Hannah Arendt
Arendt syntyi maallistuneeseen juutalaisperheeseen Lindenin pikkukaupungissa, joka nykyään on osa Hannoveria. Lapsuutensa hän kuitenkin vietti myöhemmin suuresti ihailemansa Immanuel Kantin kotikaupungissa Königsbergissä ja Berliinissä. Vuonna 1924 Arendt muutti Marburgiin opiskelemaan filosofiaa. Hänen opettajinaan toimivat muun muassa Nicolai Hartmann ja Rudolf Bultmann sekä ennen kaikkea Martin Heidegger. Arendtilla oli Heideggerin kanssa myös rakkaussuhde, mikä on aiheuttanut kohua Heideggerin myöhemmän natsimyönteisyyden takia. Jo vuonna 1926 Arendt kuitenkin siirtyi Heidelbergiin opiskelemaan Karl Jaspersin oppilaana. Heidelbergissä hän myös väitteli tohtoriksi Augustinuksen rakkauden käsitettä käsittelevällä tutkielmalla nimeltä "Der Liebesbegriff bei Augustin. Versuch einer philosophischen Interpretation" (1929).
Raymond Aron
Aron väitteli tohtoriksi historian filosofiasta Pariisissa École normale supérieuressa vuonna 1930. Hän opiskeli vuosina 1930–1933 Saksassa, missä hän todisti Adolf Hitlerin valtaannousua. Toisen maailmansodan syttyessä vuonna 1939 Aron toimi professorina Toulousen yliopistossa. Vuosina 1955–1968 Aron toimi professorina Sorbonnessa. Hän tutki erityisesti sodan sosiologiaa ja ongelmia modernissa teollisuusyhteiskunnassa. Hänen tunnetuimpiin teoksiinsa kuuluu muiden muassa "L'Opium des intellectuels" (1955), jossa hän kritisoi vasemmiston konformismia ja marxilaisten hallintojärjestelmien totalitaristisia piirteitä.