Fundamentaaliontologia
Heidegger katsoi, että fenomenologian (ja kaiken filosofian) ainoa ja varsinainen teema on oleminen. Tämän vuoksi hän pyrki selvittämään olemisen itsensä merkityksen, jonka hän katsoi hautautuneen traditionaalisen kielen alle. Heideggerin mukaan fenomenologinen näkemys olioiden maailmasta tulee ohittaa ymmärtämällä olemassaolo itsessään kaiken olemassa olevan taustalla. Tällaisen fenomenologian tuloksena on ontologia, tiede olemisesta. Heidegger esitteli näkemystään pääteoksessaan "Oleminen ja aika", jonka hän ei kuitenkaan katsonut olevan vielä ontologiaa, vaan fundamentaaliontologiaa — eli ontologiaa edeltävää fundamentaalia tutkimusta. Fundamentaaliontologian tarkoituksena oli toimia johdantona kaikkeen ontologiaan.
Uuskantilaisuus
Uuskantilaisuus synnytti filosofiaan kahtiajaon, joka vaikutti myös Saksan ulkopuolella. Uuskantilaisuus synnytti termin epistemologia (tietoteoria), ja korotti sen ontologian (olemassaolo-oppi) yläpuolelle. Natorpilla on merkittävä osa fenomenologian historiassa, ja hänen sanotaan usein vaikuttaneen siihen, että Edmund Husserl omaksui transsendentaalisen idealismin käsitteistön. Cassirerin ja Martin Heideggerin väittely Kantin tulkitsemisesta vuonna 1929, joka on merkittäviä virstainpylväitä analyyttisen ja mannermaisen filosofian välisissä ristiriidoissa, johti siihen, että Heidegger alkoi nähdä Kantin fenomenologian edelläkävijänä, vaikka Eugen Fink hylkäsi tällaisen näkemyksen hyvin perustein.