Saksa
Suomen kielen sana "Saksa" on peräisin pohjoissaksalaisesta saksien heimosta, joka keskiajalla tunnettiin Itämeren alueella paremmin kuin muut saksalaiset ryhmät. Saksit ja suomalaiset kävivät 1200-luvulta lähtien kauppaa Itämeren alueen ja Pohjois-Saksan hansaliiton piirissä. Saksalaiset hansaliiton kauppiaat esittäytyivät suomalaisille nimellä Sachsen – tämän vuoksi sanaa saksa käytettiin ennen suomen kielessä myös merkityksessä kauppamies.
Saksan keisarikunta
Saksan keisarikunta, virallisesti "Saksan valtakunta" () oli keisarikunta vuosina 1871–1918. Valtio muodostui pienemmistä valtiokokonaisuuksista yhtenäiseksi kansallisvaltioksi tammikuussa 1871, ja sen kausi ulottuu ensimmäisen maailmansodan jälkeen tapahtuneeseen keisarivallan lakkauttamiseen marraskuussa 1918. Käsite Toinen valtakunta () tarkoittaa tätä keisarikuntaa. Keisarikuntaa seurasi Weimarin tasavalta, jonka virallinen nimi oli myös "Saksan valtakunta". Valtionpäämiehenä toimi Preussin kuningaskunnan kuningas. Preussin kuningas oli mahtavin liittoprinssi ja kun Preussi oli joutunut sotaan Itävaltaa vastaan, haluttiin Pohjois-Saksan liiton piirissä osoittaa, että sen johtovaltion päämies voisi olla myös Itävallan johtaja, minkä vuoksi 1871, kun pohjois- ja keskisaksalaiset valtiot yhdistyivät, otettiin Preussin kuninkaan virkanimitykseksi Saksan keisari, koska valtiosäännön mukaan Preussin kuningas oli Saksan valtakunnan valtionpäämies, vaikka muodostunut Saksan valtakunta ei ollut nimeltään keisarikunta. Historiantutkimuksessa on kuitenkin yhdytty alkujaan suursaksalaiseen näkemykseen ja tyydytty käyttämään tämän mukaisesti Saksan valtakunnasta nimitystä Saksan keisarikunta.