Heinola
Heinola on perustettu vuonna 1776 Kymenkartanon läänin maaherran residenssiksi eli asuinpaikaksi. Heinola oli Kymenkartanon läänin keskus. Kaupunkioikeudet se sai vuonna 1839 maaherran muutettua Mikkeliin. Heinola kuului Mikkelin lääniin vuoden 1997 läänijako­uudistukseen saakka, ja vuosina 1997–2009 se kuului Etelä-Suomen lääniin.
Heinolan museot
Lääninkivalteri Aschanin talon ympäristö kertoo 1700-luvun lopun kaupunkitalomiljööstä ja Heinolan perustamisajasta. Talo valmistui 1780-luvun alussa Kymenkartanon läänin lääninkivalterin (poliisimestarin) perheen kodiksi. Mansardi- eli taitekattoisessa rakennuksessa on ollut alkuaan punamullalla sivelty pystyvuorilaudoitus ja ikkunaluukuilla varustetut 16- tai 4-ruutuiset ikkunat. Nykyinen keltamullattu vaakavuorilaudoitus sekä kuusiruutuiset ikkunat ovat peräisin 1840-luvun korjauksesta, joka on ollut talon viimeinen suuri korjaus. Silloin uusi rakennusjärjestys kielsi yhtä kerrosta korkeammat puutalot samoin kuin tulisijalla varustetut ullakkohuoneet. Samoin kiellettiin taite- eli mansardikatot. Tämän määräyksen mukaan talon taitekatto muutettiin satulakatoksi (harjakatto). Entisöinnin yhteydessä 1980-luvulla taitekatto palautettiin.
Talo edustaa monin tavoin 1700-luvun Heinolalle tyypillistä rakennusta, jossa on ns. karoliininen pohjakaava: keskellä on sali, sivuilla kaksi huonetta molemmin puolin ja salin edessä eteinen. Ullakkokerroksen molemmissa päissä on kamari. Rakennuksen sisäpuoli on säilynyt lähes kokonaan 1700-luvun asussa lukuun ottamatta keittiötä ja eteistä. Huoneissa on kustavilaiset paperitapetit sekä marmoroidut rintapaneelit. Ovet ovat kolmepeilistä rokokootyyppiä, katot ja lattiat alkuperäiset.
Lääninkivalterin talo on Suomessa harvinainen sisämaan 1700-luvun kaupunkitalo. Sisustuksineen, ulkorakennuksineen ja puutarhoineen se kertoo nykypäivän ihmisille asumisesta ja elämisestä 1700-luvun Heinolassa.