James Macpherson
James Macpherson (27. lokakuuta 1736 Ruthven, Inverness-shire – 17. helmikuuta 1796 Belville, Inverness-shire) oli skotlantilainen runoilija ja kansanrunouden kerääjä. Hänet tunnetaan parhaiten eeppisestä runoelmastaan "Ossianin laulut", joka ilmestyi ensi kerran englanniksi vuonna 1765. Hän väitti sen olevan kokoelma Skotlannin ylämailta suullisena kansanperinteenä keräämäänsä ja gaelin kielestä kääntämäänsä ikivanhaa runoutta, joka oli peräisin 300-luvulla eläneeltä Ossian-nimiseltä runoilijalta, vaikka todellisuudessa Macpherson oli kirjoittanut runot pääosin itse aidoista kansanrunoista lainaamiensa ideoiden pohjalta. Huijaus paljastui lopullisesti vasta hänen kuolemansa jälkeen. Macphersonia on kuitenkin arvostettu runoilijana "Ossianin laulujen" ansiosta ja hänen työnsä nostatti Euroopassa yleisen kiinnostukseen vanhaan kansanrunouteen.
James Macpherson
James Macphersonin vanhemmat olivat maanviljelijöitä, jotka olivat etäistä sukua Macphersonin klaanin päämiehelle. Macpherson opiskeli Aberdeenissa ja Edinburghin yliopistossa, jossa hän luultavasti sai vaikutteita kaunopuheisuuden professori Hugh Blairilta. Suorittamatta tutkintoa hän palasi 1756 kotikaupunkiinsa Ruthveniin ja ryhtyi koulunopettajaksi. Macphersonin ensimmäinen runokokoelma "The Highlander" ilmestyi 1758, mutta ei herättänyt suurempaa huomiota. Tämän jälkeen hän suuntasi huomionsa vanhaan skotlantilaiseen kansanrunouteen. Hän osasi kohtuullisesti gaelia ja alkoi kerätä vanhoja gaelinkielisiä runoja sekä kirjoittaa ylös kotiseudullaan säilynyttä suullista kansanperinnettä. Hän sai tähän kannustusta runoilija John Homelta. Macpherson toimitti Homelle englanninkielisiä versioita skotlantilaisista kansanrunoista, jotka hän kertoi keränneensä ja kääntäneensä itse gaelinkielisistä alkuteksteistä. Home toimitti runot Edinburghiin, jossa ne professori Blairin taloudellisen tuen avulla julkaistiin vuonna 1760 kokoelmana "Fragments of Ancient Poetry collected in the Highlands of Scotland" (”katkelmia Skotlannin ylämailta kerätystä muinaisesta runoudesta”). Tämä kokoelma käsittää 16 elegisellä ja sentimentaalisella tyylillä kirjoitettua runoa, joiden aiheet olivat samantapaisia kuin vanhoissa kelttiläisissä kansantaruissa.