Salamasota
Salamasota (, ) tarkoittaa nopeaa puolustuslinjojen läpi suunnattavaa hyökkäystä vihollisen taistelevien yksikköjen lamauttamiseksi. Hyökkäystä kuvaa sen raivokkuus, yllätyksellisyys ja aselajien saumaton yhteistyö. Salamasodan periaatteen esitti ensimmäisenä englantilainen kenraali J.F.C. Fuller, ja sitä sovellettiin ensimmäisen kerran Amiensin taistelussa 1918. Salamasodan teorian kehittivät lopulliseen muotoonsa saksalaiset sotateoreetikot ja sodanjohtajat ensimmäisen maailmansodan jälkeen 1900-luvun alkupuolella. Teoria pohjautui kuuluisan sotateoreetikon Carl von Clausewitzin teoksessaan "Sodankäynnistä" ("Vom Kriege") 1800-luvun puolivälissä esittämiin ”vallankumouksellisiin” käsityksiin esimerkiksi ratsuväen käytöstä. Panssarivaunuja voidaan pitää 1900-luvun vastineena ratsuväelle niin käyttötarkoitukseltaan kuin toimenkuvaltaankin. Myöhemmin osan nopean iskukyvyn voimasta ovat korvanneet toisessa maailmansodassa maataistelukoneet ja toisen maailmansodan jälkeen lisäksi myös taisteluhelikopterit.
Sundasalmen taistelu
Sundasalmen taistelu oli toisessa maailmansodassa keisarillisen Japanin laivaston ja liittoutuneiden laivasto-osaston välinen meritaistelu Sundasalmessa, Alankomaiden Itä-Intiassa. Japanilaiset olivat kukistaneet edellisenä päivänä liittoutuneet Jaavanmeren taistelussa. Taistelu alkoi 28. helmikuuta 1942 ja päättyi japanilaisten voittoon seuraavana päivänä. Taistelussa japanilaiset upottivat Yhdysvaltain laivaston raskaan risteilijän "USS Houstonin", Australian kuninkaallisen laivaston kevyen risteilijän "HMAS Perthin" ja Alankomaiden kuninkaallisen laivaston hävittäjän "Hr. Ms. Evertsenin". Japanilaiset menettivät omassa tulituksessaan yhden miinanraivaajan ja yhden joukkojenkuljetusaluksen. Lisäksi kolme joukkojenkuljetusalusta vaurioitui pahoin. Taistelussa menehtyi 1071 liittoutuneiden sotilasta ja 10 japanilaissotilasta. Lisäksi 675 liittoutuneiden sotilasta joutui sotavangiksi. Taistelun seurauksena japanilaiset toteuttivat onnistuneen maihinnousun Jaavalle.