Kannattavuus
Sijoitetun ja oman pääoman tuottolaskelmia sovelletaan toteutuneen toiminnan tarkasteluun. Asetelma on periaatteessa samanlainen, kun tarkastellaan investointisuunnitelman kannattavuutta. Investointilaskelmat ovat tärkeitä kaikessa sellaisessa toiminnassa, jonka halutaan olevan kannattavaa. Investoinnin kannattavuudessa on kyse kyvystä ansaita rahaa uhraamalla rahaa. Kannattava toiminta siis sitoo aluksi rahaa, mutta vapauttaa sitä myöhemmin sitoutunutta määrää enemmän. Alku-uhraus eli investointi on luonteeltaan varantosuure, jonka toteuttamisen jälkeen alkaa syntyä tulovirtaa eli kassavirtaa. Investointilaskelman tarkoitus on tehdä päätelmiä investoinnin kannattavuudesta vertaamalla investoinnin suuruutta sen aikaansaamiin kassavirtoihin.
Tulonsiirto
Tulonsiirto tarkoittaa politiikassa ja kansantaloudessa tulojen siirtoa tulonsaajalta toiselle. Kansantaloudessa valtion tulonsiirrot voidaan käsittää myös negatiivisena verona. Esimerkkeinä tulonsiirroista voidaan mainita eläkkeet, lapsilisät ja opintorahat. Tulonsiirrot ovat osa sosiaaliturvaa, ns. sosiaalinen vakuutus. Keskivertoihminen maksaa tulonsiirtoja yhtä paljon kuin saakin, jolloin hänen voidaan ajatella kustantavan itse oman sosiaaliturvansa. Tulonsiirrot voidaan ajatella myös temporaalisina siirroksina eliniän aikana. Esimerkiksi keskivertoihminen työssäoloaikanaan maksaa verot joilla kustannetaan hänen lapsuutensa lapsilisät, nuoruuden opintotuet, työkatkosten työttömyysturva ja vanhuuden eläkkeet. Ekonomistit erottelevat tulonsiirrot tarkasti muista valtion menoista mm. laskiessaan verotaakan rasittavuutta, kun taas tavalliselle kansalaiselle on usein epäselvää mistä verotaakka muodostuu. He saattavat käsittää julkissektorin tuottamien palvelujen nielevän kaikki verotulot, unohtaen tulonsiirrot. Tulonsiirto monimuotoisena käsitteenä voidaan laajentaa kansalaista huomattavasti laajempaankin yksikköön, kuten valtioon.