Kalevala
Niin sanottu "Uusi Kalevala", jota useimmiten kutsutaan pelkäksi "Kalevalaksi", valmistui vuonna 1849. Se sisältää 50 runoa ja 22 795 säettä. Se oli vielä aiempia versioita enemmän Lönnrotin oma luomus. Lönnrot ei enää "Uutta Kalevalaa" rakentaessaan uskonut, että runoja voitaisiin palauttaa alkuperäiseen muotoonsa. Hän tunsi tässä vaiheessa osaavansa runot paremmin kuin runonlaulajat, joten hän yhdisteli runoja ja niiden aiheita oman näkemyksensä mukaan.
Kalevalan sanakirja (1949)
Aimo Turusen laatima teos ilmestyi vuonna 1949 Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran kustantamana, joskin aloitteen siitä oli tehnyt jo aiemmin E. A. Tunkelo, joka toimi myös kirjan toimitusvaliokunnan puheenjohtajana. Muut valiokunnan jäsenet olivat Väinö Salminen, Kustaa Vilkuna, E. A. Saarimaa ja Salmisen kuoltua Martti Haavio. Turunen aloitti teoksen laatimisen vuonna 1939, mutta hänen varusmiespalveluksensa, sota-aika ja väitöskirjatutkimuksensa keskeyttivät sen useiksi vuosiksi. Toimitusvaliokunnan jäsenten ohella Turunen mainitsee teoksen laatimisessa avustaneina henkilöinä Aarne Anttilan, Tyyni Vahterin, Sulo Haltsosen, Jouko Hautalan, Elsa Enäjärvi-Haavion sekä Hannes Tepon. Teoksen kuvituksen on tehnyt pääosin Helena Stackelberg, osa kuvista on kuitenkin Martti Haavion toimittamasta Pienois-Kalevalasta ja kolme värikuvaliitettä on tehty Kansallismuseon painolaatoilla. Teoksen laatimista tuki Suomalaisen Kirjallisuuden Seuran ohella Henkivakuutusyhtiö Salama, joka lahjoitti seuralle työtä varten Kalevalan 100-vuotisjuhlan kunniaksi 50 000 markkaa.