Metafysiikka
Metafysiikka on kuitenkin perinteisesti ollut ontologiaa laajempi käsite, ja ontologiset väitteet muodostavat tällöin metafysiikan ytimen, niin sanotun "yleisen metafysiikan". Lisäksi on erotettu "erityinen metafysiikka", joka tutkii perinteisen metafysiikan erityiskysymyksiä ja eri filosofian aloista nousevia metafyysisiä kysymyksiä, kuten ajan luonnetta; mielen luonnetta ja mielen ja aineen dualismia; tahdonvapautta tai Jumalan olemassaoloa. Useita perinteisen erityisen metafysiikan kysymyksiä tutkitaan nykyisin omilla tieteenaloilla – esimerkkinä kosmologia eli tutkimus kaikkeuden kehityksestä ja rakenteesta, josta on tullut osa fysiikkaa.
’Patafysiikka
Termi "’patafysiikka" () esiintyi painettuna ensi kerran Alfred Jarryn artikkelissa ”Guignol”, joka julkaistiin "L’Écho de Paris littéraire illustré" -lehden 28. huhtikuuta 1898 ilmestyneessä numerossa. Myöhemmin Jarry määritteli ’patafysiikan näin: ”kuvitteellisten ratkaisujen tiede, joka liittää symbolisesti virtuaalisuutensa kuvailemien olioiden ominaisuudet niiden luonteenomaisiin piirteisiin” ("Gestes et opinions du Docteur Faustroll", osa II, kappale VIII). Raymond Queneau on kuvaillut ’patafysiikan lepäävän ”ristiriitaisuuksien ja poikkeuksien totuudessa”. Se on modernin tieteen metodien parodiaa, ja käyttää usein nonsensen kielellistä ilmaisutapaa. ’Patafysiikan harjoittajaa kutsutaan ’patafyysikoksi.