Kreikkalainen mytologia
Myyttien avulla pyrittiin muun muassa selittämään erilaisia ilmiöitä, tapahtumia ja tapoja, joilla ei näyttänyt olevan luonnollista selitystä. Monilla kreikkalaisilla myyteillä oli yhteyksiä Lähi-idän vanhojen kulttuurien myytteihin. Osalla myyteistä on mahdollisesti jonkinlainen historiallinen pohja ja niitä voidaan pitää suullisessa muodossa kerrottuna historiana ennen historiankirjoitusta, mutta monilla myyteillä ei ole yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Kreikkalaisen mytologian ja todellisuuden suhteen selvittäminen on jokseenkin mahdotonta, koska tosi ja taru kietoutuvat niissä usein yhteen. Troijaa pidettiin pitkään taruna, kunnes Heinrich Schliemann löysi kaupungin rauniot 1870. Aleksanteri Suuren sanottiin olleen Zeuksen poika. Olympos-vuorelle kiivettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1913. Edes kirjailija Homeroksen olemassaolosta tai roolista hänen nimellään kulkevien teosten synnyssä ei olla yksimielisiä.
Ólympos
Ólympos sai erityisen maineensa antiikin ajalla. Kreikkalaisessa mytologiassa vuori oli olympolaisten jumalten eli kreikkalaisen uskonnon keskeisimpien jumalten asuinpaikka. Siellä ajateltiin sijaitsevan erityisesti ylijumala Zeuksen valtaistuimen. Nimi ”Olympos” on ollut alun perin ilmeisesti yleinen nimi idealisoidulle jumalten asuinpaikalle, ja alkanut viitata tiettyyn vuoreen vasta myöhemmin. Vielä Homeroksella on epäselvää, missä ”Olympos” tarkalleen ottaen sijaitsi, ja eri puolilla antiikin maailmaa sijaitsi (ja sijaitsee edelleen) useita samannimisiä vuoria; antiikin aikana niitä tunnettiin ainakin 14 kappaletta, muun muassa Eliissä, Kyproksella, Lakoniassa, Lyykiassa ja Mysiassa. Nykyään tunnetuimpia ovat Euboian Ólympos ja Lesboksen Ólympos Kreikassa sekä Tróodos-vuorten Ólympos Kyproksella.