Lucien Bonaparte
Sadan päivän aikana, kun Napoleon pakeni Elbalta, Lucien kampanjoi keisarikunnan puolesta. Restauraatiossa hänet erotettiin Ranskan akatemiasta, mutta Ludvig Filipin aikana hän sai aatelisarvon. Lucien kuoli Viterbossa Italiassa 29. kesäkuuta 1840 vatsasyöpään. Sama kuolinsyy oli myös hänen isällään, sisarellaan Paulinella ja virallisen raportin mukaan myös Napoleonilla.
Vincent-Marie Viénot de Vaublanc
Joissakin Vaublancin tuon kauden puheissa näkyy ihailu ja kiitollisuus, joita hän tunsi Napoléon Bonapartea kohtaan siitä, että tämä oli palauttanut ”järjestyksen Ranskaan ja lopettanut pappien vainoamisen”. Esimerkkinä voidaan mainita hänen puheensa lainsäätäjäkunnan jäsenenä konsuleille 24. "floréal"ia vuonna X, kaunopuheiset sanat 1. konsulille, tai 13. tammikuuta 1805 (24. "nivôse"a vuonna 13) pidetty puhe tällä kertaa Napoléon I:n edessä, josta oli tällä välin tullut ranskalaisten keisari. Se lausuttiin lainsäätäjäkunnan huoneessa pidetyssä keisaria esittävän marmoripatsaan paljastusjuhlassa yhdessä silloisen puhemiehen Jean-Pierre Louis de Fontanesin kanssa. Patsas oli pystytetty kunnioittamaan uuden siviililain alullepanijaa. Se oli alkuperäiseltä nimeltään "Code civil", mutta tunnetaan nykyisin myös nimellä "Code Napoléon".