Totuus ja oikeus
Totuus ja oikeus on virolaisen A. H. Tammsaaren vuosina 1926–1933 julkaisema viisiosainen romaanisarja, jota pidetään yhtenä tärkeimmistä virolaisen kirjallisuuden klassikoista. Se on virolaisten perusteksti, jonka tapahtumat ja henkilöt on tunnettava. Sarjan osat ovat "Maan lupaus" (1926), "Koulutie" (1929), "Surmatulet" (1931), "Kuolemantanssi" (1932) ja "Kotiinpaluu" (1933). Tammsaare itse kuvaili, että "Totuuden ja oikeuden" ensimmäinen osa kuvaa ihmisen kamppailua maan, toinen osa Jumalan, kolmas osa yhteiskunnan, neljäs oman itsen ja elämänonnen hankinnan kanssa, viides ja viimeinen alistumista. Tammsaare tähdensi, että romaanisarja yrittää tavoittaa ihmiskunnan yleisen kehitystarinan.
Realismi (kirjallisuus)
Leo Tolstoin (1828–1910) ensimmäinen mestariteos oli "Sota ja rauha" (1869), jossa ei ylistetä suuria johtohahmoja, vaan Venäjän kansaa. Samaa moralismia ja kriittistä suhtautumista yläluokan elämään näkyy myös Tolstoi romaanissa "Anna Karenina" (1877). "Sodan ja rauhan" tavoin se pyrkii osoittamaan yksinkertaisen maalaiselämän arvon. Tolstoi kehitti realistista kerrontaa ja oli romaanin rakenteen mestari – "Sodassa ja rauhassa" on 539 eri henkilöä.
Fjodor Dostojevski (1821–1881) sai mainetta kirjoittamalla vuonna 1846 romaanit "Köyhää väkeä" ja "Kaksoisolento". Hän kuvasi nerokkaasti ihmissielun syvyyksiä ja osoitti samalla, että romaani voi olla filosofisen keskustelun väline kadottamatta jäntevyyttään ja havainnollisuuttaan. Dostojevskin romaaneita hallitsee kahden vastakkaisen ihmistyypin välille syntyvä jännite. Dostojevski tuomittiin kuolemaan vallankumouksellisesta juonittelusta hänen liityttyään sosialistismieliseen seuraan, mutta rangaistus lieveni myöhemmin kuritushuonetuomioksi. Siitä lähtien hänen runoutensa aiheina olivat ihmisten turmellus ja marttyyrius. Dostojevskin runot liikkuvat vapauden, syyllisyyden, pahuuden ja vastuun ikuisten kysymysten parissa. Hänen ensimmäinen tunnettu mestariteoksensa on "Rikos ja rangaistus" (1867). Muita hänen kuuluisia teoksiaan ovat "Idiootti" (1868) ja keskeneräiseksi jäänyt "Karamazovin veljekset" (1880).