Ludvig Filip I
Ludvig Filip I (; 6. lokakuuta 1773 – 26. elokuuta 1850) oli viimeinen Ranskan kuningas vuosina 1830–1848. Hän oli Louis Philippe d'Orléansin ("Philippe-Égalité") poika Bourbonien Orléansin sukuhaaraa ja Henrik IV:n ja Ludvig XIII:n jälkeläinen. Ludvig Filipin valtakautta kutsutaan Ranskan historiassa heinäkuun monarkiaksi, sillä hän tuli valtaan heinäkuun vallankumouksen seurauksena vuonna 1830. Vuonna 1848 hän joutui vuorostaan helmikuun vallankumouksen syrjäyttämäksi. Ludvig Filipiä kutsuttiin porvarikuninkaaksi.
Filip III (Ranska)
Filip III:n suuri hetki koitti, kun 25. elokuuta 1270 häntä tervehdittiin uutena kuninkaana keskellä 8. ristiretkeä. Tapahtuma sattui keskellä erämaata ja ruton vainomassa leirissä Tunisiassa lähellä Karthagoa. Useat ristiretkeen osallistuneet merkittävät aristokraattiset sotilaat olivat menehtyneet tauteihin ja taisteluihin, kuten edesmennyt kuningaskin Ludvig IX Pyhä. 26-vuotias Filipkin oli vakavasti sairas leirissä raivoavista taudeista, kun hän vastaanotti vasallisensa uskollisuudenvalat. Ennen kuolemaansa hänen isänsä Ludvig Pyhä oli jo nimennyt Saint-Denisin apotin Matthieu deVendômen ja Simon de Clermont de Neslen valtakunnanhoitajiksi. Filip puolestaan vahvisti kirjeillään heidän tehtävänsä. Samanaikaisesti, huomioiden sairautensa ja olosuhteidensa hankaluudet, hän vahvisti tulevan kruununperijän täysi-ikäisyyden rajaksi 14 vuotta.