Käärmeimuri
"Käärmeimuri" tarjoaa runsaasti aineksia dystooppiseen luentaan niin kielellisesti kuin sisällöllisesti. Teoksen yleistunnelma on arvaamattomine väkivallantekoineen kaoottinen ja painajaismainen, mitä vahvistaa Radovin tyylillisesti tempoileva ja räiskähtelevä kieli. Julmistakin teoista kirjoitetaan lyhyesti ja kliinisesti todeten, dynaamista toimintaa kuvataan hitaasti ja absurdin yksityiskohtaisesti, asiohin viitataan kasvottomalla, byrokraattisella käsitteistöllä ja kerrontaan pudotellaan silkan absurdeja ilmauksia. Tyylin ja sisällön ristiriitaisuus tekee teoksessa näkyväksi kielen roolin vallankäytön välineenä, mikä on dystopioille tyypillistä.
Outoja tarinoita 3
Outoja tarinoita 3 on Markku Sadelehdon toimittama ja Jalavan vuonna 1991 julkaisema kauhunovellien antologia. Sen teemana ovat vihamieliset kohtaamiset ihmisen ja vieraiden elämänmuotojen kanssa."Aikakoneen" arviossa Juhani Hinkkanen pitää kirjaa kohtuullisen onnistuneena kokoelmana, joka sisältää ”jopa muutamia klassikoita”. Antologian muistettavimmat novellit ovat Theodore Sturgeonin ”Se” ja John W. Campbellin ”Olento”. Näistä ”Olento” on Hinkkasen mukaan pätevä kauhunovelli, mutta kuitenkin aikansa lapsi, joka muistetaan ennen kaikkea siitä tehtyjen elokuvaversioiden ansiosta ("’Se’ toisesta maailmasta" ja "”Se” jostakin"). Sturgeonin novelli sen sijaan seisoo omilla jaloillaan ja ”menee suoraan kauhun ytimeen”. Uudemmista novelleista ovat Hinkkasen mielestä parhaita Tom Reamyn ”Umpikujassa” ja Michael Shean ”Ruumiinavaus”. Sen sijaan kokoelman päättävä Guy N. Smithin ”Äyriäisten kosto” on hänestä ”yksinkertaisesti huono”. Myös Jari Rasin ”Olentoa” kuvittava kansitaide on hänestä halvan näköinen, ja siinä esiintyvä helikopteri on selvä anakronismi 1930-luvulle sijoittuvassa tarinassa.