Suomi-Filmi
Suomi-Filmin pääohjaaja ja tuotantopäällikkö Risto Orko ohjasi "Siltalan pehtoorin" vuonna 1934, ja elokuvan suuren yleisönsuosion ansiosta yhtiön toimintaa voitiin jatkaa. Seuraavana vuonna yhtiöön palkattiin toiseksi ohjaajaksi venäläissyntyinen Valentin Vaala, joka ohjasi yhtiössä vuosina 1935–1963 yhteensä 39 pitkää elokuvaa. Muita Suomi-Filmin kuukausipalkalla
olleita ohjaajia olivat muun muassa Orvo Saarikivi, Ilmari Unho ja Hannu Leminen. Viimeisin yhtiön valmistama elokuva on neuvostoliittolaisten kanssa tehty "Tulitikkuja lainaamassa" vuodelta 1980. Sen jälkeen Suomi-Filmi on toiminut lähinnä laboratorio- ja teatteritoiminnassa. Suomi-Filmin elokuvat ovat saatavissa VHS:llä ja DVD:llä.
Suomalaisen elokuvan festivaali
Vuonna 2013 festivaali pidettiin 10.-14.4. Yhtenä teemana oli tällä kertaa kotimainen western. Sitä edustivat Aarne Tarkaksen Villi Pohjola -trilogia (1955, 1963 ja 1963) sekä Spede Pasasen tuotannosta Hirttämättömät (1971) ja Speedy Gonzales – Noin 7 veljeksen poika (1970). Lisäksi western-sarjassa nähtiin turkulainen indie-elokuva, Ylioppilaskylän Kylä-TV:n Kultajuna Fort Montanaan (1985). Oheisohjelmistona järjestettiin seminaari kotimaisesta westernistä. Elokuvahistorioitsija, elokuvaneuvos Kari Uusitalo täytti 80 vuotta vuonna 2013, ja juhlavuotensa kunniaksi hän oli saanut valita festivaaleille näytettäviksi omia suosikkejaan. Uusitalon valitsemassa sarjassa esitettiin Pikku Ilona ja hänen karitsansa (1957), Katupeilin takana (1949), Valentin Vaalan ohjaustyö Omena putoaa... (1952) Aarne Tarkaksen ohjaama Minkkiturkki (1961) sekä Uusitalon itsensä ohjaama henkilökuva Mannerheim Suomen Marsalkka (1968). Näyttelijävieraana festivaalilla oli Pirkko Mannola, jonka tuotannosta nähtiin Aarne Tarkaksen elokuvien lisäksi muun muassa Tyttö ja hattu (1961). Ohjaajavieras Veikko Aaltoselta nähtiin muun muassa Tilinteko (1987) ja Rakkaudella, Maire (1999).