Laki
Laki on valtion suvereenin viranomaisen, tavallisesti kansallisen parlamentin, antama velvoittava säädös. Laajasti ymmärrettynä laeiksi käsitetään Suomessa myös valtioneuvoston ja tasavallan presidentin antamat asetukset. Laki koostuu muun muassa velvoittavista oikeusnormeista ja sisältää usein erilaisia määritelmiä. Oikeuslähteenä laki on sen soveltajaa "vahvasti velvoittava". Oikeusnormit ovat kieltäviä, käskeviä tai sallivia.
Laeista
Cicero aloittaa lakien käsittelyn sanomalla, ettei laki saa alkuaan ihmisistä. Ihmiset ovat vain suuremman viisauden työkaluja. Tämä suurempi viisaus voi jaetun moraalin kautta käskeä hyvään ja kieltää pahan. Cicero erottaa ikuiseen viisauteen perustuvan, hyvän ja pahan määrittävän lain ihmisten kirjoitetuista laeista. Ihmisten lait voivat olla hyviä tai pahoja riippuen siitä, ovatko ne yhteensopivia ikuisen lain kanssa. Ne ovat voimassa vain niin kauan kuin kansa noudattaa niitä ja valtio valvoo niitä. Luonnollinen laki sen sijaan ei tarvitse sitä, että se kirjoitetaan ylös tai että sitä valvotaan. Cicero mainitsee esimerkkinä tilanteen, jossa kuningas Lucius Tarquinius Superbuksen poika Sextus Tarquinius raiskasi Lucretian. Tuolloin Rooman laki ei vielä tuntenut raiskausta. Siitä huolimatta kansa tiesi, että tapahtunut rikkoi jaettua moraalia vastaan, ja seurasi Lucius Junius Brutusta tilanteen korjaamisessa. Huonot lait eivät ansaitse tulla kutsutuiksi laeiksi eivätkä niitä määräävät valtiot ansaitse valtion nimeä, aivan kuin kukaan järkevä ei kutsuisi valelääkäriä lääkäriksi tai tämän määräämiä rohtoja lääkkeiksi.