Normatiivinen etiikka
Normatiivinen etiikka pyrkii määrittämään joukon sääntöjä, joita voisi käyttää ihmisten menettelytapojen ohjaamisessa. Se käsittelee asioita, joita ihmisten "tulisi uskoa" oikeiksi ja vääriksi, erotuksena deskriptiivisestä eli kuvailevasta etiikasta, joka käsittelee sitä, mitä ihmiset "tosiasiassa uskovat" oikeaksi ja vääräksi. Näin normatiivinen etiikka on preskriptiivistä eli ohjaavaa etiikkaa.
Nikomakhoksen etiikka
Oikeudenmukaisuus on keskeisessä roolissa Aristoteleen etiikassa. Se on yhteiskunnassa elämisen kulmakivi ja osoittaa hyveiden korkeinta omaksumista. Aristoteles käsitteli oikeudenmukaisuutta samalla tavalla kuin muitakin hyveitä, mutta omisti sille "Nikomakhoksen etiikasta" kokonaisen kirjan. Se kuvaa paitsi aiheen keskeisyyttä, myös sen monimutkaisuutta. Aristoteles havaitsee, että tarvitaan kahdenlaista oikeudenmukaisuutta, jotta voidaan muodostaa kaikenkattava teoria: yleinen ja partikulaarinen oikeudenmukaisuus. Yleiseen oikeudenmukaisuuteen kuuluu lakien noudattaminen ja hyveellisyys muita kohtaan. Partikulaarinen oikeudenmukaisuus toimii hyveiden välillä ja jakautuu kahteen alalajiin.