Rappiotaide
”Rappiotaide” oli osa kansallissosialistien kulttuuripolitiikkaa. Tuomittuja olivat kaikki modernismin synnyttämät suuntaukset, kuten impressionismi, ekspressionismi, dada, uusasiallisuus, surrealismi, kubismi ja fauvismi. Esimerkiksi vuosisadan alun saksalaisen maalaustaiteen mestarit, kuten Oskar Schlemmer, Ernst Barlach, Charles Crodel, Otto Dix, Erich Heckel, Oskar Kokoschka, Franz Marc, Emil Nolde ja Karl Schmidt-Rottluff tuomittiin ”epäsaksalaisina”. Lisäksi tuomittiin joko Saksassa tai ulkomailla asuvia taiteilijoita, jotka eivät olleet Saksan kansalaisia, kuten Wassily Kandinsky, Marc Chagall tai Piet Mondrian.
Fanitaide
Kulttuurintutkija Steve Bailey määrittää fanitaiteen sisältämään löyhästi lähes kaiken fanien tuottaman materiaalin. Hän jakaa fanitaiteen kolmeen ryhmään. Ensimmäisen ryhmän muodostaa konventionaalinen fanitaide, jollaista on esimerkiksi televisiosarjan näyttelijöistä piirretyt muotokuvat tai mahdollisimman paljon alkuperäistä jäljittelevät piirrossarjojen pohjalta tehdyt kuvat. Toisen ryhmän muodostaa symbioottinen fanitaide, jossa sarjasta omaksutaan lähtökohta uudelle luovalle työlle. Tällaista luovaa fanitoimintaa on esimerkiksi fan fictionin kirjoittaminen sekä fanisarjakuvien piirtäminen. Kolmantena fanitaiteen muotona Bailey pitää kriittistä ja neuvottelevaa fanikeskustelua, jossa sarjaa tai muuta lähdettä analysoidaan.