Suomi-Filmi
Suomi-Filmin pääohjaaja ja tuotantopäällikkö Risto Orko ohjasi "Siltalan pehtoorin" vuonna 1934, ja elokuvan suuren yleisönsuosion ansiosta yhtiön toimintaa voitiin jatkaa. Seuraavana vuonna yhtiöön palkattiin toiseksi ohjaajaksi venäläissyntyinen Valentin Vaala, joka ohjasi yhtiössä vuosina 1935–1963 yhteensä 39 pitkää elokuvaa. Muita Suomi-Filmin kuukausipalkalla
olleita ohjaajia olivat muun muassa Orvo Saarikivi, Ilmari Unho ja Hannu Leminen. Viimeisin yhtiön valmistama elokuva on neuvostoliittolaisten kanssa tehty "Tulitikkuja lainaamassa" vuodelta 1980. Sen jälkeen Suomi-Filmi on toiminut lähinnä laboratorio- ja teatteritoiminnassa. Suomi-Filmin elokuvat ovat saatavissa VHS:llä ja DVD:llä.
Valentin Vaala
Vaalan ja Tugain viimeiseksi elokuvaksi jäi nuoren Mika Waltarin julkaisemattomaan novelliin perustuva elokuva "Sininen varjo" (1933), joka oli kaksikon ensimmäinen äänielokuva. Se oli dekkarimainen jännityskertomus, jossa Tugai näytteli kaksoisroolissa veljeksiä, joista toinen oli hyvä ja toinen paha. Elokuvan käsikirjoitusta muokattiin niin paljon, että Waltari ei tuntenut sitä omakseen. Elokuva jälkeen Vaalan ja Tugain tiet erosivat. Vaala jatkoi Oy Fennica Ab:n (Fennica-Filmi) palveluksessa. Tugai jatkoi näyttelijäuraansa ruotsalais-tanskalaisessa elokuvassa "Sortuneita" (1935). Seuraavana vuonna hän siirtyi ohjaajaksi elokuvaan "Taistelu Heikkilän talosta" (1936) ja omaksui taiteilijanimen Teuvo Tulio.