Kreikkalainen mytologia
Osalla myyteistä on mahdollisesti jonkinlainen historiallinen pohja ja niitä voidaan pitää suullisessa muodossa kerrottuna historiana ennen historiankirjoitusta. Toisaalta monilla myyteillä ei ole lainkaan yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Historisistisissa tulkinnoissa on kuitenkin oltava varovainen, ja niissä tapahtuu usein virheitä ja ylilyöntejä silloin kun myyttien oletetaan puhuvan suoremmin kuin mitä ne tekevät.
Kreikkalainen mytologia kertoo suurelta osin mykeneläisestä ajasta eli Kreikan pronssikaudesta. Kertomukset sankariajan henkilöistä ja tapahtumista perustuvat todennäköisesti ainakin osittain mykeneläisen kulttuurin aikaisiin sekä sen tuhoutumisen jälkeisten niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen todellisiin tapahtumiin. Keskeisessä roolissa kertomuksissa ovat usein merkittävät kaupungit. Jonkun kaupungin roolilla mytologiassa vaikuttaa olevan suora yhteys siihen, kuinka merkittävä keskus se on ollut mykeneläisellä ajalla. Samoin monet keskeiset tarupiirit vaikuttavat palautuvan mykeneläiselle ajalle, niin että niitä on kerrottu katkeamatta läpi niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen. Myyteissä esiintyy usein kuninkaita, mikä voi kertoa mykeneläisestä kuningasajasta; toisaalta kuninkaat voivat yksinkertaisesti olla sopivia henkilöhahmoja silloin, kun tarvitaan vahvoja, itsenäisiä toimijoita.
Kreikkalainen mytologia
Myytteihin lukeutuu myös suuri määrä erilaisia rakkauskertomuksia, joko ihmisen ja jumalan tai kahden ihmisen välillä, sekä kertomuksia erilaisista muodonmuutoksista. Aiheet kytkeytyvät useissa taruissa yhteen niin, että toisen tai kummankin osapuolen kuolema johtaa jonkinlaiseen muodonmuutokseen esimerkiki kasviksi, eläimeksi tai joeksi. Kreikkalaisen mytologian tunnetuimpiin rakkauskertomuksiin kuuluvat tarut Orfeuksesta ja Eurydikestä, Eroksesta ja Psykhestä, Narkissoksesta ja Ekhosta sekä Apollon-jumalasta ja Dafnesta. Tällaisia kertomuksia on koottu erityisesti Ovidiuksen teokseen "Muodonmuutoksia".