Eduskunta
Suomen parlamentti sai nykyisen muotonsa eduskuntauudistuksessa vuonna 1906. Eduskuntauudistuksen taustalla on Venäjälle tappiollinen Venäjän–Japanin sota vuosina 1904–1905. Sota vei Venäjän levottomuuksiin ja suurlakkoon sekä johti esimerkiksi Venäjän parlamentin, duuman perustamiseen. Levoton aika johti myös Suomessa suurlakkoon loka-marraskuussa 1905. Lakolla suomalaiset protestoivat erityisesti sortokautena tunnettuihin laittomina pitämiinsä venäläistämistoimiin. Suurlakon seurauksena keisari Nikolai II antoi marraskuun manifestin, johon ensimmäisen sortokauden katsotaan päättyneen. Samassa yhteydessä annettiin lupaus yleiseen ja yhtäläiseen äänioikeuteen perustuvan kansanedustuslaitoksen luomisesta ja monista ihmisoikeuksista. Manifestin saneli sortokauden passiivista vastarintaa johtanut Leo Mechelin, jonka johtama senaatti (hallitus, 1905–1908) toteutti sen sisällön ja siten muodollisesti toi Suomeen liberaalin demokratian, joskin käytännössä suuriruhtinas rajoitti sen toteutumista.
1960-luku
Suomessa järjestettiin kahdet eduskuntavaalit vuosina 1962 ja 1966. Edellisissä vaaleissa vasemmistopuolueet − erityisesti sisäisestä hajaannuksesta kärsinyt SDP − kokivat tappioita. Jälkimmäisten vaalien tuloksena suuren vaalivoiton saanut, vaalikauden 1962−1966 aikana eheytynyt SDP nousi oppositiosta hallitusvastuuseen. Myös SKDL osallistui hallitusyhteistyöhön lähes 20 vuoden tauon jälkeen. Sen sijaan Kokoomus joutui oppositioon, jossa se pysyi siitä lähtien yli 20 vuoden ajan. Vuodesta 1966 lähtien hallitusten runkona oli SDP:n, SKDL:n ja Keskustapuolueen muodostama kansanrintama.