Neoliittinen Lähi-itä
Neoliittinen käsittää Lähi-idän esihistoriassa ajan, jolloin oli kivikauden loppupuoleen kuulunut neoliittinen kausi. Ihmiset alkoivat viljellä maata Lähi-idässä joskus 11000-8500 eaa. seuduilla, missä kasvoi villejä viljalajien edeltäjiä. Näin alkoi neoliittinen kausi. Ennen viljelyä ihmiset keräilivät villikasvien siemeniä ja tekivät niistä jauhoja. Jääkauden lopuilla tapahtui Lähi-idässäkin suuria ilmastonmuutoksia, jotka hävittivät suurriistan ja loivat edellytykset maanviljelylle. Riistaeläinten niukkuus ja suuritähkäisten lajien ilmestyminen teki maanviljelystä kannattavaa. Viljaa alettiin ensiksi viljellä joko sateisilla vuorten rinteillä tai jokien kastelemissa keitaissa. Joka tapauksessa sadetusviljelyyn siirryttiin melko pian, ja maanviljely levisi sen ansiosta laajalle.
Rautakausi II Palestiinassa
Arkeologisen tutkimuksen perusteella 900- ja 800-lukujen eaa. materiaalisessa kulttuurissa ei löydy suuria eroja. Sen sijaan 700-luvulla keramiikka on alkanut kehittyä eri suuntaan, joten keramiikan perusteella Rautakausi IIA ulottuisi vuoteen 800 eaa., jonka jälkeen alkaisi IIB. Israelin seudun arkeologiassa 700-luvun eaa. lopulla näkyy selvästi assyrialaisten valloittajien vaikutus tuhokerrostumana. Erityisesti Megiddossa kerrostuman päällä on selvä kerros assyrialaisvaikutteista arkkitehtuuria. Juudea alkoi vaurastua ilmeisesti vasta 600-luvulla eaa., kun Assyria oli tuhonnut sen pohjoisen kilpailijan Israelin ja lopulta myös assyrialaisten vaiktus oli alkanut pienentyä. Jerusalem olikin arkeologisen aineiston perusteella merkittävä keskus 600-luvulla eaa.