Kreikkalainen mytologia
Myyttien avulla pyrittiin muun muassa selittämään erilaisia ilmiöitä, tapahtumia ja tapoja, joilla ei näyttänyt olevan luonnollista selitystä. Monilla kreikkalaisilla myyteillä oli yhteyksiä Lähi-idän vanhojen kulttuurien myytteihin. Osalla myyteistä on mahdollisesti jonkinlainen historiallinen pohja ja niitä voidaan pitää suullisessa muodossa kerrottuna historiana ennen historiankirjoitusta, mutta monilla myyteillä ei ole yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Kreikkalaisen mytologian ja todellisuuden suhteen selvittäminen on jokseenkin mahdotonta, koska tosi ja taru kietoutuvat niissä usein yhteen. Troijaa pidettiin pitkään taruna, kunnes Heinrich Schliemann löysi kaupungin rauniot 1870. Aleksanteri Suuren sanottiin olleen Zeuksen poika. Olympos-vuorelle kiivettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1913. Edes kirjailija Homeroksen olemassaolosta tai roolista hänen nimellään kulkevien teosten synnyssä ei olla yksimielisiä.
Antiikin Kreikan uskonto
Kreikan klassista kautta voidaan luonnehtia enemmän maalliseen suuntautuneeksi kuin maailmasta vetäytyväksi. Tämä pätee erityisesti Ateenaan. Uskonnolla oli kuitenkin suuri merkitys kreikkalaisten elämässä. Viralliset menot kohdistuivat perinteiseen olympolaiseen, homeeriseen uskontoon, ja kulttimenoja vietettiin usein suurina kansanjuhlina. Kulteissa yleiskreikkalainen ja paikallinen kultti saatettiin kytkeä yhteen; näin tehtiin esimerkiksi Ateenassa korostamalla Athenen asemaa Zeuksen tyttärenä. Pohjoisesta ja idästä saapui Kreikkaan erilaisia orgiastisia kultteja, joista eräs oli äitijumalatar Kybelen kultti. Kansan keskuudessa suosittuja olivat erityisesti mysteeriuskonnot, kuten Eleusiin mysteerit, johon kuului lupauksia palkinnosta kuolemanjälkeisessä elämässä, sekä Dionysoksen mysteerit, jossa korostuivat ekstaattiset piirteet.