Viipurin taistelu (1944)
Neuvostoliiton aloitettua Kannaksen suurhyökkäyksen 9. kesäkuuta 1944, Viipuri evakuoitiin siviiliväestöstä ja sen puolustuksesta vastasi kaupunkiin 18.–19. kesäkuuta siirretty eversti Armas Kempin komentama 20. prikaati, jonka rungon muodosti entinen Jalkaväkirykmentti 22. Se oli kuitenkin huonosti varusteltu, eikä prikaatilla ollut valmiuksia asutuskeskustaisteluun. Ampumatarvikkeita ja panssarintorjunta-aseita oli vähän, myöskään viestiyhteyksiä ei ollut saatu kuntoon neuvostojoukkojen hyökätessä kaupunkiin. 20. prikaatin rivivahvuus oli taistelupäivän aamuna 5 133. Suomalaisjoukkoja vastassa oli arviolta 40 000 neuvostoliittolaista, jotka koostuivat kuuden eri divisioonan joukoista. Mukana oli 21. ja 23. armeijaan kuuluneet kaksi panssariprikaatia, kolme erillistä panssarirykmenttiä sekä kaksi rynnäkkötykkirykmenttiä,
Armas Pihlajamaa
Neuvostojoukot valtasivat Viipurin kaupungin 20.6.1944. Kun hyökkäyksen jatkaminen suoraan liikkeestä ei onnistunut, sen painopiste siirrettiin kaupungin koillispuolelle Tammisuon ja Talin suunnalle 3. Prikaatin ja 18.D:n puolustuslohkoja vastaan. Niiden koillispuolella tuli 4.D:n torjua vihollisen hyökkäykset VKT-asemassa Repolanjärven ja Noskuanjärven välissä. Eversti Pihlajamaan JR 5 ja everstiluutnantti Kuirin JR 25 onnistuivat tehtävissään. Näin luotiin merkittäviä edellytyksiä Talin - Ihantalan suurtaistelun torjuntavoitolle. Aselepo astui voimaan 4.9.1944. JR 5 sai käskyn siirtyä puolustusryhmitykseen uuden rajalinjan taakse.