Halhin-Golin taistelut
Halhin-Golin taistelut olivat Neuvostoliiton puna-armeijan ja Japanin keisarilliseen armeijaan kuuluneen Kwantungin armeijan välinen yhteenotto kesällä 1939. Yhteenotto alkoi, kun Neuvostoliiton antamia turvallisuustakeita nauttivan Mongolian kansantasavallan sotilaat tunkeutuivat alueelle, jonka Japanin protektoraatti Mantšukuo katsoi itselleen kuuluvaksi.
Lakotat
Yhdysvaltain asutuksen leviäminen pohjoisille tasangoille 1800-luvun puolivälissä aiheutti lisääntyviä levottomuuksia intiaanien ja valkoisen väestön välillä. Monet kirjoitetut rauhansopimukset raukesivat turhina. Lakotain johtoon nousseet Punainen Pilvi, Istuva Härkä ja Hullu Hevonen saavuttivat joitakin merkittäviä voittoja 1860-luvun aikana. Presidentti Ulysses Grant katsoikin sotimisen tulevan aivan liian kalliiksi ja alkoi ajaa rauhanpolitiikkaa intiaaniasiain rauhoittamiseksi. Ennen seuraavan vuosikymmenen puoliväliä lakotat saivat todeta, että Yhdysvaltain poliittinen suunnanmuutos ei riittänyt takaamaan pysyvää rauhaa. Mustilla kukkuloilla tehdyt kultalöydöt ja pyhiä maitaan puolustavien lakotojen lisääntynyt niskurointi johtivat laajaan sotilasoperaatioon, jota johti päämajastaan Chicagosta kenraali Philip H. Sheridan. Hyökkäyksen toimeenpanijaksi valittiin intiaanisodissa kunnostautunut everstiluutnantti George Armstrong Custer. Helppoa voittoa odottanut Custer oli tietämätön vastassaan olevasta ylivoimasta ja johti seitsemännen ratsuväkurykmenttinsä kesällä 1876 lakotojen ja cheyennien leiriin, mutta joutui nopeasti perääntymään huomattuaan sen koon. Pakoa yrittäneet sotilaat joutuivat pian soturien piirittämäksi ja saivat surmansa kukkulalla, joka tunnetaan nykyään nimellä "Custer Hill".