Howard Gardner
Gardner on kehittänyt moniälykkyysteorian, jossa älykkyyttä pidetään seitsemänä erilaisena itsenäisenä kykynä (1. kielellinen, 2. matemaattis-looginen, 3. musiikillinen, 4. avaruudellinen ja visuaalinen, 5. liikunnallinen, 6. intrapsyykkinen sekä 7. interpsyykkinen älykkyys), joihin kulttuuri vaikuttaa. Tärkeiksi nousevat ne kyvyt, jotka kulloisessakin kulttuurissa ovat tärkeitä ja hyödyllisiä. Myöhemmin Gardner lisäsi kyseiseen listaan vielä kahdeksannen älykkyyden lajin.
Monitoteutuvuus
Ajatus monitoteutuvuudesta on alun perin Hilary Putnamin 1960-luvulla kehittämä, ja suuntautui tuolloin vallalla ollutta tyyppi-identiteettiteoriaa vastaan. Jälkimmäisen mukaan henkiset tilat ovat suoraan tyyppi-identtisiä aivotilojen kanssa. Tämän seurauksena millään toisenkaltaisella olennolla, jolla on erilaiset aivot kuin meillä, ei voi olla samanlaisia henkisiä tiloja kuin meillä on. Putnamin lisäksi monitoteutuvuuteen perustuvia argumentteja on kehitellyt myös mm. Jerry Fodor.
Monitoteutuvuutta on kutsuttu 1900-luvun loppupuolen analyyttisen filosofian yhdeksi vaikutusvaltaisimmista argumenteista, muun muassa siksi, että tyyppi-identiteettiteorian on katsottu alkuperäisessä muodossaan kumoutuneen sen vuoksi. Tilalle Putnamin ja Fodorin monitoteutuvuusargumentit synnyttivät funktionalismina tunnetun teorian. Funktionalismin mukaan henkinen tila ei määrity sen mukaan, minkälainen fysikaalinen tila sen toteuttaa, vaan sen perusteella, minkälainen funktionaalinen eli toiminnallinen rooli sillä on siinä kognitiivisessa järjestelmässä, jonka osa se on.