Napoleon I
Napoléon Bonaparte (alkujaan "Napoleone di Buonaparte", 15. elokuuta 1769 Ajaccio, Korsika – 5. toukokuuta 1821 Longwood, Saint Helena) oli Ranskan ensimmäinen konsuli vuodesta 1799 alkaen ja Ranskan keisari Napoleon I vuosina 1804–1814 ja 1815. Uransa huipulla hän valloitti ja hallitsi laajoja osia Länsi- ja Keski-Eurooppaa. Tällöin hänen valtakuntansa oli kooltaan, armeijaltaan ja väkiluvultaan Euroopan suurin sitten Rooman valtakunnan. Hänet vangittiin hävityn Waterloon taistelun jälkeen vuonna 1815 ja karkotettiin Saint Helenan saarelle.
Ludvig XIX
Ranskan suuren vallankumouksen jälkeen Angoulême asui vuosia maanpaossa isänsä kanssa. Vuonna 1799 hän nai serkkunsa Marie-Thérèse Charlotten, joka oli kuningas Ludvig XVI:n ja Marie Antoinetten tytär. Hän asui pitkään Puolassa ja Englannissa, kunnes palasi Ranskaan vuonna 1814 restauraation alkaessa. Napoleonin palatessa vielä kerran valtaan (Satapäiväinen keisarikunta) Angoulême johti rojalistien joukkoja eteläisessä Rhônen laaksossa, mutta ei saanut Napoleonia pysäytettyä. Napoleonin kukistumisen jälkeen hän palveli sotilaana setäänsä kuningas Ludvig XVIII:ta ja johti 1823 ranskalaisia joukkoja, jotka auttoivat Bourbon-sukuista Espanjan kuningas Ferdinand VII:tä kapinan kukistamisessa. Isänsä hallitessa vuosina 1824–1830 Angoulême oli kruununprinssinä.