Unkarin neuvostotasavalta
Unkarin neuvostotasavalta oli ensimmäisen maailmansodan loppumista seuranneen sekasorron aikana Unkarissa valtaan noussut kommunistihallinto 21. maaliskuuta – 1. elokuuta 1919. Béla Kunin johtama Unkarin kommunistinen puolue oli noussut valtaan Mihály Károlyin tasavallan romahdettua. Myös neuvostotasavalta ajatui pian vaikeuksiin taloudellisten ja ulkoisten uhkien takia. Sen kannatusta söivät uudistusten epäonnistuminen ja neuvostotasavallan vastustajiin kohdistettu terrori. Neuvostohallitus joutui lopulta eroamaan 1. elokuuta 1919 romanialaisten joukkojen edetessä kohti pääkaupunki Budapest. Neuvostovallan jälkeen valtaan nousi lopulta valtionhoitajaksi nimitetty Miklós Horthy.
Unkari
Rákóczi lupasi maaorjille vapauden, ja nämä liittyivätkin sankoin joukoin hänen armeijaansa, mutta myös suurin osa aatelisista tuli mukaan. Kahdessa vuodessa Rákóczin joukot saivat haltuunsa lähes koko Unkarin ja Transilvanian. Unkarilaiset eivät kuitenkaan saaneet apua ulkomailta, ja kun sota pitkittyi, se kävi ennen pitkää unkarilaisille ylivoimaiseksi. Vuonna 1711 Rákóczin ylipäällikkö teki rauhansopimuksen keisarillisten kanssa. Unkarilaiset tunnustivat Habsburgien oikeuden Unkarin kruunuun, ja keisari lupasi vastineeksi noudattaa Unkarin perustuslakeja. Rákóczi ei kuitenkaan hyväksynyt sopimusta, vaan eli maanpakolaisena Turkissa kuolemaansa asti vuonna 1732.