Färsaaret
Färsaarilla asui heinäkuussa 2017 50 250 ihmistä, joista noin 42 prosenttia pääkaupungissa Tórshavnissa. Pääosa asukkaista on skandinaavista ja anglosaksista alkuperää olevia, fääriä puhuvia färingejä. Monet asukkaista muuttavat opiskelemaan ulkomaille, sillä jatko-opiskelumahdollisuudet ovat muuten rajalliset. Vaikka saarilla on pitkät balladi- ja tanssiperinteet, moderni kirjallisuus ja taide kehittyivät vasta 1900-luvulla. Färsaarten kansallisurheilulaji on soutu, joka on osa saarten kulttuurihistoriaa. Färsaaret on saanut negatiivista julkisuutta vuotuisen valaanpyyntiperinteensä (Grindadráp) vuoksi, jossa satoja pallopäävalaita ajetaan rantaan kyläläisten tapettavaksi.
Färingit
Färsaaret asutettiin Norjasta käsin 800-luvun alkupuolella ja kristinusko saapui alueelle samalla kun saaret liitettiin Norjan kuningaskuntaan 1000-luvulla. Uskonpuhdistus vuosien 1535-1540 välillä tapahtui rauhallisesti ja sen aikana Tanska-Norjan kuningas takavarikoi katolilaisen kirkon omistamat maat, joille muodostettiin torpparitiloja. 1600-luvulla saaria alettiin hallita Norjan Bergenin kaupungin sijaan Tanskan Kööpenhaminasta käsin. Vuonna 1816 Färsaarista tuli Tanskan maakunta eli "amt". Vuonna 1816 saarten vanha parlamentti eli Løgting lakkautettiin. Se perustettiin uudestaan neuvoa antavana elimenä 1852 ja lopulta se sai myös lainsäädännöllistä valtaa. Saarten kauppa vapautettiin tanskalaisesta monopolista vuonna 1856 ja tämä johti kalateollisuuden kasvuun, sekä paikallisen älymystön ja keskiluokan syntyyn. Kansallisuusaate sai laajaa kannatusta 1890-luvulla ja sen myötä syntyi myös paikallinen separatistinen liike. Toisen maailmansodan aikana Yhdistynyt kuningaskunta miehitti saaret ja sodan jälkeen saarille myönnettiin itsehallinto Tanskan alaisuudessa.