Panssarilaiva Ilmarinen
Käännöksen aikana tapahtui kuitenkin voimakas räjähdys, joka tärisytti laivaa, ja vasemmalta puolelta nousi märssytornin korkuinen vesipatsas. Laiva kallistui nopeasti vasemmalle ja kaatui vajaassa minuutissa. Laiva upposi seitsemän minuutin kuluttua räjähdyksestä. Saattueen muut laivat pelastivat 132 miestä, ja 271 miestä hukkui. Väinämöisen saattueeseen kuulunut VMV 1, jota komensi jääkäriresluutnantti Siivo Peltonen, ajoi ympäri pyörähtäneen laivan kylkeen ja poimi kuivin jaloin sen köliltä 57 miestä. Merestä noukittiin 75 miestä. Laivaston komentaja kommodori Eero Rahola ja rannikkolaivaston komentaja sekä "Ilmarisen" päällikkö komentaja Ragnar Göransson olivat selviytyneiden joukossa. Pelastuneiden joukossa oli myös aluksen tulenjohtoupseeri, luutnantti Viljo Revell, josta myöhemmin tuli yksi Suomen sodanjälkeisen ajan merkittävimpiä arkkitehteja.
Taisteluristeilijä
Taisteluristeilijän ongelmana oli se, että niitä alettiin pitää suurten tykkiensä vuoksi taistelulaivojen veroisina. Nopeuden uskottiin korvaavan panssaroinnin puutteet. Kuninkaallinen laivasto menetti 1916 Skagerrakin taistelussa kolme taisteluristeilijää, kun "HMS Invincible", "HMS Queen Mary" ja "HMS Indefatigable" räjähtivät osumia saatuaan. Taistelun jälkeen amiraali Jellicoe arvosteli taisteluristeilijöiden panssarointia riittämättömäksi. Saksalaiset puolestaan menettivät "SMS Lützowin", joka upposi "HMS Invinciblen" osumista. Mutta osumien perusteella on arvioitu, että jos saksalaiset olisivat käyttäneet brittiläistä kordiittia ja brittiläistä tykistöohjesääntöä joka painotti tulen nopeutta turvallisuusnäkökohtien sijaan, he olisivat menettäneet yhden sijasta 6–8 taisteluristeilijää Skagerrackissa – heidänkin taisteluristeilijöidensä panssarointi osoittautui riittämättömäksi.