Federico Fellini
Yhdysvaltalaisjoukkojen vapauttaessa Rooman toisen maailmansodan lopulla 1944 Fellini ei aluksi löytänyt enää mediatöitä, sillä Italian elokuvateollisuus oli pysähdyksissä ja lehdistö joutunut yhdysvaltalaisten käsiin. Hän avasi ystäviensä kanssa karikatyyrimyymälän. Pian hän sai työn Roberto Rossellinin elokuvan "Rooma – avoin kaupunki" (1945) yhtenä käsikirjoittajana. Fellini oli kirjoittamassa myös Rossellinin seuraavaa elokuvaa "Paisa – vapauden tuli" (1946) ja ohjasi siitä osan Rossellinin sairastuttua. Miesten yhteistyö kesti useita vuosia, joiden aikana Fellini oli mukana käsikirjoittamassa useita muidenkin italialaisohjaajien elokuvia.
Naisten kaupunki
"Naisten kaupunki" tuli ensi-iltaan 80 italialaisessa teatterissa maaliskuussa 1980 ja sai yleisesti myönteisen vastaanoton, joka läheni pikemminkin "kunnioitusta kuin kiitosta". Corriere della Seran kriitikko Giovanni Grazzinin tulkinnan mukaan elokuva on "emootioluettelo, toisinaan groteski, toisinaan farssimainen, joka tarjoaa muutamia faustilaisia purevia letkautuksia siitä, kuinka kiihkeä feminismi pilaa naisellisuuden... Tyylin näkökulmasta se ei ole yhtä yhtenäinen kuin yleensä, mutta paikoin se on ihastuttava. Esimerkiksi, kun mielikuvituksen avulla luodaan ihmistyyppejä, ei niinkään karikatyyrejä. Hylättyään hirviögalleriansa Fellinistä tulee siinä mielessä proosallinen. Tai kun eräiden henkilöhahmojen ristiriitaisuus – loistoesimerkki on ihanan Donatella Damianin esittämä subretti – tarjoaa hivenen suloutta ja rumuutta; tai kun elokuva lähenee musikaalia; tai kun paradoksista tulee surrealistinen, esimerkiksi juhlat ja pyörremyrsky epätoivoon lempikoiransa kuoltua vaipuvan Katzonen huvilalla".