Sotateollinen kompleksi
Sotateollinen kompleksi tarkoittaa taloudellisista toimijoista, poliitikoista ja sotilashenkilöistä koostuvaa verkostoa, jonka yhteinen etu on tavaroiden ja palveluiden tuottaminen sotilaallisiin tarkoituksiin ja jonka poliittinen ja taloudellinen vaikutusvalta on suuri. Sotateollisen kompleksin käsite yhdistetään erityisesti Yhdysvaltoihin ja muihin asevarusteluun panostaviin suurvaltoihin. Ensimmäisten sotateollisten kompleksien sanotaan muodostuneen Ranskassa ja Britanniassa 1870- ja 1880-luvuilla. Japanin zaibatsut vaikuttivat voimakkaasti Japanin joutumiseen sotaan Kiinan, Neuvostoliiton ja länsivaltojen kanssa.
Rannikkosotilaskoti
Edelleen nimitermejä: Hangon paikallisosasto 1949, Hangon piiri 1950–1954, kokonaan uutena terminä Hangon alaosasto 1955–1957 ja sitten vuodesta 1958 alkaen jälleen Hangon paikallisosasto. Talvi- ja jatkosodan aikana koko sotilaskotitoiminnan valtakunnallinen organisaatio koki melkoisia muutoksia. Sotilaskotiliitto johti toimintaa koko valtakunnassa, kuten se tekee nykyisinkin. Mutta sen alajohtoportaina toimivat sodan aikana sotilaskotikeskuselimet eli SKE:t. Hangon motin – Neuvostoliitolle talvisodan jälkeen laivasto- ja lentotukikohdaksi luovutetun Hangon vuokra-alueen rajojen vartiointiin osallistuneiden joukkojen parissa toimi jatkosodan alkamisvuonna 1941 kaikkiaan runsaat 70 sotilaskotia ja kanttiinia. Ne eivät kaikki olleet suinkaan rannikkosotilaskoteja, vaikka toimivatkin Hangon alueen nimikkeen alla. Sotilaskotisisar Eija Paanasen kirjoitus kertoo hyvin rannikkosotilaskotitoiminnan laajuudesta sotien aikana. Hän kertoo: "Rannikkosotilaskotiyhdistyksellä oli kiinteiden sotilaskotien lisäksi Laatokan ja Syvärin rintamalinjoilla satoja myyntipisteitä ja kanttiineja, joihin puheenjohtaja Anna-Liisa Rewell (RSKY:n pj 1929–1962) teki yhdistyksen tarmokkaan taloudenhoitajan Fanny Ohtolan kanssa tarkastusmatkoja.