Rappiotaide
”Rappiotaide” oli osa kansallissosialistien kulttuuripolitiikkaa. Tuomittuja olivat kaikki modernismin synnyttämät suuntaukset, kuten impressionismi, ekspressionismi, dada, uusasiallisuus, surrealismi, kubismi ja fauvismi. Esimerkiksi vuosisadan alun saksalaisen maalaustaiteen mestarit, kuten Oskar Schlemmer, Ernst Barlach, Charles Crodel, Otto Dix, Erich Heckel, Oskar Kokoschka, Franz Marc, Emil Nolde ja Karl Schmidt-Rottluff tuomittiin ”epäsaksalaisina”. Lisäksi tuomittiin joko Saksassa tai ulkomailla asuvia taiteilijoita, jotka eivät olleet Saksan kansalaisia, kuten Wassily Kandinsky, Marc Chagall tai Piet Mondrian.
Yves Apollinaire Pede
Peden tuotanto juontuu niistä taiteen tyyleistä, joita harjoitettiin Dahomeyn kuningaskunnan viimeisinä suurina aikoina. Hänen teemojaan innoittavat sekä uskonnolliset traditiot että adja-, fon-, ja jorubakulttuurit. Voodoo on oleellinen voima hänen teostensa takana, ja taiteilijan omasta mielestä se saa aikaan sen, että hänen teoksensa ovat nykytaidetta. Hänen taiteensa sekoittaa onnistuneesti kulttuuriset elementit, ja symbolit luovat uuden kulttuurisen maailman visioita. Hänen taiteelliset teemansa ja mediansa (seinävaatteet) yhdistyvät selvästi, ja tällä tavoin hän luo myös kytköksiä taideteoksen merkityksen ja kulttuurisen merkityksen välille.