Manuaaliset reikäkortit
Reikäkorttihistorian voi sanoa alkaneen Joseph Marie Jacquardin (1752-1834) keksinnöstä. Hän kehitti 1800-luvun alussa ensimmäisenä teollisena pidetyn reikäkorttikoneen, kutomakoneen. Keksinnön ideana Jacquardin kutomakoneessa oli käyttää rei’itettyjä kortteja kuvioiden tekemiseen kankaalle tekniikan avulla, tähän saakka kaikki oli tehty käsin. Rei’itetyt kortit ohjasivat loimilankojen asentoja ja näin pystyttiin eri korttiyhdistelmien avulla luomaan erilaisia kuvioita kankaille automatisoidusti. Jacquardin avoin reikä/suljettu reikä mekanismi, jolla kuvioita luotiin, oli ensimmäinen ohjelmoitu binäärijärjestelmä, jonka tekniikka on nähtävissä tietokoneissa vuosisata hänen keksintönsä jälkeen. Hänen keksintönsä käyttää rei’itettyjä kortteja on ollut tietokoneen lisäksi innoittajana myös monille muille keksinnöille.
Zener-kortit
Zener-kortit eli ESP-kortit ovat psykologi Karl Zenerin kehittämä korttipakka, jota käytettiin parapsykologi Joseph Banks Rhinen tutkimuksissa 1930-luvulla. Pakkaan kuuluu 25 korttia, joissa on viittä eri symbolia. Tutkimuksen idea oli, että testaaja sekoittaa pakan ja ottaa siitä yhden kortin kerrallaan. Testattavan tulee yliaistillisella kyvyllään nähdä, mikä kortti on kyseessä. Satunnaisesti arvaamalla todennäköisyys saada kortti oikein on yksi viidestä. Rhine oli vakuuttunut testattaviensa kyvyistä. Testausprotokollaa ei kuitenkaan pidetty pätevänä. Kortit olivat aluksi ohutta ja niiden läpi saattoi nähdä. Kun Rhine otti käyttöön järjestelyjä, joilla koehenkilö ei voinut nähdä kortteja, ennustustarkkuus heikkeni. Myös kokeen valvominen heikensi tuloksia. Rhine tulkitsi, että tulosten heikkeneminen ja se, että välillä arvaukset olivat parempia kuin toisinaan, johtui yliluonnollisten ilmiöiden laantumistaipumuksesta. Rhinea itseään ei epäilty huijauksesta, mutta häntä pidettiin herkkäuskoisena ja hänen kykyään ymmärtää todennäköisyyttä riittämättömänä.