Kemal Atatürk
Vuonna 1931 hallitseva Tasavaltalainen kansanpuolue (CHP) julisti hallituksen virallisen ideologian, ns. kemalismin, jonka Atatürk määritteli. Kemalismin periaatteita ovat tasavaltalaisuus, nationalismi, populismi, valtiojohtoisuus, sekularismi ja vallankumouksellisuus (tai uudistusmielisyys, reformismi). Vuonna 1930 hän oli määrännyt Fethi Okyar Beyn perustamaan oppositiopuolueen demokratian nimissä. Vapaan tasavaltalaispuolueen ideologia oli sama, lukuun ottamatta etatismia. CHP:tä vastustava oppositio kerääntyi pian uuden puolueen ympärille, ja seurauksena oli että puoluejohtaja Fethi Okyar lakkautti puolueen.
Atatürk antoi Turkille uutta arvovaltaa kansainvälisellä kentällä sotilaallisilla ja poliittisilla saavutuksilla. Merkittävin ulkopoliittinen voitto oli Bosporinsalmen hallinta, jonka Turkki sai heinäkuun 1936 Montreux'n yleissopimuksella. Atatürk oli vielä suosittu turkkilaisten keskuudessa kuollessaan 1938 maksakirroosiin Dolmabahçen palatsissa, Istanbulissa.
Kamppailu Jumalasta
Neljännen luvun alussa Heinimäki määrittelee käsityksensä ateismista, ja tulee kutsuneeksi sitä elämänkatsomukseksi. Niemelä tarkentaa ateismin käsitettä, ja samalla huomauttaa myös, että ateismi ei välttämättä aina ole elämänkatsomus. Se voi tarkoittaa pelkästään tietoteoreettista asennetta, joka seuraa luonnontieteelliseen maailmanselitykseen pitäytymisestä. Keskustelu tarkentuu ateismista luonnontieteelliseen maailmanselitykseen. Molemmat nostavat esille luonnontieteeseen kuuluvan metodologisen naturalismin ja biologisen reduktionismin. Heinimäki ei pidä kovin kattavana yksinomaan näiden varassa muotoiltua todellisuuskäsitystä. Luonnontieteen olemukseen ei kuulu perimmäisten kysymysten käsittely. Se käsittelee aineellista todellisuutta, ei henkistä. Niemelällä on kuitenkin oma näkemyksensä niin sanotusta hengestä, ja hänen mukaansa hengeksi kutsutut ilmiöt palautuvat lopulta neurobiologiseen perustaan – henki on aivoissa. Tästä erillisen henkisen todellisuuden olemassoloa ei voi objektiivisesti todentaa.