Etelä-Afrikan siirtomaahistoria
Vuonna 1602 perustettu Hollannin Itä-Intian kauppakomppania edisti Hollannin taloudellisia etuja Aasiassa ja pyrki turvaamaan sinne johtavan merireitin Afrikassa. Tämän vuoksi kauppakomppanian palkkaama Jan van Riebeeck saapui vuonna 1652 Kapmaahan tehtävänään järjestää huolto Aasiaan matkaaville laivoille. Muutaman vuoden kuluttua alueelle saapuivat ensimmäiset hollantilaiset siirtolaiset, jotka ryhtyivät viljelemään maata ja käymään kauppaa kauppakomppanian kanssa. Vuoteen 1707 mennessä Kapmaahan oli asettunut 1 779 hollantilaista, saksalaista siirtolaista ja uskonnollista vainoa paennutta ranskalaista hugenottia. Siirtokunta kasvoi vuosisadan loppuun mennessä 15 000 ihmiseen ja sen pinta-ala laajeni suhteessa vielä nopeammin. Monet siirtokuntalaiset muuttivat rannikolta sanien ja khoiden asuttamaan sisämaahan. Vuoteen 1770 mennessä hollantilainen asutus oli siirtynyt noin 650 kilometrin päähän Kapkaupungista. Sisämaassa siirtolaiset elivät puolinomadisina paimentolaisina. Näitä sisämaahan siirtyneitä perheitä ryhdyttiin nimittämään "trekboereiksi", eli vaeltaviksi maanviljelijöiksi, ja nimitys lyheni pian "boeriksi". "Trekboerit" kahakoivat jatkuvasti ympäröivien afrikkalaisheimojen kanssa ja vuosien 1785–1795 välisenä aikana kahakoissa kuoli 2 000 san-heimoon kuulunutta miestä ja naista. Lisäksi 700 joutui orjuuteen. Kapmaahan rannikolle jääneitä hollantilaisperäisiä siirtolaisia ryhdyttiin puolestaan nimittämään Kapmaan hollantilaisiksi erotukseksi "trekboereista".
Jan Smuts
Etelä-Afrikan liityttyä elokuussa 1914 ensimmäiseen maailmansotaan ympärysvaltojen puolelle puolustusministeri Smuts improvisoi maalle taistelukykyisen armeijan. Pääministeri Bothan johtaessa henkilökohtaisesti syksyllä 1914 brittiläisvastaisen kapinan kukistamista ja vuonna 1915 Saksan Lounais-Afrikan valloitusta Smuts koordinoi operaatioita Pretoriassa. Lounais-Afrikan taistelujen loppuvaiheessa hän oli jonkin aikaa myös Bothan alaisena komentajana. Vuonna 1916 Bothan hallitus lähetti joukkoja Itä-Afrikan taisteluihin brittien rinnalle. Kun Itä-Afrikan brittiläisten joukkojen yhteiseksi komentajaksi määrätty Sir Horace Lockwood Smith-Dorrien pian sairastui, Smuts nimitettiin hänen tilalleen. Smuts oli komentajana Itä-Afrikassa helmikuusta joulukuuhun 1916. Hän ei onnistunut pakottamaan Paul von Lettow-Vorbeckin komentamia alivoimaisia saksalaisjoukkoja antautumaan, mutta sai vallattua pääosan Saksan Itä-Afrikasta mukaan lukien sen pääkaupungin Dar-es-Salaamin, mikä toi hänelle arvostusta Britanniassa. Hänelle myönnettiin Britannian armeijassa kenraaliluutnantin arvo.