Dreyfusin tapaus
Dreyfusin tapaus () oli Ranskaa vuosina 1894–1906 kuohuttanut oikeustapaus. Sen keskushenkilönä oli Ranskan armeijan yleisesikunnassa palvellut kapteeni Alfred Dreyfus, jonka väitettiin välittäneen saksalaisille sotasalaisuuksia.Kari 2001, s. 342. Dreyfusin tuomitseminen elinkautiseen vankeusrangaistukseen jakoi ranskalaisen yhteiskunnan voimakkaasti tuomion tukijoihin ja Dreyfusin syyttömyyteen uskoviin. Lopulta Dreyfus armahdettiin ja julistettiin syyttömäksi ja oikeaksi vakoojaksi paljastui majuri Marie Charles Ferdinand Walsin-Esterházy.
Baruj Benacerraf
Benacerraf aloitti 1942 Virginian lääketieteellisessä, mutta parin kuukauden opiskelujen jälkeen hänet värvättiin armeijaan. Sota-ajan nopeutetun ohjelman ansiosta Benacerraf suoritti lääketieteen opintonsa kolmessa vuodessa. Vuonna 1943 hän oli saanut Yhdysvaltain kansalaisuuden ja mennyt naimisiin Annette Dreyfusin kanssa. He tapasivat Columbian yliopistossa, ja Dreyfus oli Benacerrafin tavoin paennut toista maailmansotaa Yhdysvaltoihin. Dreyfus oli vuonna 1965 Nobelilla palkitun ranskalaisen Jacques Monod’n sisarentytär. Baruj ja Annette Benacerraf saivat yhden tyttären, Berylin, joka on radiologi ja Harvardin professori.