François Truffaut
Ranskalaisen elokuvan uuden aallon huippuaikana 1950-luvun lopulla ja 1960-luvun alussa Truffaut teki useita merkittäviä elokuvia. Hänen ensimmäinen kokopitkä elokuvansa oli "400 kepposta" (1959). Siitä tuli sensaatio Cannesin elokuvajuhlilla, jossa Truffaut voitti parhaan ohjaajan palkinnon. Elokuvan pääosassa on Jean-Pierre Léaud, joka esittää Antoine Doinelin hahmoa. Léaud’n ja Truffaut’n ammatillinen suhde oli poikkeuksellinen, ja Truffaut toimi käytännössä Léaud’n sijaisisänsä samaan tapaan kuin Bazin oli toiminut Truffaut’n kanssa.
Charles Chaplin
Koska Chaplinin elokuvat rakentuivat alusta lähtien hänen esittämiensä hahmojen varaan, hänen elokuviaan on usein pidetty vahvasti omaelämäkerrallisina ja itsetutkiskeluina. François Truffaut’n mukaan Chaplinin tuotannon keskeinen teema oli ihmisen identiteetti. Chaplin myönsi omaelämäkerrallisuuden itsekin. Erityisesti hänen on nähty käsittelevän elokuvissaan, kuten "Chaplinin poika" (1921) ja "Parrasvalot" (1952), omaa lapsuuttaan 1900-luvun vaihteen Lontoossa. Sergei Eisenstein jopa kirjoitti Chaplinin ”infantiilista katseesta”, joka mahdollisti hänelle yhteiskunnan tarkastelun lapsen amoraalisesta ja naiivista näkökulmasta. Myös elokuvien muiden hahmojen, kuten esimerkiksi elokuvan "Nainen Pariisissa" (1923) päähenkilöiden, on uskottu edustavan Chaplinin persoonan eri puolia. Kulkuri-hahmon hylkäämisen jälkeen Chaplinin esittämät hahmot ja Chaplin yksityishenkilönä alkoivat sekoittua yhä voimakkaammin, ja André Bazinin mielestä "Parrasvaloissa" oli jo mahdotonta erottaa taiteilijaa luomuksestaan.