Film noir
Film noir liitettiin alun perin vain amerikkalaistuotantoihin, mutta termiä käytetään nykyään kuvaamaan myös muissa maissa tehtyjä elokuvia. Lukuisat elokuvat 1960-luvulta alkaen sisältävät piirteitä klassisen kauden film noirista; näitä teoksia kutsutaan usein neo-noiriksi ("uus-noir"). Noirin usein toistuvat elementit ovat synnyttäneet parodioita 1940-luvun puolivälistä asti.
Neorealismi
Neorealismin elokuvat olivat yhteiskuntakriittisiä, ja niiden aihepiiri liikkui sodassa ja ihmisen arjessa. Merkittävimpiä suuntauksen ohjaajia olivat Luchino Visconti, Roberto Rossellini ja Vittorio de Sica. Käsikirjoittajista merkittävin oli Cesare Zavattini. Sanaa ”neorealismi” on käyttänyt jo vuonna 1928 Umberto Barbaro neuvostoliittolaisen elokuvan ja kirjallisuuden luonnehdinnassa. Italiassa ensimmäinen neorealistisena pidettävä elokuva oli Viscontin "Ossessione" (1943, "Riivaajat"), joka sai Benito Mussolinin hermostumaan. Fasistit tuhosivat sen negatiivit, mutta Viscontilla oli kopio.