Richard Wagner
Wagnerin mestariteoksia ovat hänen myöhäiskauden oopperansa, jotka veivät koko taidesuunnan kehitystä eteenpäin. Jotkut pitävät "Tristan ja Isoldea" (1857–59) Wagnerin suurimpana yksittäisenä oopperana. "Nürnbergin mestarilaulajat" (1861–67) on Wagnerin ainoa komedia (lukuun ottamatta unohdettua "Liebesverbotia"). "Nibelungin sormus" -tetralogia (1852–74) on neljän oopperan germaaniseen mytologiaan perustuva teossarja. Sen säveltäminen vei 26 vuotta, ja esitykset kestävät yhteensä noin 15 tuntia. Sormussarjaa on kutsuttu musiikinhistorian kunnianhimoisimmaksi hankkeeksi. Wagnerin viimeinen ooppera "Parsifal" (1877-1882), joka tehtiin Bayreuthin avajaisia silmällä pitäen, on syvämietteinen ja uskonnollissävytteinen Graalin maljan legendaan perustuva työ.
Hugo Wolf
Hugo Wolfin tunnetuimpia sävellyksiä ovat laulusarjat "Mörike Liederbuch" (53 laulua Eduard Möriken runoihin, 1888), "Kellerlieder" (kuusi laulua, 1888), "Goethe Liederbuch" (37 laulua Johann Wolfgang von Goethen runoihin, 1889), "Alte Weisen" (kuusi laulua, 1890), "Spanisches Liederbuch" (44 laulua, 1890) ja "Italienisches Liederbuch" (1. osa 1891, 2. osa 1896, yhteensä 49 laulua) sekä "Italialainen serenadi" jousiorkesterille (1894). Lisäksi Wolf sävelsi mm. kaksi oopperaa, sinfonisen runon "Penthesilea" (1883) ja musiikin Henrik Ibsenin näytelmään "Päiväkummun pidot" (1891).