Kansallisen Kokoomuksen historia
Kansallisen Kokoomuksen historia alkaa puolueen perustamisella 9. joulukuuta 1918, kun suomettarelaiset ja ne nuorsuomalaiset jotka olivat kannattaneet vielä lokakuussa 1918 saksalaisen kuninkaan valitsemista Suomen valtionpäämieheksi perustivat puolueen. Heidän tavoitteenaan oli tehdä Suomesta monarkia ja samalla lujittaa esivaltaa. Hanke saksalaisen kuninkaan saamiseksi oli kuitenkin menettänyt merkityksensä Saksan hävittyä ensimmäisen maailmansodan kuukautta aikaisemmin marraskuussa 1918, jonka seurauksena saksalaissuuntausta kannattanut valtionhoitaja P. E. Svinhufvud joutui eroamaan. Hänen tilalleen valtionhoitajaksi tuli entente-mielinen Carl Gustaf Emil Mannerheim, joka edisti Suomen suhteita maailmansodan voittaneisiin puoliin, jotka suorittivat interventiota Neuvosto-Venäjää vastaan myös Itä-Karjalassa ja Pohjoisella jäämerellä.
Thaimaan kommunistinen puolue
Kommunistinen liike Thaimaassa alkoi kerätä kannattajia 1920-luvun loppupuolella aluksi lähinnä taloudellisesti ja poliittisesti huonommassa asemassa olevien etnisten vähemmistöjen parista. Thaimaan kommunistinen puolue perustettiin vuonna 1942 useiden pienempien ryhmittymien yhteenliittymänä, joita johtivat pääasiassa Thaimaan kiinalaiset. Sen pääasiallinen toiminta-alue oli hmongien asuttamat alueet Pohjois-Thaimaassa, laoiden alueet koillisessa ja osissa muslimien asuttamaa etelää. Etelässä toimivat sinne paenneet entiset Malaijan kommunistisen liikkeen vaikuttajat, joilla oli aseellista voimaa. Isanissa alkoivat vaikuttaa puolestaan Laosista ja Vietnamista tulleet kommunistit.