Temppeli (mormonismi)
1839 myöhempien aikojen pyhät alkoivat rakentaa "uutta Siionin kaupunkia" Illinoisin Nauvoohon. Kaupunkiin rakennettavasta temppelistä oli määrä tulla entistäkin laajempi ja suurenmoisempi rakennus. Rakennuksen peruskivi muurattiin 6. huhtikuuta 1841. Tämä temppeli oli määrä varustaa tällä välin kehitettyjä pyhiä toimituksia, kuten endaumenttia ja sijaiskasteita varten. Temppelin rakennustyöt jatkuivat, vaikka vaino kirkon jäseniä kohtaan kiihtyikin. Edes profeetta Joseph Smithin murha 27. kesäkuuta 1844 ei pysäyttänyt rakennustöitä. Temppelin valmistuneessa kellarikerroksessa alettiin suorittaa kasteita kuolleiden puolesta kesällä 1845, ja talvella 1845–1846 temppelin valmistuneissa osissa toimitettiin ensimmäiset endaumentit. Vaikka suurin osa mormoneista oli paennut Illinoisista, temppeli vihittiin käyttöön 30. huhtikuuta ja 1. toukokuuta 1846 pidetyissä toimituksissa. Pian tämän jälkeen mormonit karkotettiin Illinoisista, ja kiihtynyt väkijoukko häpäisi temppelin ja turmeli sitä. Osittain tuhoutuneeseen rakennukseen aiottiin perustaa koulu, mutta 1848 tuhopolttaja sytytti rakennuksen tuleen, ja myöhemmin tornado tuhosi rakennuksen perin pohjin. 1999 MAP-kirkko ilmoitti rakentavansa Nauvoon temppelin uudelleen, ja 27. kesäkuuta 2002 MAP-kirkon presidentti Gordon B. Hinckley vihki käyttöön entiselle paikalleen uudelleen rakennetun Nauvoon temppelin. Temppeli on ulkoisesti edellisen kopio, mutta sen sisätilat on osittain järjestetty uudelleen.
Rooman palo
Neron määräämät erinäiset kidutukset taltuttivat kristinuskon suosion hetkeksi, mutta se levisi sitten uudelleen, ei ainoastaan Juudeaan vaan myös Roomaankin. Ensiksi Roomassa vangittiin ne, jotka tunnustivat kristinuskoa ja heidän ilmiantonsa perusteella suunnaton joukko muita, joita ei niinkään syytetty tuhopoltosta vaan vihasta ihmissukua kohtaan. Tuomittujen kustannuksella pilailtiin. Heitä annettiin eläinten taljoihin puettuina koirien raadeltaviksi ja naulittiin ristiin. Illan hämärtyessä heitä käytettiin soihtuina yötä valaisemaan. Nero oli luovuttanut puutarhansa tätä näytelmää varten ja pani siellä toimeen kilpa-ajot. Nero liikkui kilpa-ajajan asussa kansanjoukkojen keskuudessa tai seisoi kilpa-ajorattailla. Tämä sai kuitenkin aikaan sääliä uhreja kohtaan, vaikka he olivatkin Tacituksen mukaan syyllisiä ja ansaitsivat mitä ankarimpia rangaistuksia, sillä heitä ei uskottu tuhottavan yleisen edun vuoksi vaan yhden henkilön julmuuden tyydyttämiseksi.