Fonologia
Fonologia, eli äänneoppi (kreikan sanoista φωνή /phōnḗ/ 'ääni' ja λόγος /lógos/ 'puhe; järki') on luonnollisen kielen rakennetutkimuksen osa-alue (katso myös kielitiede). Kun fonetiikassa tutkitaan ihmisen kykyä tuottaa kaikenlaisia äänteitä puhe-elimillään ja puhetta konkreettisella tasolla, fonologia käsittelee sitä, miten äänne-eroja hyödynnetään eri kielijärjestelmissä merkitysten erottamiseen. Fonetiikka ja fonologia ovat kuitenkin kiinteässä yhteydessä toisiinsa, mutta niiden näkökulmat ovat erilaiset: fonetiikan näkökulma on universaali eli kaikkia kieliä koskeva, kun taas fonologia on kieli(systeemi)kohtaista.
Tarkekirjoitus
Tarkekirjoitus eli foneettinen kirjoitus eli foneettinen transkriptio on kirjoitusjärjestelmä, jonka avulla puhetta voidaan esittää tieteellisen tarkasti ääntämyksenmukaisena tekstinä. Yleensä tarkekirjoitus pyrkii hyödyntämään tavanomaisista äännekirjoitusjärjestelmistä (etenkin latinalaisesta kirjaimistosta) lainattuja kirjaimia, joiden äännearvot on vakioitu, niin että kukin kirjain edustaa aina samaa äännettä ja kutakin äännettä merkitään aina samalla tavalla riippumatta kuvattavasta kielestä. Koska latinalaisperäinen kirjaimisto ei riitä kaikkien maailman kielissä esiintyvien äänteiden yksityiskohtaiseen merkitsemiseen, kirjainvalikoimaa voidaan monipuolistaa esimerkiksi kreikkalaisin kirjaimin tai kirjaimia muuntelemalla, minkä lisäksi prosodisia piirteitä, kuten äänteiden pituutta sekä sanapainoa ja sävelkulkua, merkitään tarkkeilla tai tarkkeenomaisilla merkeillä. Tarkekirjoitukseen eivät päde yleiset oikeinkirjoitussäännöt, vaan esimerkiksi suuraakkoselle tai kapiteelikirjaimelle voidaan määritellä eri äännearvo kuin vastaavalle pienaakkoselle. Välimerkkejäkin voidaan käyttää tarkkeenomaisesti.