Charles Lindbergh
Lindbergh osoitti jo varhain kiinnostusta koneisiin. Vuonna 1922 hän lopetti koneinsinöörin koulutuksen ja aloitti lentäjän ja mekaanikon koulutuksen Nebraska Aircraftissa, osti oman lentokoneen (Curtiss JN4 ”Jennyn”) ja ryhtyi taitolentäjäksi. Vuonna 1924 hän aloitti sotilaslentäjän opinnot Yhdysvaltain ilmavoimissa. Valmistuttuaan kurssinsa parhaana hän työskenteli siviilipuolella postilentäjänä St. Louisin reitillä 1920-luvulla.
Erich Rudorffer
Kesäkuussa 1943 Rudorffer komennettiin Königsbergin lähistölle muodostamaan JG 54:n neljättä laivuetta, IV/JG 54:ää. Hänet siirrettiin kuitenkin 1. elokuuta 1943 itärintamalle, II/JG 54:n komentajaksi, edellisen komentajan Heinrich Jungin kaaduttua ilmataistelussa 30. heinäkuuta 1943. Majuriksi () 1. marraskuuta 1943 ylennetty Rudorffer toimi II/JG 54:n komentajana tammikuuhun 1945 saakka. 11. huhtikuuta 1944, ammuttuaan siihen mennessä alas 134 vastustajan konetta, Rudorfferin ritariristiin lisättiin tammenlehvät (). Kesällä 1944 laivue, joka oli sijoitettuna Petseriiin, siirtyi Immolaan osana lento-osasto Kuhlmeytä. Rudorffer väitti ampuneensa Suomessa olonsa aikana alas viisi Il-2 -konetta. 15. tammikuuta 1945, sodan lähestyessä loppuaan, Rudorffer sai siirron Valtakunnanpuolustukseen (), Me 262 -hävittäjillä varustetun I/JG 7:n komentajaksi. 26. tammikuuta 1945 Rudorfferin ritariristiin lisättiin miekat (). Rudorfferin komentama suihkuhävittäjälaivue oli sijoitettuna Kaltenkircheniin joulukuusta 1944 huhtikuun alkupuolelle 1945. Tuona aikana lentäessään Rudorffer saavutti 12 ilmavoittoa, joista suurin osa (8) oli nelimoottorisia B-17-koneita. Sodan loppuajan Rudorffer kuului IV/JG 7:ään, joka oli sijoitettu Schleswig-Jagelin lentokentälle Pohjois-Saksaan.
Sodan jälkeen Rudorffer jatkoi liikennelentäjän ammatissaan. Hän työskenteli 1980-luvulla myös Länsi-Saksan ilmailuhallinnon palveluksessa.