Vuosien 1917–1923 vallankumoukset
Mihály Károlyi oli perustanut Unkarin demokraattisen tasavallan niin sanotun krysanteemivallankumouksen aikana. Maaliskuussa 1919 tapahtui uusi vallankumous, jonka seurauksena perustettiin Unkarin neuvostotasavalta. Unkarin neuvostotasavalta lakkasi olemasta Romanialaismiehityksen jälkeen.
Unkarin kansannousu
Neuvostoliiton komentokuri höllentyi Josif Stalinin kuoltua 5. maaliskuuta 1953. Alkoi poliittinen suojasää ja heräsi toivo uudistuksista. Neuvostojoukot vetäytyivät Itävallasta toukokuussa 1955. Itävalta oli julistettu puolueettomaksi ja nyt neuvostojoukkojen pitäminen Unkarissakaan oli muuttunut perusteettomaksi. Neuvostoliiton kommunistisen puolueen 20. puoluekokouksessa helmikuussa 1956 nostettiin esiin Stalinin rikokset ja henkilökultin haitalliset vaikutukset, vaikkakin Nikita Hruštšovin järisyttävä puhe aiheesta päätettiin salata toistaiseksi. Unkarissa puolijumalana hehkutettu Mátyás Rákosi joutui luopumaan pääministerin virastaan Neuvostoliiton kommunistisen puolueen luottomies Imre Nagyin hyväksi. Rákosi oli kuitenkin puolueen ensimmäisenä sihteerinä edelleen Unkarin todellinen valtias. Nagyin johtama hallitus selvitti joitakin aikaisempia väärinkäytöksiä. Poliittisia vankeja armahdettiin ja esimerkiksi ÁVH:n johtaja Péter Gábor tuomittiin elinkautiseen vankeuteen vuonna 1954. Uudistusten hitaus alkoi kuitenkin kasvattaa tyytymättömyyttä ja uudistusmieliset alkoivat vaatia yhä suurempia reformeja. Maaliskuussa 1955 kokoontunut Unkarin työväenpuolueen keskuskomitea nosti esille kasvavan oikeistovaaran, johon syyllisenä pidettiin pääministeri Nagya. Nagy erotettiin puolueen poliittisesta toimikunnasta ja keskuskomiteasta 14. huhtikuuta, ja 18. huhtikuuta parlamentti myönsi hänelle eron pääministerin tehtävistä Rákosin yrittäessä palauttaa yksinvaltiaan asemansa.