Entente cordiale
Yhdistyneen kuningaskunnan ulkoasiainministeri Henry Petty-Fitzmauricen ja Ranskan Lontoon suurlähettilään Paul Cambonin 8. huhtikuuta 1904 allekirjoittama julistus ei virallisesti sisältänyt muuta kuin Yhdistyneen kuningaskunnan ja Ranskan Marokkoa, Egyptiä, Siamia (Thaimaata), Madagaskaria, Uusia Hebridejä, Länsi- ja Keski-Afrikkaa sekä Newfoundlandia koskevien erimielisyyksien sopimisen, mutta yhteisymmärrys ja imperialistisen kilpailun lopettaminen Ranskan ja Britannian kesken loi kuitenkin edellytyksen ententeä pidemmälle menevälle yhteistyölle. Yhdistynyt kuningaskunta ja Ranska muodostivat sotilassopimuksen 30. huhtikuuta 1905 ja laivastosopimuksen 16. syyskuuta 1912.
Ranskan ja Venäjän liitto
Ensimmäinen sopimus Ranskan ja Venäjän välillä oli 27. elokuuta 1891 solmittu yleinen poliittinen liitto, jossa julistettiin maiden välistä ystävyyttä ja jossa osapuolet sitoutuivat neuvottelemaan joutuessaan uhatuiksi. Sopimus ei sisältänyt sotilaallisia sitoumuksia. Sellaisenaankin se oli suuri voitto Ranskalle, mutta venäläiset toivoivat yhä uutta liittoa Saksan kanssa. Kun Aleksanteri III:n ja Vilhelm II:n tapaaminen Kielissä osoitti Saksan asenteen muuttumattomaksi, Venäjä taipui solmimaan varsinaisen puolustussopimuksen Ranskan kanssa.