Éamon de Valera
Éamon de Valera (synt. "George de Valero", joskus ; 14. lokakuuta 1882, New York, Yhdysvallat – 29. elokuuta 1975 Dublin, Irlanti) oli irlantilainen valtiomies ja pitkään maansa politiikan hallitseva hahmo. Hän toimi Irlannin hallituksen johtajana vuosina 1919–1922, pääministerinä 1932–1948, 1951–1954 ja 1957–1959, samanaikaisesti ulkoministerinä 1932–1948 sekä presidenttinä 1959–1973. De Valeralla oli merkittävä rooli Irlannin itsenäistymisessä ja täyden suvereniteetin saavuttamisessa sekä nykyisen perustuslain säätämisessä vuonna 1937. Hän perusti Fianna Fáil -puolueen ja toimi sen ensimmäisenä puheenjohtajana 1926–1959.
Irlannin tasavaltalaisveljeskunta
Uusi amerikkalaisten rahoittama kapina suunniteltiin maaliskuulle 1867. Alkuperäisenä tarkoituksena oli vallata Englannissa sijaitsevan Chesterin linnan asevarasto, mikä ei kuitenkaan toteutunut. Kapina käynnistyi Irlannissa 5. maaliskuuta sarjalla hyökkäyksiä ja iskuja poliisiasemia sekä liikenneyhteyksiä vastaan, mutta toiminta kukistettiin nopeasti ja kaikki johtajat vangittiin. Amerikasta toukokuussa saapunutta aselaivaa ei ollut vastaanottamassa kukaan. Feeniläiset siirtyivät nyt yksittäisiin väkivaltaisiin iskuihin. Feeniläisjohtajia oikeudenkäyntiin saattanut poliisi surmattiin ja kolme hänen murhastaan marraskuussa 1867 teloitettua miestä julistettiin ”Manchesterin marttyyreiksi”. Kuukautta myöhemmin 12 ihmistä kuoli räjähdyksessä, jonka tarkoituksena oli vapauttaa eräs IRB:n asehankkija vankilasta. Pelko väkivaltaisuuksista sai Ison-Britannian pääministeriksi 1868 tulleen liberaalin William Gladstonen toteuttamaan joitain uudistuksia Irlannissa. Anglikaanisen Irlannin kirkon valtionkirkon asema Irlannissa lakkautettiin 1869 ja seuraavana vuonna säädettiin maanvuokraajien oikeudellista asemaa parantanut Land Act -laki. Samoihin aikoihin irlantilainen poliitikko Isaac Butt käynnisti niin sanotun home rule -liikkeen, joka tähtäsi Irlannin itsehallinnon saavuttamiseen rauhanomaista ja laillista tietä. Monet Irlannin feeniläisistä ryhtyivät kannattamaan home rule -liikettä ja siirtyivät näin normaaliin politiikkaan. Käänne tunnetaan nimellä ”uusi suunnanmuutos” ("new departure"). Toisaalta monet kieltäytyivät luopumasta väkivaltaisista keinoista.