Kreikkalainen mytologia
Osalla myyteistä on mahdollisesti jonkinlainen historiallinen pohja ja niitä voidaan pitää suullisessa muodossa kerrottuna historiana ennen historiankirjoitusta. Toisaalta monilla myyteillä ei ole lainkaan yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Historisistisissa tulkinnoissa on kuitenkin oltava varovainen, ja niissä tapahtuu usein virheitä ja ylilyöntejä silloin kun myyttien oletetaan puhuvan suoremmin kuin mitä ne tekevät.
Kreikkalainen mytologia kertoo suurelta osin mykeneläisestä ajasta eli Kreikan pronssikaudesta. Kertomukset sankariajan henkilöistä ja tapahtumista perustuvat todennäköisesti ainakin osittain mykeneläisen kulttuurin aikaisiin sekä sen tuhoutumisen jälkeisten niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen todellisiin tapahtumiin. Keskeisessä roolissa kertomuksissa ovat usein merkittävät kaupungit. Jonkun kaupungin roolilla mytologiassa vaikuttaa olevan suora yhteys siihen, kuinka merkittävä keskus se on ollut mykeneläisellä ajalla. Samoin monet keskeiset tarupiirit vaikuttavat palautuvan mykeneläiselle ajalle, niin että niitä on kerrottu katkeamatta läpi niin kutsuttujen pimeiden vuosisatojen. Myyteissä esiintyy usein kuninkaita, mikä voi kertoa mykeneläisestä kuningasajasta; toisaalta kuninkaat voivat yksinkertaisesti olla sopivia henkilöhahmoja silloin, kun tarvitaan vahvoja, itsenäisiä toimijoita.
Antiikin tiede
Ensimmäisenä kreikkalaisena luonnonfilosofina ja tieteilijänä on perinteisesti pidetty Jooniassa elänyttä foinikialaisen perillistä Thales Miletoslaista, joka oli yksi Kreikan seitsemästä viisaasta. Paikkansa ensimmäisenä tieteilijänä hän on hankkinut sillä perusteella, että hän pyrki selittämään ilmiöitä luonnollisin syin eikä vetoamalla jumaluuksiin. Hän ei pitänyt oliivisadon pilaantumista jumalan lähettämänä rangaistuksena, vaan seurauksena sään luonnollisesta viilenemisestä. Tästä huolimatta Thales uskoi maailmankaikkeuden olevan täynnä jumaluuksia, sillä hänen mukaansa kappaleiden sielut saivat aikaan liikkeen. Hänen maailmankuvansa mukaan maa kellui tukkipuun tavoin suuressa veden täyttämässä maailmassa, millä hän yritti selittää esimerkiksi maanjäristykset. Luonteenomaista Thaleelle oli myös, että hänen selityksensä koskettivat kaikkia vastaavia tapauksia, eikä vain yhtä todettua. Hän esimerkiksi selitti syyn miksi Niili tulvii, eikä vain sitä mikä saa Niilin tällä kertaa tulvimaan. Thaleen mielestä vesi oli kaiken perustavanlaatuinen rakennusaine, eräänlainen alkuaine. Näin hän tuli luoneeksi ensimmäisenä materialistisen teorian maailmanrakenteesta, joka oli korostava piirre koko esisokraattisessa filosofiassa. Thalesta seurannut miletoslainen koulukunta paranteli teoriaa. Miletoslainen koulukunta perusti myös tieteellisen väittelyn perinteen.