Hämähäkit
Fobioista eli kammoista yleisimpiin lukeutuu araknofobia eli hämähäkkikammo. Pitkäraajaisille, karvaisille ja pimeissä kosteissa nurkissa lymyäville hämähäkeille ei useimmilta heru sympatiaa. Kuitenkin vain muutama hämähäkkilaji on ihmiselle vaarallinen ja osa lajeista on hyvin hyödyllisiä. Hämähäkit ovat biologisia torjujia niin pelloilla kuin myös puutarhoissa. Ihminen on hämähäkin suurin uhka, sillä ihmiset hävittävät sen elinympäristöjä ja keräävät harvinaisia hämähäkkejä kokoelmiensa koristuksiksi tai lemmikeiksi.
Pykäverkkohämähäkit
Myrkkyrauhasten puuttuessa hämähäkki ei pysty lamauttamaan saalistaan ennen ruokailua vaan ainoastaan sitoo sen tiukasti seittiin. Näillä, kuten muutamilla muillakin hämähäkeillä, on kehruurauhasten yhteydessä erityinen rakenne, kehruulevy ("cribellum"), kun seitti erittyy kehruurauhasista, jakaa levy sen hajanaiseksi kimpuksi erillisiä säikeitä. Tämä tekee seitistä villamaista. Tällainen seitti toimii tarranauhan tapaan ja saalishyönteinen takertuu siihen tehokkaasti. Hämähäkki edesauttaa takertumista vuoroin löysäten ja vuoroin kiristäen verkkoaan. Pyyntiverkon geometria vaihtelee, mutta eurooppalaiset lajit tekevät joko pyöreän, vaakatasossa sijaitsevan verkon ("Uloborus") tai ympyrän sektorin muotoisen verkon ("Hypiotes").