Kirjallisuuden henkilöhahmo
1900-luvun kirjallinen suuntaus, modernismi, alkoi horjuttaa realismin perinteen asemaa. Modernismin on kuitenkin yleensä katsottu jatkavan samaa perinnettä kuin realismikin ja ainoastaan vievän sitä hiukan pidemmälle. Modernismiin kuuluu vahvasti henkilöhahmon mielen liikkeiden kuvailu toiminnan sijasta. Tajunnanvirtatekniikka tai sisäinen monologi ovat modernismille tyypillisiä kerronnan tapoja, joissa henkilöhahmon ja kertojan tekstit saattavat sekoittua ja henkilöhahmon rajat hämärtyä. Tämä ei kuitenkaan kumoa oletusta, että kerronta pyrkii kuvaamaan henkilön yksilöllisenä toimijana ja sisäisesti ristiriitaisena kokijana.
Dekollaasi
Kuten myös kollaasin kohdalla, tekniikan synty ja kehitys linkittyy käytännössä pidempään jatkumoon. Käsitteenä dekollaasi on kuitenkin modernistinen. Ensimmäisiä merkittäviä kokeiluja tekivät 1940–50-luvun taitteesta alkaen mm. Jacques Villeglé, Mimmo Rotella, Raymond Hains ja François Dufrêne. Erityisen suosituksi suuntaus muodostui Ranskassa, jossa valtaosa siihen liitettävistä taiteilijoista 1950–60-luvuilla työskenteli. Monet heistä kuuluivat vuonna 1960 perustettuun ryhmään, joka tunnetaan taidesuuntauksena nimellä Uusi realismi. Tärkeiksi vaikutteiksi mainitaan usein etenkin dadaismi, kubismi, surrealismi ja ready-made.