Ydinvoiman historia
Ensimmäinen sähköntuotantoon tarkoitettu ydinreaktori saavutti kriittisyyden 27. kesäkuuta 1954 kello 17:30 Neuvostoliitossa, Obninskissa lähellä Moskovaa. Neuvostoliitto rakensi seuraavan siviilikäyttöön tarkoitetun ydinvoimalaitoksen vasta kymmen vuotta myöhemmin. Vuonna 1956 Calder Hallissa Englannissa aloitti toimintansa ensimmäinen kaupallinen Magnox-tyyppinen ydinvoimala. Vuonna 1957 aloitti toimintansa ensimmäinen ydinvoimala Yhdysvalloissa Shippingportissa. Yhdysvallat samoin kuin Neuvostoliitto keskittyivät ydinvoiman sotilaalliseen käyttöön. Maailman ensimmäinen ydinsukellusvene Nautilus laskettiin vesille 1955. Calder Hallinkin voimala tuotti alkuun myös ydinasemateriaaleja.
Pavel Sudoplatov
Fyysikko Oppenheimerin lähellä palveli kuitenkin sellaisia henkilöitä, jotka salaista tietoutta vuosivat eteenpäin. Sudoplatov oli kertonut Neuvostoliiton ydinsalaisuuksien eräänä merkittävimmistä lähteistä, olleen tanskalaisen ydinfyysikko Niels Bohrin. Bohr oli suhtautunut joviaalisti tiedonjakoon Yhdysvaltain ja Ison Britannian ulkopuolelle, tarkoittaen lähinnä itäistä liittolaista NL:oa. Tätä tapaamaan kotimaahansa Tanskaan lähetettiin akateemisessa peitetehtävässä esiintynyt NKVD:n agentti Elizaveta Zarubina, jolle Bohr auliisti oli pyydetyt tiedot kertonut. Bohrin panos oli niin merkittävä, että tämän antamien tietojen pohjalta kyettiin käynnistämään Neuvostoliiton ensimmäinen ydinvoimala. Tätä ennen venäläisille oli jo päässyt tapahtumaan ydinonnettomuus, mikä oli johtunut plutoniumin virheellisestä käsittelystä.