Konsta Jylhä
Yleisö liikuttui usein kuunnellessaan Konsta Jylhän musiikkia. Hän itsekin pyyhki kerran kyyneliään suorassa televisiolähetyksessä soitettuaan Purppuripelimannien kanssa "Vaienneen viulun". Sen soittaminen oli hänelle aina voimanponnistus, joka vaati keskittymistä. "Vaiennut viulu" oli soitettava aina hyvin.
Konsta Jylhä oli ottanut elämäntehtäväkseen kansanmusiikin edistämisen ja tunnetuksi tekemisen. Hän oli päättänyt soittaa niin kauan kuin jaksaa ja niin kauan kuin yleisö jaksaa häntä kuunnella. Hän esiintyi viimeisen kerran julkisesti vuonna 1978. Viimeisinä vuosinaan hän joutui sydänsairautensa takia käymään usein sairaalassa ja esiintyi harvoin julkisuudessa. Kaustisen kansanmusiikkijuhlilla hän kävi vielä ainakin kesällä 1983. Maaliskuussa 1984 hän sai uuden vakavan sydänkohtauksen ja kuoli syyskuussa 1984 Vetelin sairaalassa 74-vuotiaana.
Konsta Jylhä
Konsta Jylhän isoisä ja isä olivat olleet tunnettuja pelimanneja Keski-Pohjanmaalla. Isä kuoli vuonna 1913 Konstan ollessa vajaan kolmen vuoden ikäinen. Ensikosketuksen pelimannimusiikkiin Konsta sai pikkupoikana äitinsä työpaikassa Kappelinkankaan kahvilassa, joka tunnettiin paremmin nimellä "Santerin kahvila". Se oli kylän kokoontumispaikka, kulttuurikeskus ja uutistoimisto, joka toimi myös majoitusliikkeenä. Kahvilan pitäjä Santeri Isokangas (1885–1967) oli hankkinut sinne harmonin ja pari kolme viulua kaikkien soittotaitoisten käyttöön. Aluksi Konsta kuunteli vanhoja mestareita ja jo kymmenvuotiaana hän rupesi "tämmäämään", eli säestämään harmonilla. Viulunsoiton hän oppi tuon ajan tavan mukaan korvakuulolta kuunnellessaan vanhoja pelimanneja ja tämmätessään heitä ja sittemmin soittaessaan heidän kanssaan. Myöhemmin hän soitteli jo häissä ja muissakin tilaisuuksissa, joko yksin tai yhdessä muiden kanssa. Kokoonpanot vaihtelivat, samoin soittimet. Viulu ja harmoni olivat kuitenkin tavallisimmat. Tuon ajan oppi-isiä olivat mm. Matti Haudanmaa (1858–1936), Friiti Ojala (1892–1951), Viljami Niittykoski (1895–1985) ja kanteleensoittajana paremmin tunnettu Eino Tulikari (1905–1977).