Hiidenkiuas
Sellaiset haudat, jossa hautakammio tehtiin kiven sijasta puusta, romahtivat puun lahottua. Vaikka ne korjattiin uuden hautauksen myötä, ovat ne lopulta jääneet nykyisen kaltaisiksi romahtaneiksi röykkiöiksi, kun hautaamisperinne loppui. Tällaisen röykkiön huipulla näkyy säännöllisen kraatterin muotoinen syvänne. Muinaisen Panelianlahden alueella joka neljäs kiuas on tällainen. Kraatteri on voinut myös syntyä silloin, kun aarteita etsineet henkilöt penkoivat kiuasta.
Skandinavian pronssikausi
Myös Skandinavisen pronssikauteen kuuluvat erottamattomasti hautakummut ja hautaröykkiöt. Ne otettiin Pohjois-Euroopassa käyttöön tumuluskulttuurin mallin mukaan alkaen ensin Pohjois-Saksassa, Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa, mutta tapa levisi kulttuurin sisällä kaikkialle sen eri puolille. Siellä, missä hautaukset voitiin peittää ja korostaa maa-aineella, kasattiin kumpuun multaa, hiekkaa ja turvetta. Tämän tavan levinneisyysalue muodostuu Pohjois-Saksasta, Jyllannista, Tanskan saarista ja Skånen länsiosasta sekä Lounas-Norjan osasta. Siellä, missä multaa ja turvetta oli käytettävissä vähemmän, rakennettiin kummut maan ja kivien sekoitteesta. Pohjoisessa, missä hautakummut koottiin kivistä ja sorasta, puhutaan mieluummin hautaröykkiöistä. Tämä alue muodostuu Etelä-Ruotsin alueesta ja Norjan rannikoista. Näiden välillä on tuskin mitään ideologista eroa, vaan se on seuraus ympäristön erilaisesta maaperästä tai yhteisten tapojen levinnäisyydestä. Hautakumujen ja kiviröykkiöiden väliin jää päällekkäinen alue, missä kumpikin traditio on voimissaan. Päällekkäisyydet sijaitsevat Skånen eteläosassa, Bornholmin saarella ja Norjan lounaispäässä, missä tanskalaisten vaikutus on ilmeisesti ollut suurinta. Hautaröykkiöitä rakennettiin myös siellä, minne skandinaavit perustivat siirtokuntia. Näitä alueita olivat Suomen Itämeren rannikkoseudut ja Viron Suomenlahden rannikko ja Viron suurien saarien alueet.