Marie Curie
Uransa aikana Marie Curie löysi aviomiehensä Pierre Curien kanssa kaksi radioaktiivista alkuainetta: poloniumin ja radiumin. Lisäksi hän havaitsi toriumin olevan radioaktiivista. Pierre ja Marie Curie saivat jaetun Nobelin fysiikanpalkinnon vuonna 1903 – Curiet saivat sen radioaktiivisuuden tutkimuksesta ja Henri Becquerel radioaktiivisuuden löytämisestä. Marie Curie sai uransa aikana toisenkin Nobelin, vuonna 1911 Nobelin kemianpalkinnon, koska oli onnistunut ensimmäisenä eristämään puhdasta radiumia ja oli löytänyt kaksi uutta alkuainetta. Ensimmäisen maailmansodan jälkeen Curie omistautui lähes yksinomaan röntgenkuvausmenetelmien kehittämiseen.
Sykliini
Leland H. Hartwell, Tim Hunt ja Paul M. Nurse saivat vuoden 2001 lääketieteen Nobel-palkinnon löydettyään sykliinit ja sykliineistä riippuvaiset kinaasit, jotka ovat keskeisiä molekyylejä solusyklin säätelyssä.
Sykliinit säätelevät solusykliä kiinnittymällä sykliineistä riippuvaisiin kinaaseihin (Cdk, "eng Cyclin dependent kinase"), jolloin nämä kinaasit aktivoituvat. Toimiakseen sykliini-Cdk-kompleksin on oltava oikeasta kohdasta fosforyloitunut. Tietyt sykliini-Cdk-kompleksit esiintyvät tietyissä solusyklin vaiheissa. Kun sykliini-Cdk-kompleksit ovat vieneet solun seuraavaan solusyklin vaiheeseen, sykliinit tuhotaan. Tuhoaminen tapahtuu liittämällä sykliiniin ubikitiiniä, joka ohjaa proteiineja tuhottaviksi proteosomeihin. Myös sykliinien tuhoaminen on olennaista solusyklin kannalta. Esimerkiksi M-sykliineihin kuuluvat sykliinit huolehtivat Cdk:n kanssa, että kromosomit kiinnittyvät tumasukkulaan. Kun M-sykliinit hajotetaan, alkaa anafaasi, jossa sisarkromatidit erkanevat toisistaan. Sykliini-Cdk inaktivoidaan tuhoamalla nimenomaan sykliini, Cdk:ta sen sijaan ei tuhota.