Richard Wagner
Wagnerin mestariteoksia ovat hänen myöhäiskauden oopperansa, jotka veivät koko taidesuunnan kehitystä eteenpäin. Jotkut pitävät "Tristan ja Isoldea" (1857–59) Wagnerin suurimpana yksittäisenä oopperana. "Nürnbergin mestarilaulajat" (1861–67) on Wagnerin ainoa komedia (lukuun ottamatta unohdettua "Liebesverbotia"). "Nibelungin sormus" -tetralogia (1852–74) on neljän oopperan germaaniseen mytologiaan perustuva teossarja. Sen säveltäminen vei 26 vuotta, ja esitykset kestävät yhteensä noin 15 tuntia. Sormussarjaa on kutsuttu musiikinhistorian kunnianhimoisimmaksi hankkeeksi. Wagnerin viimeinen ooppera "Parsifal" (1877-1882), joka tehtiin Bayreuthin avajaisia silmällä pitäen, on syvämietteinen ja uskonnollissävytteinen Graalin maljan legendaan perustuva työ.
Parsifal (ooppera)
Parsifal on kolminäytöksinen "Bühnenweihfestspiel", eli juhlanäyttämöesitys (voidaan kääntää myös näyttämön vihkimisjuhlanäytökseksi). Richard Wagner sävelsi Parsifalin Bayreuthin Festspielhausia varten, ottaen tarkasti huomioon sen erinomaisen akustiikan. Alun perin Parsifalia oli lupa esittää vain Bayreuthissa; teoksella oli 30 vuoden esityskielto muualla. Muutamia yksityisesityksiä lukuun ottamatta ensimmäinen Bayreuthin ulkopuolinen esitys oli 24. joulukuuta 1903 Metropolitan Opera Housessa. Winifred Wagner yritti vaikuttaa Adolf Hitlerin kautta, jotta Bayreuther Festpielhaus saisi Parsifalin yksinoikeuden takaisin.
Kapellimestari – Hermann Levi
Max Mikorey ja Adolf von Hübbenet VORSPIEL