Film noir
Film noir liitettiin alun perin vain amerikkalaistuotantoihin, mutta termiä käytetään nykyään kuvaamaan myös muissa maissa tehtyjä elokuvia. Lukuisat elokuvat 1960-luvulta alkaen sisältävät piirteitä klassisen kauden film noirista; näitä teoksia kutsutaan usein neo-noiriksi ("uus-noir"). Noirin usein toistuvat elementit ovat synnyttäneet parodioita 1940-luvun puolivälistä asti.
Umberto Barbaro
Barbaro oli ideologialtaan marksilainen kulttuurivaikuttaja, joka oli tutustunut Béla Balázsin, Rudolf Arnheimin ja Vsevolod Pudovkinin teorioihin ja teki niitä tunnetuiksi Italiassa. 1920-luvun lopulla hän liittyi Alessandro Blasettin perustaman "Cinematografo"-elokuvalehden kirjoittajaryhmään ja työskenteli heidän kanssaan 1930-luvun alussa Cines-studiolla. Barbaron ohjaamissa dokumenttielokuvissa "Una giornata nel cantiere di Monfalcone" (”Päivä Monfalconen telakalla”, 1932) ja "Cantieri dell’Adriatico" (”Adrianmeren telakat”, 1932) on havaittavissa voimakasta neuvostoelokuvan ja Sergei Eisensteinin vaikutusta. Hänen ainoa näytelmäelokuvansa on "L’ultima nemica" (”Viimeinen vihollinen”, 1937). Hän laati myös käsikirjoituksen Goffredo Alessandrinin komediaan "Seconda B" (”Toinen B”, 1934). Barbaro käytti ensimmäisenä sanaa "neorealismi", jolla hän vuonna 1928 kuvasi neuvostoliittolaista kirjallisuutta ja elokuvaa.