedotaan pitkä, pyöreä ja yhtämittainen teräslanka. Tällöin saadaan kirkas sointi. Nauhapunotuissa hiotuissa kielissä sen sijaan on tasainen pinta, sillä punos tehdään litteästä metallinauhasta tai suikaleesta. Tällaisissa kielissä ei kitaristin käden liikkeestä syntyvä sipaisuääni kuulu kovin voimakkaasti. Kolmas tyyppi on puolihiotut kielet, jotka hiotaan kietomisen jälkeen pinnaltaan tasaiseksi, jolloin tuloksena on edellisten kielityyppien välimuoto. Teräsytimen ja metallipunoksen väliin voidaan kietoa myös silkkikuitua, jolloin saatava ääni on teräksen ja nailonin väliltä.
12-kielinen kitara
Perusviritys on eE-aA-dD-gG-HH-EE, eli edestäpäin katsottuna kieliparin vasemmanpuoleiset tenorikielet viritetään oktaavia ylemmäs ja bassokielet unisonoon.
12-kielisiä valmistetaan sekä akustisina, että sähköisinä. Ulkoiselta rakenteeltaan 12-kielinen poikkeaa 6-kielisestä lavan ja tallan osalta. Tukirimoituksen ja kaulan osalta rakenteita joudutaan vahvistamaan johtuen parikielten suuremmasta vedosta. Monet soittajat kompensoivat matalammilla virityksillä kitaran kaulaan, ja akustisessa kitaran kanteen, kohdistuvaa rasitusta.