Baabilaisuus
Baabilaisuus (kirjoitetaan myös Babilaisuus) on uskonnollinen liike, jonka juuret ovat islaminuskon šiialaisen haaran šaikhilaisessa koulukunnassa. Se kukoisti Persiassa vuodesta 1844 vuoteen 1852. Baabilaisuuden perusti Sayyid Ali Muhammad Shirazi, joka myöhemmin otti nimekseen Bab "(portti)". Hänen kautensa alkoi šaikhilaisuuden johtajan Sayyid Kazimin kuoleman jälkeen vuonna 1844. Bab kehitti šaikhilaisuutta radikaalimman ja šiialaisuuden valtavirran vastaisen liikkeen. Hänen kuolemansa jälkeen Baha’ullah perusti baabilaisuuden pohjalta bahai-uskonnon.
Juutalainen filosofia
Saadia Gaonia (892–942) pidetään yhtenä merkittävimmistä varhaisista juutalaisista filosofeista. Hänen teoksensa "Emunoth ve-Deoth" (alun perin "Kitab al-Amanat wal-l'tikadat", ”Kirja uskon- ja opinkappaleista”) vuodelta 933 oli ensimmäinen järjestelmällinen esitys ja filosofinen perusta juutalaisen uskon opinkappaleille.
Bahya ibn Paquda eli Espanjassa 1000-luvun alkupuolella. Hän kirjoitti vuonna 1040 arabiankielisen teoksen "Al Hidayah ila Faraid al-hulub" ("Opas sydämen velvollisuuksiin"), joka oli ensimmäinen juutalainen eettinen järjestelmä. Judah ben Saul ibn Tibbon käänsi teoksen hepreaksi 1161–1180 nimellä "Hovot ha-Levavot".
Yehuda Halevi (1100-luku), juutalainen runoilija-filosofi, esitti polemisessa teoksessaan "Kuzari" jyrkkiä argumentteja filosofiaa vastaan. Näin hänestä tuli juutalainen vastine Al-gazalille, jonka teos "Destructio Philosophorum" oli Kuzarin mallina.