Akustinen kitara
Kitarassa on yleensä kuusi kieltä (joskus 12), joista jokainen on eripaksuinen ja eri vireessä. Mitä paksumpi kieli, sitä matalampi ääni. Kaksi korkeimmalle viritettyä kieltä ovat punomattomia, ja matalimmat neljä kieltä ovat punottuja. Punotussa kielessä nailonisen tai teräksisen ytimen ympärille kiedotaan metallilankaa, joka voidaan valmistaa monenlaisesta metallista tai sekoitteesta. Kaikkein yleisimpiä ovat lankapunotut hiomattomat kielet. Niissä ytimen ympärille kiedotaan pitkä, pyöreä ja yhtämittainen teräslanka. Tällöin saadaan kirkas sointi. Nauhapunotuissa hiotuissa kielissä sen sijaan on tasainen pinta, sillä punos tehdään litteästä metallinauhasta tai suikaleesta. Tällaisissa kielissä ei kitaristin käden liikkeestä syntyvä sipaisuääni kuulu kovin voimakkaasti. Kolmas tyyppi on puolihiotut kielet, jotka hiotaan kietomisen jälkeen pinnaltaan tasaiseksi, jolloin tuloksena on edellisten kielityyppien välimuoto. Teräsytimen ja metallipunoksen väliin voidaan kietoa myös silkkikuitua, jolloin saatava ääni on teräksen ja nailonin väliltä.
Plektra
Plektra (kreik. "πλήκτρο[ν]" plektro[n]) on väline, jota käytetään kielisoittimen kuten kitaran, bassokitaran, banjon, mandoliinin ym. kielten näppäilemiseen tai iskemiseen. Plektraa pidetään yleensä etusormen ja peukalon välissä; muunkinlaiset otteet ovat mahdollisia. Cembalossa plektra on kiinteä osa soittokoneistoa. Yleisimmin plektra on muodoltaan kolmio, jossa on pyöreät kulmat. On myös olemassa paljon eri muotoisia plektroja. Plektroja on useita eri paksuuksia 0,2 millimetristä 3,0 millimetriin. Materiaali on nykyisin yleensä muovia tai selluloidia, mutta myös metalliset plektrat ovat yleisiä, varsinkin metallimusiikissa. Aikaisemmin on käytetty myös mm. kilpikonnan kilpeä, luuta ja puuta. Plektroja myyvät soitinliikkeet.