Aleksandr Kerenski
Aleksandr Fjodorovitš Kerenski (, 4. toukokuuta 1881, Simbirsk – 11. kesäkuuta 1970, New York) oli venäläinen poliitikko, sosialistivallankumouksellinen ja Venäjän keisarivallan kaataneen helmikuun vallankumouksen jälkeisen väliaikaisen hallituksen voimahahmo ja pääministeri, viimein diktaattorin oikeuksin.
Kornilovin kapina
Syyskuun 8. päivänä Kerenski keskusteli tilanteesta Kornilovin kanssa sähkösanomien välityksellä, jonka jälkeen hän vangitutti yliprokuraattori Lvovin ja vaati hallitukselta rajoittamattomia valtuuksia kapinallisia vastaan toimimiseen. Valtuudet saatuaan Kerenski erotti vuorokautta myöhemmin Kornilovin armeijan ylipäällikön tehtävistä. Kriisi kuitenkin syveni seuraavana päivänä, kun rintamien ja armeijoiden komentajat ilmoittivat tukevansa Kornilovia. Tämän jälkeen Kerenski pyysi tukea bolševikien ja muiden vasemmistolaisten muodostamalta Petrogradin neuvostolta. Nämä saivat oman punakaartinsa vahvistukseksi apujoukkoja Kronstadtin linnoituksesta, josta Pietariin purjehti 11. syyskuuta noin 3 000 neuvostolle uskollista matruusia. Kenraali Krymovin joukkojen pyrkiessä kohti kaupungin keskustaa, punakaartien rautatietyöläiset puolestaan pysäyttivät sotilaskuljetusjunia ja paikalla olleet agitaattorit saivat joukkojen keskuudessa aikaan kieltäytymisiä ja karkaamisia. Myös tietoliikenneyhteydet katkaistiin, joten yksiköt eivät enää olleet komentajiensa hallinnassa. Asevoimien uudeksi ylipäälliköksi nimitettiin 12. syyskuuta Kerenski, jonka jälkeen kapinajohtajat pidätettiin ja kenraali Krymov ampui itsensä. Jo aiemmin vangitun Kornilovin antaman selityksen mukaan hänen tarkoituksenaan oli vain avata uusi rintama Pietariin saksalaisten mahdollisen hyökkäyksen torjumiseksi, kuten esikunnassa oli jo keväällä suunniteltu.