Tammiarkkuhauta
Vuonna 1823 sai Kuninkaallinen komissio () Kööpenhaminassa tiedon oudosta hautakummusta, jonka sisällä sijaitsi vettä täynnä oleva kivilatomus ja sen alla hyvin säilynyt tammiarkku. Tienrakentajat olivat olleet kaivamassa kumpua saadakseen tienpohjaa varten lisämaata. Seuraavien vuosikymmenien aikana paljastui muitakin tammiarkkuhautauksia, jossa samat ilmiöt toistuivat eri tavoilla. Tutkijat olivat useissa tapauksissa valveutuneita ja tunnistivat löytöjen arvon. Konservointi ja kaivauksien tarkka raportointi on säilyttänyt runsaasti tietoa ja löydettyjä esineitä tieteen tutkittavaksi.
Tammiarkkuhauta
Vanhin kirjoitettu lähde kumpuhautojen ryöstelystä on keskiaikaiselta historioitsijalta Saxo Grammaticukselta 1100-luvulta jaa., joka teoksessaan Gesta Danorum () kertoi hautakummun ryöstäjistä. He kaivoivat Balderin (Odinin pojan) hautakumpua yöllä (1100-luvulla) toiveenaan löytää sen suuren aarteen, mistä olivat kuulleet puhuttavan kansantarinoissa. Kaivuutyö kuitenkin keskeytyi kauhunhuutoihin, kun hautakummun päältä virtasi koskenaan vettä heidän päällensä ja kun tämä tulvien peitti kaiken allensa. Tarinan miehet poistuivat nopeasti paikalta ja heidän tarinansa tuli näin kuuluisaksi.