Mesoliittinen kausi
Mesoliittinen kivikausi (keskimmäinen kivikausi, kreikan "mesos" keski, "lithos" kivi) on Euraasian esihistorian vaihe, joka ajoittuu paleoliittisen ja neoliittisen kivikauden väliin. Toisin sanoen se tarkoittaa jääkauden jälkeistä metsästäjä-keräilijä-kivikautta.
Myöhäispaleoliittinen kausi
Euroopassa asui jääkaudella ehkä 30 000 – 40 000 ihmistä. He metsästivät valtavaa riistamäärää, jonka pääluku ihmisiin suhteutettuna oli suunnaton. Noin 24 000 – 21 000 kalenterivuotta sitten jääkauden ollessa huipussaan ihmisasutus katosi Siperian ja Euroopan kylmimmiltä alueilta, kuten useimmat riistaeläimetkin. Ilmaston kylmeneminen ja kuivuminen ajoi ihmiset jäätikön läheiseltä tundravyöhykkeeltä etelään pakoon ja jakoi Euroopan ihmisasutuksen läntiseen Ranskan-Pyreneiden lohkoon ja itäiseen Ukrainan-Tšekkoslovakian lohkoon. Kolmas asutuslohko oli Kreikan seuduilla Balkanin niemimaalla ja Italiassa. Siihen liittyi Epi-Gravetten kulttuuri. Väitetään jakautumisen luoneen eri kieliryhmiä, mutta luultavinta on, että Euroopan silloin asuttaneet ihmiset puhuivat alkujaankin eri seuduilla eri kieliä. On väitetty Pyreneiden ihmisten puhuneen jääkaudella jotakin baskin sukuista kieltä ja Venäjän eteläosien ja Ukrainan seudun ihmisten olleen protosuomalais-ugrilaisia, esiuralilaisia. Väitteitä ei voi todistaa tai kumota. Esi-indoeurooppalaiset asuivat silloin Aasian sisäosissa.