Ääniala
Oopperassa äänialojen luokitteluun käytetään saksalaista Fach-systeemiä. Se sisältää korkeimmasta matalimpaan sopraanon, mezzosopraanon, kontra-alton, tenorin, baritonin ja basson. Lisäksi luokittelu on hienosyisempi, sillä jokaisen kategorian sisältä löytyy tarkempia äänityyppejä. Esimerkiksi sopraanokategoriassa on toisistaan poikkeavat koloratuurisopraano, lyyrinen sopraano, spinto-sopraano ja dramaattinen sopraano. Äänityypit eivät perustu vain laulukelpoiseen äänialaan, vaan äänen sointiväriin ja muihin ominaisuuksiin.
Tinapilli
Tinapillillä soitetaan useimmiten D-duurissa, ja tällöin puhutaan D-tinapillistä, joka on yleisin ja myös aloittelijalle sopivin tinapilli. Se on pituudeltaan hieman lyhyempi kuin sopraanonokkahuilu, koska alin ääni on kaksiviivainen D. Lisäksi saatavana on lyhyempiä ja pidempiä tinapillejä, jotka sopivat muihin sävellajeihin (yleisimmät ovat C-, G-, E-, Eb-, A-, Bb-, F-tinapilli), joten soittaja voi tarpeen mukaan tinapilliä vaihtamalla vaihtaa toiseen sävellajiin kulloinkin soitettavasta kappaleesta riippuen muuttamatta kuitenkaan sormituksia. Tarvittaessa voidaan apusormituksilla (esimerkiksi puoli reikää peittämällä) saada aikaan myös joitain paikallisia korotuksia/alennuksia (D-tinapillissä: C# → C ja G → G#), mutta tällöin äänen vire ja puhtaus eivät ole aivan kohdallaan.