Sokrates
Sokrates hylkäsi esisokraatikoiksi kutsuttujen edeltäjiensä luonnonfilosofiset pohdiskelut ja suuntasi tutkimuksensa ihmisten elämäntapoihin. Hän kyseenalaisti ihmisten totunnaiset käsitykset ja pyrki kyselemällä löytämään määritelmiä erilaisille käsitteille, kuten hyve ja oikeudenmukaisuus. Sokrateelle tieto ja hyve liittyivät läheisesti yhteen; hän esimerkiksi katsoi, että jos ihminen tunsi hyveen käsitteen, hän teki automaattisesti sitä, mikä on hyvää.
Kahleissa vai vapaana
Voipion mukaan moraali on vanhempi ilmiö kuin uskonto. Jo ihmisten ensimmäiset yhteisömuodot edellyttivät omia moraaliohjeita. ”Alkumoraali” luontui jokaisen yhteisön olemukseen kuuluvana ainesosana. Myöhemmin yhteisöjen liittyessä toisiinsa moraalin piiri laajeni, mihin kehitykseen myös uskonnot vaikuttivat. Etiikka tutkii pyrkimystä toteuttaa siveellisyyttä. Antiikin sofisteista alkaen länsimaissa on kehitety autonomista etiikkaa. Sokrates etsi muun muassa vastausta kysymykseen, miten yhteiskuntaelämä voi olla onnellista. Sokrateen mukaan oikea tieto saa aikaan, että ihmiset toimivat oikein. Platonin ideaoppi tuli Voipion mukaan vaarantamaan luonnollisen autonomisen moraalin ajatusta. Moraali joutuu sopeutumaan tuonpuoleisiin esikuviin. Platonilla oli esillä myös ajatus hyveen palkitsemisesta kuolemanjälkeisessä elämässä. Immanuel Kantin ja Voltairen tavoin Platon ajatteli, että valtiovalta tarvitsee uskontoa järjestyksen ylläpitämiseksi rahvaan keskuudessa.