Postmodernismi
Postmodernia taidetta alkoi muodostua 1960-luvulta alkaen. Sille on tyypillistä sekatyylisyys eli lainaukset ja pastissit sekä ironia, huumori ja leikkisyys. Erilaisille tulkinnoille jätetään tilaa. Taiteen prosessi ja uusien työskentelytapojen kokeilu korostuu. Yleistä on myös taiteiden välisten rajojen rikkominen. Installaatioon voi yhdistyä esimerkiksi performanssia, käsitetaidetta ja mediataidetta. Aiheet vaihtelevat suuresti, mutta yhtenä suuntauksena ovat olleet arkiset aiheet ja pinnallisuus. Tähän liittyen arkiesineitä on työstetty niin, että ne muuttuvat yleviksi, tai on huonomaalattu arkisia aiheita.
Kirjallisuuden henkilöhahmo
Postmodernismiksi kutsuttu kirjallinen suuntaus seurasi ranskalaista nouveau romania vieden henkilöhahmon vieraannuttamisen vieläkin pidemmälle. Psykologisen realismin mukainen lukutapa tuli ongelmalliseksi ja muuttui jopa joissain tapauksissa täysin mahdottomaksi. Postmodernismi kyllä säilytti henkilöhahmon, mutta hyvin erinäköisenä. Postmodernin henkilöhahmoa kutsutaankin kirjallisuudentutkimuksessa usein desentralisoituneeksi, koska siltä katsotaan puuttuvan se syvin olemus, keskus, joka realismin henkilöhahmoissa oli hyvin tärkeässä roolissa.