Suomen Kommunistinen Puolue
SKP perustettiin elokuussa 1918 Moskovassa nimellä "Suomalainen Kommunistinen Puolue" ja nimi muutettiin 1920. Puolueen perustajat olivat lähinnä Venäjälle Suomen sisällissodan jälkeen paenneita punaisia ja heidän poliittisen hallintonsa kansanvaltuuskunnan jäseniä, joista monet olivat toimineet aiemmin SDP:n johtotehtävissä. SKP:n perustavaan kokoukseen osallistui 23 eli hieman yli puolet sosialidemokraattisen eduskuntaryhmän vangitsemiselta ja/tai teloituksilta välttyneistä jäsenistä, joiden edustajantoimi oli katsottu lakanneeksi 16. toukokuuta 1918. SKP oli perustamisestaan lähtien kielletty Suomessa, ja monet sen johtajista oleskelivat suurelta osin Neuvostoliitossa. SKP kuitenkin rakensi 1920-luvun alussa Suomeen maanalaisen verkoston ja puolueella oli vaikutuksensa moniin julkisiin järjestöihin kuten Suomen Sosialistiseen Työväenpuolueeseen.
Isänmaallinen Kansanpuolue
IKP:tä edelsi syksyllä 1931 muodostettu Kansallisen Työväenpuolueen Keskusliitto, jolla oli vuonna 1932 Helsingissä yksi osasto, johon kuului 126 jäsentä. IKP perustettiin 16. maaliskuuta 1932. Puolueen puheenjohtajaksi valittiin Vapaan Työväenliiton puheenjohtaja Hedborg ja puoluesihteeriksi Rafael Svinhufvud. IKP oli ensimmäinen Suomeen perustetuista lukuisista kansallissosialistisista puolueista, mutta sen suosio jäi vähäisemmäksi kuin esimerkiksi SKSL:n tai SKJ:n. IKP ei osallistunut vuoden 1933 eduskuntavaaleihin ja sen kokouksiin kerääntyi huomattavasti vähemmän ihmisiä kuin esimerkiksi SKJ:n vastaaviin. Maaliskuussa 1933 IKP:n vuosikokous päätti tukea IKL:ää, vaikka SKJ nähtiinkin puolueelle läheisemmäksi. Puolueen toiminta loppui myöhemmin samana vuonna.