Kellokortti
Kellokortti on laite, jolla työnantaja valvoo työtunteja työntekijän tekemien leimausten perusteella. Tavallisesti työntekijä leimaa korttinsa työpaikalle tullessaan ja sieltä pois tullessaan sekä pitäessään taukoja. "Työ ja terveys" -tutkimuksessa (2006) hieman yli puolet (55 %) suomalaisista palkansaajista ilmoitti, että omalla työpaikalla seurataan työajan käyttöä. Kellokortilla tai kulunvalvonnalla valvotaan tutkimuksen mukaan joka kolmatta työntekijää. Aiemmin kellokortit olivat mekaanisia, ja työntekijä leimasi kellokorttinsa käsin. Tieto- ja viestintäteknologian kehitys 1900-luvun viimeisinä vuosikymmeninä on kuitenkin tuonut tullessaan elektroniset valvontajärjestelmät digitaalisine leimauspäätteineen. Monissa nykyisissä kellokorttilaitteissa hyödynnetään matkapuhelimista tuttua tekniikkaa: laitteen sisällä on SIM-kortti, jonka avulla se toimii langattomasti GPRS-verkossa yhteydessä internetiin.
Strasbourgin katedraali
Kellotornissa on myös toinen akselinsa varassa heiluva kello (saksaksi "Zehnerglock", kello kymmenen kello). Matthieu Edelin vuonna 1786 valama kello painaa 2 450 kiloa ja on halkaisijaltaan 1,58 metriä. Aiemmin kello soi aamuisin ja iltaisin kaupunginporttien avautuessa ja sulkeutuessa sekä pimenemisen merkiksi. Nykyään traditiota pidetään yllä soittamalla kelloa joka päivä illalla kello kymmenen. Sitä ei pidä sekoittaa Grüsselhorn-torveen, jota soitettiin joka ilta ylhäältä katedraalista vuoteen 1790 saakka. Soitto kehotti juutalaisia poistumaan kaupungista, jossa heidän oli kiellettyä oleskella porttien sulkemisen jälkeen.