Käärmeimuri
"Käärmeimuri" tarjoaa runsaasti aineksia dystooppiseen luentaan niin kielellisesti kuin sisällöllisesti. Teoksen yleistunnelma on arvaamattomine väkivallantekoineen kaoottinen ja painajaismainen, mitä vahvistaa Radovin tyylillisesti tempoileva ja räiskähtelevä kieli. Julmistakin teoista kirjoitetaan lyhyesti ja kliinisesti todeten, dynaamista toimintaa kuvataan hitaasti ja absurdin yksityiskohtaisesti, asiohin viitataan kasvottomalla, byrokraattisella käsitteistöllä ja kerrontaan pudotellaan silkan absurdeja ilmauksia. Tyylin ja sisällön ristiriitaisuus tekee teoksessa näkyväksi kielen roolin vallankäytön välineenä, mikä on dystopioille tyypillistä.
Jumalan moukari
Suomennoksen "Tähtivaeltaja"-lehdessä arvostelleen Toni Jerrmanin mielestä romaani ei lisää kaunokirjallisesti pinnalliseen novelliin mitään oleellista. Kerronta on köyhää. Tiede-esitelmien ohessa Clarke selostaa kuivakkaasti mielipiteitään tai väheksyy itseään ärsyttäviä aiheita antamatta perusteluja. Inhimillisiä henkilöhahmoja ei ole, eikä aineksiltaan sekalaisessa teoksessa ole yhtenäistä juonta tai jännitettä. Käännös ja tekstitoimitus on tehty huolimattomasti ja kansikuva ja typografia ovat onnettomia.