Suomen sisällissota
Punaisten puolella nostettiin punainen lyhty Helsingin työväentalon torniin vallankumouksen alkamisen merkiksi 26. tammikuuta 1918 illalla klo 23. Siltasaarelle keskitetyt punakaartilaiset marssivat Pitkänsillan kautta keskustaan ja miehittivät puhelinkeskuksen, rautatieaseman ja lennättimen. Punakaarti otti Helsingin haltuunsa aamulla 28. tammikuuta. Kaikkiaan kuusi senaatin jäsentä siirtyi pääkaupungista Vaasaan, missä he jatkoivat hallituksen työskentelyä Vaasan senaattina. Senaatin puheenjohtaja (nyk. pääministeri) Pehr Evind Svinhufvud yritti matkustaa Helsingistä Vaasaan Venäjän laivaston lentokoneella, mutta suomalainen lentäjä ei saanut konetta toimimaan. Svinhufvud pääsi lopulta jäänmurtaja Tarmolla Tallinnaan ja sieltä Saksan ja Ruotsin kautta Pohjois-Suomeen. Osa senaattoreista ja porvarillisista poliitikoista, muun muassa K. J. Ståhlberg, Lauri Ingman ja Kyösti Kallio jäivät piileskelemään punaiseen Helsinkiin ”maan alle” aina saksalaisten saapumiseen saakka.
Kreikan sisällissota
Ensimmäiset taistelut käytiin joulukuussa 1944. Pakolaishallituksen johtaja Geórgios Papandréou antoi määräyksen kommunistien armeijan ELAS:in hajottamisesta. Monet ELAS:in jäsenistä olivat Makedonian slaaveja, jotka olivat perustaneet vuonna 1944 SNOF:in (slavomakedonialaisten vapautusrintama), jonka Jugoslavian Josip Broz Tito oli hyväksynyt. Titon tavoitteena oli perustaa Makedonian sosialistinen tasavalta, mihin Kreikan kommunistinen puolue KKE suhtautui hyvin positiivisesti. Myöhemmin ELAS ja SNOF irtisanoutuivat tästä tavoitteesta ja suunnitelma hylättiin lopullisesti. Papandréoun onnistui rauhoittaa tilanne brittiläisten joukkojen avulla.