Skitsofrenia
Skitsofreniaa nähdään pääosin perinnöllisenä sairautena, vaikka geeniperimä selittää tähän päivään asti laajimman geenitutkimuksen mukaan 3,4 % skitsofrenian esiintyvyydestä. Nämä geenialueet eivät myöskään ole skitsofrenialle spesifejä, vaan altistavat myös muille häiriöille kuten depressiolle ja autismille. Nämä geenit ovat niin laajalle levinneet populaatiossa, että lähes jokaisen voidaan ajatella kantavan skitsofrenialle altistavia geenejä. Ajatus skitsofreniasta ensisijaisesti perinnöllisenä sairautena perustuu lähinnä kaksostutkimuksiin, joiden mukaan geenit selittävät keskimäärin 50 % skitsofrenian esiintyvyyden vaihtelusta.
Skitsofrenia
Todisteet välittäjäaineiden toimintahäiriöistä skitsofreniassa ja muissa psykoosisairauksista ovat lähinnä epäsuoria. Esimerkiksi skitsofrenian hoitoon yleisesti käytettyjä neuroleptejä hyödynnettiin sedatiiveina kirurgisten operaatioiden yhteydessä, kunnes huomattiin niiden sedatiivisen vaikutuksen olevan tehokas myös psykoosipotilaiden rauhoittamiseen. Niiden vaikutus dopamiinireseptoreihin huomattiin vasta myöhemmin. Dopamiinihypoteesiin liittyvät tutkimukset perustuvat aivokuvantamistutkimuksille ja skitsofreniapotilaiden aivojen post mortem -tutkimuksille sekä dopamiinin aineenvaihduntatuotteen HVA:n pitoisuuden mittaamiselle aivo-selkäydinnesteestä. Suurin osa aivokuvantamistutkimuksista ei ole kyennyt löytämään eroa skitsofreniapotilaiden aivojen dopaminergisen järjestelmän aktiivisuudessa tai dopamiinireseptorien tiheydessä suhteessa terveisiin koehenkilöihin, jos muut tekijät on otettu huomioon. Toisaalta on huomattu, että neuroleptit lisäävät aivojen dopamiinireseptorien tiheyttä, mikä selittää esimerkiksi joissakin post mortem -tutkimuksissa löydetyt poikkeavuudet skitsofreniapotilaiden dopamiinireseptorien tiheydessä. Myös eläintutkimuksissa on huomattu, että neuroleptit ovat yhteydessä suurempaan D2-reseptorien tiheyteen. Skitsofreniapotilaiden HVA-pitoisuus aivo-selkäydinnesteessä ei ole ole poikennut terveistä koehenkilöistä.