Helsingin kaupunginkirjasto
Helsingin kansankirjasto perustettiin 7. lokakuuta 1860. Aloitteen kirjaston perustamiseksi teki ja varat keräsi Helsingin Rouvasväenyhdistys ("Fruntimmersföreningen i Helsingfors"). Se oli 1800-luvulle tyypillinen yläluokkainen hyväntekeväisyysyhdistys, jonka toiminnan tavoitteena oli "kristillinen huolenpito kaupungin köyhimpien kansanluokkien naisista ja lapsista". Kirjaston avulla haluttiin sivistää työväkeä ja tarjota sille rakentavia vapaa-ajanviettotapoja. Kirjastohankkeen varsinaiset puuhamiehet olivat opettaja Helene Simelius sekä yhdistyksen sihteerit, kirjailija Zacharias Topelius ja professori Frans Ludvig Schauman.
Tilastokirjasto
Ensimmäinen kirjastonhoitajan virka saatiin vuonna 1921. Kirjasto on toiminut tilastoviraston yhteydessä seuraavissa toimipaikoissa: Senaatintalo (Ritarikatu) 1865–1912, Unioninkatu 26 ja Eteläinen Esplanadikatu (nyk. Eteläesplanadi) 1912–1952, kirjaston ja arkiston evakko Eurajoelle 1944 huhtikuu – 1945 tammikuu, Annankatu 44 (nyk. Antinkatu 1) 1952–1993, Työpajankatu 13 vuodesta 1994 alkaen.
Tilastokirjasto nimitettiin tilastoalan keskuskirjastoksi vuonna 1982, jolloin kirjaston 115-vuotisjuhlaan ehti valtioneuvoston päätös Tilastokeskuksen kirjaston nimeämisestä tilastoalan valtakunnalliseksi keskuskirjastoksi. Valtioneuvoston päätös tieteellisistä keskuskirjastoista (719/1972) kumottiin vuonna 2004, jolloin Tilastokirjaston ja yhdeksän muun tieteellisen kirjaston keskuskirjastostatus loppui. Tilastokirjasto jatkaa tilastoalan kansallisena keskuskirjastona. Se on osa Suomen erikoiskirjastojen verkostoa.