Lyijykynä
Hyvälaatuinen, puhtaana käyttökelpoinen grafiitti on harvinaista, ja lähes kaikissa lyijykynissä käytetäänkin nykyään grafiitin ja posliinisaven seosta. Grafiitti hienonnetaan ja siihen lisätään savea ja vettä. Seoksesta muotoillaan sauvoja, jotka poltetaan uunissa 1 200 °C:ssa ja käsitellään lopuksi kirjoitusjälkeä tasoittavalla vahalla sekä aineella, joka estää lyijyn liukumisen pois kynän kuoren sisältä. Posliinisaven ja grafiitin suhdetta muuttamalla säädellään lyijyn kovuutta. Puiset lyijykynät valmistetaan levyittäin: kahteen puulevyyn työstetään yhdensuuntaisia kouruja grafiittisydäntä varten, sydämet asetetaan paikalleen ja levyt liimataan yhteen. Kynät leikataan irti toisistaan, viimeistellään muotoonsa ja yleensä maalataan. Lyijykynien valmistuksessa yleisimmin käytetty puu on oregonintuoksusetri.
Henrinlehtikuusi
Henrinlehtikuusi ("Larix" × "marschlinsii") on euroopanlehtikuusen ("Larix decidua") ja japaninlehtikuusen ("Larix kaempferi") risteymä. Se voi muodostua luonnossa täysin itsenäisesti sen kantalajien kasvaessa samalla alueella. Henrinlehtikuusi on löydetty Skotlannista ja kuvattu ensimmäisen kerran vuonna 1917. Lähes samoihin aikoihin risteymää on myös onnistuttu tuottamaan keinotekoisesti Sveitsissä tutkittaessa eri lehtikuusilajeja ja -lajiristeymiä puuteollisuuden tarpeisiin. Henrinlehtikuusta käytetäänkin myös teollisuudessa, sillä siinä yhdistyvät puuteollisuuden näkökulmasta kantalajiensa monet hyvät puolet; puu on vastustuskykyinen taudinaiheuttajia vastaan sekä kasvaa nopeasti ja nopea kasvuvauhti ei vaikuta puuaineksen kovuuteen tai kestävyyteen.