Kivikausi
Kivikausi jaotellaan Euraasiassa kolmeen ajallisesti toisiaan seuraavaan aikakauteen: paleoliittiseen, mesoliittiseen ja neoliittiseen kauteen . Kausien ajalliset siirtymäkohdat vaihtelevat alueittain. Yleisesti paleoliittinen kausi käsittää ajan ennen jääkauden loppua noin 12 000 vuotta sitten. Mesoliittinen kausi on jääkauden jälkeisen kivikauden alkuvaihe, jolloin elettiin vielä metsästäjä-keräilijä-kulttuurissa. Neoliittinen kausi alkaa maanviljelyn omaksumisesta jatkuen pronssikauteen. Pohjois-Euroopassa myös metsästäjä-keräilijä-kulttuuri voidaan lukea neoliittiseksi tai "subneoliittiseksi", jos se on ottanut käyttöönsä keramiikan.
Neoliittinen Lähi-itä
Jääkauden aikoihin oli etelässä vain hieman nykyistä viileämpää. Lähi-idän aavikot ja muut alueet olivat tänä kylmänä kautena nykyistä suurempia. Niillä alueilla joilla oli jääkauden ajan suurriistaa, oli alueen myöhäispaleoliittinen metsästyskulttuuri. Luultavasti jo tällöin kerättiin syötäväksi kelpaavia pienijyväisiä kasveja ravinnoksi. Jääkauden loppupuolella ilmasto alkoi muuttua. Tämä muutti kasvillisuutta. Kasveja syövää suurriistaa alkoi kuolla sen takia sukupuuttoon. Ihmiset alkoivat tämän takia entistä enemmän metsästää pienriistaa, muun muassa gaselleja. Lisäksi he lisäsivät villiviljan, etanoiden ja muiden luonnon antimien keruuta. Niinpä muuttuneisiin oloihin sopeutunut niin sanottu epipaleoliittinen kausi alkoi kalibroitua 16000 eaa. Keräily kehittyi pian tehostetuksi, merkittäväksi elinkeinoksi. Tältä ajalta on löydetty myös jauhinkiviä ja piikivisirppejä tehtiin jo 13000 eaa.
Myöhemmälle neoliittikaudelle tyypillinen kiven kiillottaminen keksittiin jo Kebaran kulttuurin aikoihin tai aiemmin.