Itsenäisen Suomen historia
Sisällissodan jälkeen Suomen hallitusmuodoksi oli tulossa monarkia. Kuninkaanvalinnasta oli eriäviä mielipiteitä ja lopulta tukeuduttiin Saksaan, kuten mm. valtionhoitaja Pehr Evind Svinhufvud ja pääministeri Juho Kusti Paasikivi halusivat, mutta mitä mm. sotajohdossa ansioitunut C. G. E. Mannerheim vastusti. Suomelle ehdittiinkin jo valita kuninkaaksi Friedrich Karl, mutta kuningaskuntahanke jäi sikseen, kun Saksa hävisi ensimmäisessä maailmansodassa. Suomesta tuli tasavalta, jonka hallitusmuoto vahvistettiin 17. heinäkuuta 1919. Pian tämän jälkeen Suomen ensimmäiseksi presidentiksi valittiin K. J. Ståhlberg.
Maaliskuun 1. päivän liike
Vaikka aseellinen vastarinta tukahdutettiin, japanilaisten vastainen mieliala kyti edelleen pinnan alla. Ensimmäinen maailmansota oli päättynyt vuonna 1918 ja vuonna 1919 alkoivat Pariisin rauhanneuvottelut rauhansopimuksen luomiseksi voittaneiden ja hävinneiden välille. Yhdysvaltain presidentti Woodrow Wilson oli esittänyt, että rauhan tuli perustua kansojen itsemääräämisoikeudelle. Helmikuussa 1919 noin 600 Tokiossa opiskellutta korealaista kokoontui ja hyväksyi manifestin, jolla he vetosivat Yhdysvaltojen esittämään ajatukseen kansojen itsemääräämisoikeudesta. Opiskelijoiden manifesti alkoi levitä Koreassa ja ajatus itsenäisyysliikkeestä heräsi uudelleen.