Temppeli (mormonismi)
1839 myöhempien aikojen pyhät alkoivat rakentaa "uutta Siionin kaupunkia" Illinoisin Nauvoohon. Kaupunkiin rakennettavasta temppelistä oli määrä tulla entistäkin laajempi ja suurenmoisempi rakennus. Rakennuksen peruskivi muurattiin 6. huhtikuuta 1841. Tämä temppeli oli määrä varustaa tällä välin kehitettyjä pyhiä toimituksia, kuten endaumenttia ja sijaiskasteita varten. Temppelin rakennustyöt jatkuivat, vaikka vaino kirkon jäseniä kohtaan kiihtyikin. Edes profeetta Joseph Smithin murha 27. kesäkuuta 1844 ei pysäyttänyt rakennustöitä. Temppelin valmistuneessa kellarikerroksessa alettiin suorittaa kasteita kuolleiden puolesta kesällä 1845, ja talvella 1845–1846 temppelin valmistuneissa osissa toimitettiin ensimmäiset endaumentit. Vaikka suurin osa mormoneista oli paennut Illinoisista, temppeli vihittiin käyttöön 30. huhtikuuta ja 1. toukokuuta 1846 pidetyissä toimituksissa. Pian tämän jälkeen mormonit karkotettiin Illinoisista, ja kiihtynyt väkijoukko häpäisi temppelin ja turmeli sitä. Osittain tuhoutuneeseen rakennukseen aiottiin perustaa koulu, mutta 1848 tuhopolttaja sytytti rakennuksen tuleen, ja myöhemmin tornado tuhosi rakennuksen perin pohjin. 1999 MAP-kirkko ilmoitti rakentavansa Nauvoon temppelin uudelleen, ja 27. kesäkuuta 2002 MAP-kirkon presidentti Gordon B. Hinckley vihki käyttöön entiselle paikalleen uudelleen rakennetun Nauvoon temppelin. Temppeli on ulkoisesti edellisen kopio, mutta sen sisätilat on osittain järjestetty uudelleen.
Nauvoo
Vuonna 1849 Nauvoon rakennuksineen osti ranskalainen utopiasosialisti Étienne Cabet ja hänen ikarialaisina tunnettu kannattajajoukkonsa, jotka perustivat sinne Cabet’n kirjoituksiin perustuneen Icaria-nimisen ihanneyhteisön. Yhteisön toiminta pohjautui sen jäsenien hyväksymään peruskirjaan, jonka esikuvana oli Cabet’n romaanissa "Voyage en Icarie" kuvattu kuvitteellinen yhdyskunta. Icariassa oli käytössä yhteisomistus yksityisen omaisuuden sijasta ja työt keskitettiin yhteisiin työpajoihin. Lapset kasvatettiin nelivuotiaista alkaen kodin ulkopuolella ja se saivat vierailla vanhempiensa luona vain sunnuntaisin, jotta he samaistuisivat koko yhteisöön oman perheensä sijasta. Päätökset tehtiin kerran viikossa yhteiskokouksessa, jossa äänivaltaisia olivat sekä miehet että naiset. Yhteisön puheenjohtaja sekä taloudesta, maanviljelystä, tuotannosta ja koulutuksesta vastanneet neljä virkailijaa valittiin vaalilla kerran vuodessa. Kokous hyväksyi äänestyksellä yhteisöön uusiksi jäseniksi pyrkivät, kun nämä olivat asuneet Icariassa vähintään neljä kuukautta ja maksaneet 80 dollarin jäsenmaksun. Icarian yhteisö hajosi jo muutaman vuoden kuluttua, kun enemmistö jäsenistä kyllästyi Cabet’n itsevaltaisuuteen, ja hän lähti pois vieden mukanaan uskollisimmat tukijansa.