Suuri harppaus
Suuri harppaus () oli vuosina 1958–1960 Kiinan kansantasavallassa toteutettu taloudellinen ja sosiaalinen suunnitelma, jonka tavoitteena oli käyttää Kiinan suurta väkilukua maan muuttamiseksi pääosin maatalousvaltaisesta, talonpoikien hallitsemasta taloudesta nykyaikaiseksi ja teollistuneeksi kommunistiseksi yhteiskunnaksi. Mao Zedong perusti ohjelmansa tuotantovoimien teoriaan. Suuri harppaus nähdään nykyään sekä Kiinassa että sen ulkopuolella merkittävänä taloudellisena epäonnistumisena ja valtavana inhimillisenä katastrofina, sillä se aiheutti valtavan nälänhädän, jossa kuoli kymmeniä miljoonia ihmisiä.
Peking-ooppera
1900-luku merkitsi suuria muutoksia Kiinan yhteiskunnassa, kulttuurissa ja politiikassa. Tunnetuin Peking-oopperan näyttelijöistä oli Mei Lanfang (1894–1961), joka esitti etenkin "nandan"-rooleja. Mei toi mukanaan useita uudistuksia, joista esimerkkinä yksi oli yhteiskunnallisten aiheiden tuominen oopperaan. Esimerkiksi ooppera "Niehai bolan" (1914) kertoi prostituutiosta, sen näytelmä oli realistinen ja näyttelijät käyttivät ajanmukaisia asuja. Uudistusten merkittävä ajaja oli myös Kiinan kommunistinen puolue. Mao Zedong antoi toukokuussa 1942 julistuksen, jonka mukaan kaiken taiteen piti toimia vallankumouksen propagandana. Tämä ei tarkoittanut suoraan perinteisen oopperan lakkauttamista, vaan vanhojen näytelmien muovaamista uudestaan vallankumousaatteellisiksi, esimerkiksi esittämällä yläluokka näytelmissä pahana ja sitä vastaan taistelevat kapinalliset hyvinä. Kiinan kansantasavallassa suuri osa perinteisistä oopperoista kuitenkin kiellettiin tai niiden esittäminen yksinkertaisesti lopetettiin. Kulttuurivallankumouksen aikana (1966–1976) perinteisiä aiheita käsittelevät oopperat kiellettiin kokonaan ja niiden tilalle tuotiin pääasiassa Peking-ooppera edustavia vallankumouksellisia oopperoita. Näitä leimasivat voimakas propaganda ja esimerkiksi länsimaalaiset soittimet sankarillisen tunnelman aikaansaamiseksi.