Honkobackharjun jätinkirkko
Kivivallissa on ainakin 4–5 matalaksi raivattua kohtaa, joita kutsutaan portiksi. Ne sijaitsevat kukin omalla sivullansa. Lähes keskellä eteläsivua sijaitseva portti aukeaa jätinkirkon keskipisteestä katsoen 177° pohjoissuunnasta myötäpäivään eli lähes etelään. Se on metsä-äestyksessä vaurioitunut, mutta sen paikka erottuu selvästi. Siitä kolme metriä itään on sijainnut mahdollisesti toinenkin portti. Lähes keskellä pohjoissivua sijaitsee kolmas portti, joka aukeaa suuntaan 357° eli lähes pohjoiseen. Se on metrin leveä ja portin molemmat sisäreunat on reunustettu isoilla kivillä. Reunuskivet ovat voimakkaasti palaneet. Länsisivun portti sijaitsee lähellä lounaisnurkkaa ja se on metrin leveä. Se on tuhoutunut osittain äestyksessä. Itäsivun portti sijaitsee lähellä koillisnurkkaa ja se on alle metrin levyinen. Itäsivun portin pohjalla on isoja kiviä.
Honkobackharjun jätinkirkko
Jätinkirkon sisäpihan alue on alun perin ollut 16–20 metriä pitkä ja 12 metriä leveä (pinta-ala 210 m²). Kun itävallista siirrettiin kiviä toista rinnakkaista vallia varten, kapeni sisäpiha sen eteläpäässä 9 metriin (noin 185 m²). Sisäpiha on pinnaltaan kivetön ja sen keskikohdan pinnankorkeus on noin 15 senttimetriä reunojen pintaa alempana. Kaivauksissa meren huuhtoman maa-aineksen alta paljastui ruskeaksi värjäytynyttä likamaata, jollainen syntyy ihmistoiminnan jätteiden värjätessä hiekkaa. Monissa kohdissa kaivausaluetta huomattiin, että sisäpihan kenttää olisi täytetty ja tasattu erityyppisillä täytemailla. Likamaata esiintyi myös puoli metriä pohjoisvallin alla. Valli on joko rakennettu uudelleen tai myöhemmin sortunut sisäpihan pinnan päälle. Erityisiä sisäpihan löytöjä oli muutama. Pohjoisosassa sijaitsee metrin pituinen soikea kuoppa, jonka molemmissa päissä on isot kivet. Toinen kuoppa liittyy kivettyyn lieteen, joka sijaitsi sisäpihan koillispäässä. Se oli 2,0 metriä pitkä, 1,2 metriä leveä ja 25 senttimetriä syvä. Se oli täynnä palaneita kiviä ja nokimaata. Lieden ja vallin läheltä löytyi tasaiseksi rakennettu kivetty alue, jossa 20–70 senttimetrin kokoiset kivet oli kaivettu maahan niin, että kivien suorat sivut muodostivat yhdessä tasaisen pinnan. Pohjoisvallin sisäreunassa on vallin suuntainen nokimaa-alue, joka on voinut syntyä puurakenteen palamisesta.