Richard Wagner
Wagnerin mestariteoksia ovat hänen myöhäiskauden oopperansa, jotka veivät koko taidesuunnan kehitystä eteenpäin. Jotkut pitävät "Tristan ja Isoldea" (1857–59) Wagnerin suurimpana yksittäisenä oopperana. "Nürnbergin mestarilaulajat" (1861–67) on Wagnerin ainoa komedia (lukuun ottamatta unohdettua "Liebesverbotia"). "Nibelungin sormus" -tetralogia (1852–74) on neljän oopperan germaaniseen mytologiaan perustuva teossarja. Sen säveltäminen vei 26 vuotta, ja esitykset kestävät yhteensä noin 15 tuntia. Sormussarjaa on kutsuttu musiikinhistorian kunnianhimoisimmaksi hankkeeksi. Wagnerin viimeinen ooppera "Parsifal" (1877-1882), joka tehtiin Bayreuthin avajaisia silmällä pitäen, on syvämietteinen ja uskonnollissävytteinen Graalin maljan legendaan perustuva työ.
Tom Turpin
1914 hän sävelsi viimeisen ragtime-sävelmänsä "Pan-Am Rag", johon sovituksen laati Artie Matthews. Turpin oli pestannut Matthewsin säveltämään musiikkia omistamaansa Booker T. Washington-teatteriin jo vuonna 1908. Yhteistyö päättyi Matthewsin muutettua 1915 aluksi Chicagoon ja sittemmin Ohioon. Turpinin viimeiseksi sävellykseksi jäi 1917 laadittu "When Sambo Goes to France".