Budō
Sana "budō" rakentuu japanilaisista sanoista "bu" (sota-, soturi) sekä "dō" (tie, polku). Sananmukaisesti se voidaan siis tulkita "soturin tie". Budō merkitsee sitä kurinalaista soturin tietä, jonka japanilainen taistelija on elämäntavakseen ottanut.Meiji-kauden koittaessa perinteisten bujutsu- ja taistelutaitojen tulevaisuus oli veitsenterällä. Japanin siirtyessä feodaaliajasta nykyaikaan kertarysäyksellä bujutsutaidot koettiin osaltaan tarpeettomiksi ja hallituksen kannalta vaarallisiksikin. Sekä hallituksen sisällä että ulkopuolella valikuttavat kiihkokansalliset ja militaristiset voimat pyrkivät käyttämään hyväkseen vanhojen perinteiden saavutuksia. Toisaalta monisatavuotista perinnettä ei haluttu kadottaa eikä tärvellä. Perinteisissä soturiluokan hyveissä ("bushidō") koettiin olevan kansaa laajemmaltikin jalostava vaikutus.
Bujutsuharjoittelun ydinarvot feodaaliajan Japanissa olivat
Tiibetiläinen kuolleiden kirja
Tiibetiläisen käsityksen mukaan mieli harhailee kuoltuaan bardossa eli 'välitilassa', kunnes valitsee jonkun mahdollisista syntymistä. Kuolleiden kirjan tarkoitus on opastaa ja rohkaista harhailevaa mieltä kohti mahdollisimman hyvää jälleensyntymää, joka voi tapahtua ihmisten maailmaa ylemmälle tasolle, mutta suotavinta on syntymä ihmisten maailmaan, koska buddhalaisen käsityksen mukaan kallisarvoinen ihmiselämä on ainoa tila, jossa mieltä voi kehittää kohti lopullista valaistumista. Jälleensyntymä on mahdollinen myös eläinten tai alempien henkien maailmaan. Bardotilassa mielen uskotaan kohtaavan edellisten elämien aikana tehtyjen tekojen aiheuttamia mielentiloja, jotka teoista riippuen ovat usein hyvin pelottavia ja kauhistuttavia. Hyvien tekojen seurauksena bardotilan aikana voi kokea myös rauhoittavia mielentiloja. Sielu ja sielunvaellus käsitteitä ei buddhalaisuudessa käytetä, vaikka nämä usein esiintyvät länsimaisiin kieliin käännetyissä teksteissä.