Kreikkalainen mytologia
Myyttien avulla pyrittiin muun muassa selittämään erilaisia ilmiöitä, tapahtumia ja tapoja, joilla ei näyttänyt olevan luonnollista selitystä. Monilla kreikkalaisilla myyteillä oli yhteyksiä Lähi-idän vanhojen kulttuurien myytteihin. Osalla myyteistä on mahdollisesti jonkinlainen historiallinen pohja ja niitä voidaan pitää suullisessa muodossa kerrottuna historiana ennen historiankirjoitusta, mutta monilla myyteillä ei ole yhteyttä historiallisiin tapahtumiin. Kreikkalaisen mytologian ja todellisuuden suhteen selvittäminen on jokseenkin mahdotonta, koska tosi ja taru kietoutuvat niissä usein yhteen. Troijaa pidettiin pitkään taruna, kunnes Heinrich Schliemann löysi kaupungin rauniot 1870. Aleksanteri Suuren sanottiin olleen Zeuksen poika. Olympos-vuorelle kiivettiin ensimmäisen kerran vasta vuonna 1913. Edes kirjailija Homeroksen olemassaolosta tai roolista hänen nimellään kulkevien teosten synnyssä ei olla yksimielisiä.
Antiikin Kreikan uskonto
Selvimmin mykeneläisistä teksteistä voidaan tunnistaa Zeus ("di-we", "di-wo"), Hera ("e-ra") ja Poseidon ("po-se-da-o", "po-se-da-wo-ne"). Tunnistettavissa vaikuttavat olevan myös muun muassa myöhempi Apollonin nimitys Paian ("pa-ja-wo-ne"), Ares ("a-re") eli Enyalios ("e-nu-wa-ri-jo"), Artemis ("a-te-mi-to", "a-ti-mi-te"), Athene eli Athena ("a-ta-na"), Dionysos ("di-wo-nu-so"), Eileithyia eli Eleuthia ("e-re-u-ti-ja") sekä Hermes tai Hermes Areias ("e-ma-*25 a-re-ja"). Vaikka teksteissä esiintyy tuttuja nimiä, ne eivät kuitenkaan kerro siitä, oliko näillä jumalilla sama tehtävä kuin myöhemmin. Jotkut tutkijat ovat katsoneet, että erityisesti kreikkalaisen mytologian vahvat naisjumaluudet, kuten Hera ja Artemis, olisivat peräisin jo minolaisesta uskonnosta.