Etiikka
Länsimaisen analyyttisen filosofian piirissä tutkitun etiikan kolme keskeistä osa-aluetta ovat metaetiikka, joka tutkii eettisiä käsitteitä ja moraalisen kielen luonnetta ja perustaa, normatiivinen etiikka, joka määrittää eettisiä normeja eli sääntöjä, sekä soveltava etiikka, joka tutkii eettisten arvojen soveltamista. Etiikan muihin osa-alueisiin kuuluu deskriptiivinen eli kuvaileva etiikka, joka pyrkii selittämään ihmisen toimintaa käytännössä. Arvoteoria tutkii arvojen luonnetta.
Metaetiikka on etiikan osa-alue, joka tutkii moraalisten arvostelmien ja teorioiden luonnetta, niiden pätevyyden ehtoja sekä eettisten käsitteiden alkuperää ja merkitystä. Metaetiikka tutkii moraalifilosofian kysymyksiä ja mahdollisuutta ennen kaikkea ontologian, epistemologian sekä filosofisen ja empiirisen moraalipsykologian näkökulmista. Metaetiikan alaa ovat muun muassa muiden etiikan osa-alueiden teoreettiset taustaoletukset, ja kysymykset ylipäänsä moraalikäsitteiden mahdollisuudesta. Metaeettisiä kantoja ovat muun muassa moraalinen kognitivismi ja non-kognitivismi, eettinen realismi tai arvo-objektivismi, eettinen tai arvosubjektivismi, sekä eettinen internalismi ja eksternalismi.
Bioetiikka
Bioetiikassa sovelletaan eettistä analyysiä lääketieteellisiin ja bioteknologisiin kysymyksiin. Tyypillistä on, että näihin kysymyksiin liittyy moraalisia jatkokysymyksiä muun muassa:Bioeettistä analyysiä voidaan tehdä joko teoria- tai käytäntövetoisesti tai koherentistisesti. Teoreettisessa lähestymistavassa otetaan tavanomaisesti lähtökohdaksi jokin normatiivisen etiikan teoria, esimerkiksi velvollisuus- tai seurausetiikka, tai mahdollisesti jokin teologisen etiikan muoto, jonka yleisistä periaatteista johtamalla yritetään muodostaa toimintasuositus tarkasteltuun yksittäistilanteeseen. Yritykset tehdä teoriavetoista bioetiikkaa ylittämällä yksittäisten taustateorioiden rajoitukset johtavat yleensä Georgetownin mantran tyylisiin periaatelistauksiin.