Viipurin taistelu (1944)
Neuvostoliiton aloitettua Kannaksen suurhyökkäyksen 9. kesäkuuta 1944, Viipuri evakuoitiin siviiliväestöstä ja sen puolustuksesta vastasi kaupunkiin 18.–19. kesäkuuta siirretty eversti Armas Kempin komentama 20. prikaati, jonka rungon muodosti entinen Jalkaväkirykmentti 22. Se oli kuitenkin huonosti varusteltu, eikä prikaatilla ollut valmiuksia asutuskeskustaisteluun. Ampumatarvikkeita ja panssarintorjunta-aseita oli vähän, myöskään viestiyhteyksiä ei ollut saatu kuntoon neuvostojoukkojen hyökätessä kaupunkiin. 20. prikaatin rivivahvuus oli taistelupäivän aamuna 5 133. Suomalaisjoukkoja vastassa oli arviolta 40 000 neuvostoliittolaista, jotka koostuivat kuuden eri divisioonan joukoista. Mukana oli 21. ja 23. armeijaan kuuluneet kaksi panssariprikaatia, kolme erillistä panssarirykmenttiä sekä kaksi rynnäkkötykkirykmenttiä,
Antti Niilonpoika
Antti Niilonpoika eli Anders Nilsson Sabelfana (k. 1580) oli Talin herra. Hän oli Kivennavan vouti ja teki 1554 partioretken Venäjän puolelle, ja siksi häntä pidettiin vastuullisena seuraavana vuonna syttyneeseen sotaan. Vuonna 1563 hän oli Eerik XIV:n sotapäällikkö tämän sotiessa Juhana-herttuaa vastaan. Hän sai aatelisarvon ja käytti sen jälkeen ajoittain nimeä Sabel tai Sabelfana vaakunansa mukaisesti. Hän sai nimityksen Viipurin linnanisännäksi 1566 ja rakennutti savivarustuksen kaupunginosan ympärille.