Myanmar
Maa itsenäistyi 1948 nimellä "Burman liitto", mutta kansallismieliset kilpailijat murhasivat kansallissankariksi nousseen Aung Sanin kuten suuren osan hänen hallitustaankin jo ennen itsenäistymistä. Japanilaisten aikana hallinnut Ba Maw pyysi entistä ulkoministeriä U Nuta maan johtoon.
Kolmas anglo–burmalainen sota
Burmaa hallinnut Konbaungin dynastia oli käynyt ensimmäinen anglo–burmalaisen sodan Intian niemimaata hallinnutta Yhdistynyttä kuningaskuntaa vastaan vuosina 1852–1853. Sota oli päättynyt prinssi Mindonin syöstyä aikaisemman hallitsijan vallasta. Briteille oli menetetty maan eteläosien Pegun maakunnan hallinta, vaikkakaan lopullista rauhansopimusta ei ollut allekirjoitettu. Mindonin valtakunta käsitti sodan jälkeen edelleen Iravadi-joen laakson pohjoisosat. Mindon pyrki vastaamaan ulkovaltojen muodostamaan uhkaan uudistamalla valtakuntaansa esimerkiksi Siamin kuningas Mongkutin tapaan. Uutta pääkaupunkia Mandalayta oli alettu rakentamaan vuonna 1856 ja sen lähistölle perustettiin esimerkiksi teräs- ja aseteollisuutta. Maahan kutsuttiin teknikkoja ranskasta ja italiasta, minkä lisäksi burmalaisia lähetystöjä matkusti länsimaihin uuden teknologian tuomiseksi Burmaan. Vuonna 1871 burmalainen lähetystö oli vieraillut myös Englannissa, joskin lähetystön saavutukset jäivät pieniksi. Mindonin seuraaja oli hänen vuonna 1878 valtaan noussut poikansa Thibaw. Thibaw oli isäänsä huomattavasti heikompi hallitsija, jonka virkakoneisto kärsi esimerkiksi laajamittaisesta korruptiosta. Samalla ranskalaiset alkoivat yhä enenevissä määrin sekaantua Burman asioihin. Ranskalaiset saivat esimerkiksi sopimuksen rautatien rakentamisesta Manadalaysta kohti Intian rajaa. Britit olivat aluksi tyytyneet vastaamaan ranskalaisten toimintaan Indokiinan suunnalla, mutta heidän toimintaansa Burmassa alettiin pitää uhkana. Ranskalaisten pelättiin esimerkiksi toimittavan burmalaisille nykyaikaisia tykkejä ja muuta aseistusta.