Le Mansin onnettomuus 1955
Moninkertainen F1-maailmanmestari Juan Manuel Fangio oli saavuttamassa Leveghiä nopeasti juuri ennen onnettomuutta, mutta onnistui täpärästi ja onnekkaastikin väistämään sekä hänelle varoitusmerkin ennen törmäystään antaneen Leveghin (kiitollinen Fangio kertoi Leveghin näin toimiessaan pelastaneen hänen henkensä), vaurioituneella autollaan hallitsemattomasti radalla luisuvan Macklinin, että varikkoalueella köröttelevän Hawthornin autot. Macklinin romuttunut Austin-Healey (auto on kunnostettuna yhä olemassa) luisui törmäyksen jälkeen radan suuntaisesti, muutti sitten Fangion sujahdettua ohi suuntaa oikealle kohti varikkoaluetta jossa se osui kolmeen henkilöön (mm. lehtimies ja santarmi), ja Austin-Healeyn kimmotessa varikkomuurista takaisin radan yli se surmasi holtittoman luisunsa päätteeksi erään katsojan radan vasemmassa laidassa. Macklin selvisi onnettomuudesta kuin ihmeen kaupalla ilman vakavia fyysisiä vammoja, pystyi nousemaan autonromustaan omin voimin, mutta lopetti pian moottoriurheilu-uransa. ARTE-dokumentin mukaan koko tapahtumasarja vei noin neljä sekuntia ajan ja vajaan 200 metrin matkan.
Mantovani
Annunzio Paolo Mantovani (15. marraskuuta 1905 – 29. maaliskuuta 1980), yleisesti tunnettu lyhyessä muodossa Mantovani, oli anglo-italialainen orkesterinjohtaja ja kevyeen musiikkiin erikoistunut viihdyttäjä. The "British Hit Singles & Albums" -kirja arvioi hänen julkaisseen Britannian menestyneimmät äänilevyt ennen The Beatlesia. Mantovani julkaisi ensimmäisen yli miljoona kappaletta myyneen stereofonisen levyn ja sai kuusi albumia samanaikaisesti Yhdysvaltain US Top 30 -listalle vuonna 1959.