Gibraltarin valtaus
Hyökkääjien tappiot olivat olleet kohtalaisen suuret; kuolleina menetettiin kaksi upseeria ja 57 sotilasta, sekä haavoittuneina kahdeksan upseeria ja 217 sotilasta. HesseDarmstadin ruhtinas nimitettiin Gibraltarin kuvernööriksi ja hänelle jätettiin kaikki liikenevät sotilaat. Paikalliset siviilit saivat päättää joko lähtevänsä tai jäävänsä, jääville taattiin samat oikeudet kuin heillä oli ollut Kaarle II:n kaudella. Lähtevät saivat ottaa mukaansa omistuksensa. Espanjalaiset yrittivät vielä myöhemmin epäonnistuneesti vallata alueen takaisin. Viimeinen hyökkäys tehtiin vuoden 1705 maaliskuussa. Vuonna 1713 solmittu Utrechtin sopimus tunnusti Felipen Espanjan kuninkaaksi, mutta toisaalta Espanja joutui luovuttamaan Gibraltarin ja Minorcan. Espanja yritti vielä myöhemmin vallata epäonnistuneesti Gibraltarin niin sanotun suuren piirityksen avulla, mutta tämäkin yritys epäonnistui ja jäi viimeiseksi Espanjan sotilaallisista yrityksistä vallata Gibraltar.
Gibraltarinlahti
Gibraltarinlahtea on käytetty kauppaliikenteessä jo ainakin 3 000 vuoden ajan. Foinikialaisilla oli todennäköisesti asutuskeskus Gibraltarin lähellä, ja roomalaiset perustivat Portus Alban kaupungin nykyisen Algecirasin paikalle. Myöhemmin maurit ja espanjalaiset perustivat lahden rannoille asutuskeskuksia, kuten vahvasti linnoitetun Gibraltarin, joka siirtyi 1704 Englannille. Lahdella on käyty sen historian aikana monia meritaisteluita, joista merkittävimmät ovat olleet vuoden 1607 Gibraltarin taistelu ja vuoden 1801 Algecirasin taistelu. Toisen maailmansodan aikana italialaiset pyrkivät upottamaan Algecirasilta ammutuilla sukellustorpedoilla brittiläisiä sotalaivoja, jotka olivat ankkuroituneena Gibraltarin satamaan.