Tammiarkkuhauta
Tutkimusten tässä vaiheessa, jossa tammiarkkujen puunrunkojen vuosirenkaita on tutkittu noin 30 arkusta, ovat säilyneet tammiarkkuhautaukset tehty 1400–1200 eaa. Polttohautauksen yleistyessä vähenivät samalla tammiarkkuhautaukset kunnes ne lopuksi loppuivat kokonaan. Vaikka traditio olikin Tanskassa ja Etelä-Ruotsissa yleinen, eivät tammiarkut ja vainajat säilyneet hyvinä nykypäiviin asti. Ne lahosivat ja maatuivat kymmenissä vuosissa jäljettömiin. Etelä-Jyllanti ja Tanskan suurilla saarilla olivat olosuhteet lyhyen aikaa suotuisat säilymiselle. Vainajan haudanneen yhteisön on pitänyt alkajaiseksi peittää vainaja melko pian ilmatiiviiseen hautakumpuun, jotta hajoamisreaktiot olisivat pysähtyneet. Myös riittävän suuri hautakumpu on selvästi eduksi säilymiselle. Nämäkään vaatimukset eivät auttaneet kovin pitkälle ja hautaukset ovatkin 3 400 vuotta vanhoja. Hauta tuli peittää ruoho- tai kanervaturpeilla niin, että niistä muodostui tiivis kerros arkun ympärille ja päälle. Turpeessa tuli olla moreenimaata, jossa oli korkeat rauta- ja mangaanipitoisuudet.
Olympiatammi
Suomi saavutti Berliinin olympialaisissä yhteensa kahdeksan kultamitalia, kun mukaan lasketaan myös Urho Karhumäen taidelajien voitto. Tunnetuin suomalaisten tammista on nyrkkeilijä Sten Suvion saama puu. Se istutettiin vuonna 1937 yhdessä voimistelija Ale Saarvalan tammen kanssa Viipurin keskusurheilukentän pääportin läheisyyteen, josta molemmat siirrettiin jatkosodan perääntymisvaiheessa 1944 Joutsenoon. Nykyään Suvion tammi on Martikanpellon koulun pihamaalla, jossa vuonna 2011 hänen syntymänsä 100-vuotisjuhlan yhteydessä paljastettiin muistolaatta. Ale Saarvalan tammen nykyinen sijainti ei ole selvillä. Tunnettu on myös painija Lauri Koskelan muistolaatalla varustettu tammi, joka vuodesta 1939 lähtien on kasvanut Lapuan kaupungintalon puistossa.