Edmund Husserl
Husserlin fenomenologian lähtökohta kiteytyy hänen iskulauseeseensa "zu den Sachen Selbst" eli "asioihin itseensä". Tämän mukaan fenomenologisessa tutkimuksessa suoritetaan ensin "epokhe" eli sulkeistetaan kaikki ennakko-oletukset, jotka kohdistuvat tutkittavaan objektiin. Tällaisia ovat kaikki ennakkotietomme ja ennakkoasenteemme, jotka ilmiöön liittyvät. Husserl pyrki siis filosofiassa eroon luonnollisesta asenteesta samantapaiseen puhtaaseen lähtökohtaan kuin René Descartes vuosisatoja häntä ennen. Taustalla on varman eli "apodiktisen" perustan löytäminen tiedolle. Husserlin mukaan ei-filosofinen luonnollinen asenne on teoreettinen asenne, joka ylittää apodiktisen tiedon rajan ja on nähtävissä myös tieteissä. Tähän ajatukseen perustuu hänen fenomenologinen tiedekritiikkinsä.
Universaalien ongelma
Universaalien ongelma on vanha metafysiikan ongelma. Antiikin ajalla Platonin kuuluisa ideaoppi oli eräs vastaus ongelmaan. Keskiajalla ongelma oli keskeisellä sijalla varhaisskolastiikan universaalikiistassa. Universaalien ongelman perusasetelma muotoutui tuolloin. Keskiajalta lähtien ongelma on käsitetty ensi sijassa ontologisena ongelmana, jossa keskeisenä on kysymys, onko mielen käsitteillä itsenäinen, objektiivinen olemassaolo ulkoisessa todellisuudessa. Ongelmaan on tarjottu useita ratkaisumalleja, joista merkittävimmät ovat (käsite)realismi, jonka mukaan universaaleja on olemassa; nominalismi, joka kieltää universaalien olemassaolon; sekä konseptualismi, jonka mukaan universaalit ovat mielen käsitteitä.