Yhdistyneet kansakunnat
Kiinan kansantasavallan perustamista 1. lokakuuta 1949 seurasi Kiinan ja Neuvostoliiton liittouma ja heinäkuussa 1950 Korean sodan käynnistyminen. Sota oli YK:n ensimmäinen vakava haaste. Neuvostoliitto boikotoi turvallisuusneuvoston istuntoja, joissa Kiinan tasavalta edusti Kiinaa. Neuvostoliiton vaatimus Kiinan kansantasavallan jäsenyydestä sai aikaan sen, että Yhdysvallat liittolaisineen kykeni käymään Korean sodan (1950–1953) YK:n nimissä. Näin Neuvostoliiton liittolaiset, Pohjois-Korea ja sitä tukevat kommunistisen Kiinan vapaaehtoiset, voitiin tuomita hyökkääjinä YK-järjestelmänkin puitteissa. Korean sodan yhteydessä hyväksyttiin niin sanottu ”Uniting for Peace” -päätoslauselma, joka antoi Korean operaation valvonnan Yhdysvaltain asevoimille. Päätöslauselma hyödynnettiin myös Suezin ja Unkarin kriiseissä 1956, Lähi-idän kriisissä 1958 ja Kongossa 1960.
Kiinan historia
Suurimmalle osalle kansasta kommunistinen vallankumous oli kuitenkin vain yksi vallanvaihto Pekingissä. Valtaosalle ei tärkeintä ollut kommunistinen ideologia, vaan se että maata hallitsi kiinalainen auktoriteetti, joka lupasi toteuttaa maareformin, mikä oli merkittävä asia maan suurelle talonpoikaisväestölle. Mao Zedong oli luonnollinen valinta maan päämieheksi, mutta merkittävämpi oli hänen asemansa Kiinan kommunistisen puolueen johdossa. Todellista valtaa käytti kommunistisen puolue, jonka valtaan valtionhallinto alistettiin. Ulkopolitiikassa Kiina tukeutui vahvasti Neuvostoliittoon, josta saatiin huomattavia avustuksia ja suuri määrä neuvonantajia.