Romantiikka
Romantiikka painotti tunteita, mielikuvitusta ja vapautta. Luonnon merkitystä korostettiin sekä kielessä että taiteissa. Romantiikan ajalla oltiin erityisen kiinnostuneita henkimaailmasta, unikuvista, ihmissielun pimeästä puolesta ja muusta ”epätavallisesta”. Sankarillisia yksilösaavutuksia ihailtiin. Toisaalta erityisesti saksalainen varhaisromantiikka oli luonteeltaan hyvin filosofista ja teoreettista. Sen kirjallisuusteoreettiset käsitykset, jotka painottivat esimerkiksi kaunokirjallisten teosten monimerkityksistä ironiaa ja metafiktiivisyyttä, löydettiin uudelleen erityisesti postmodernismissa, ja 1960-luvulta alkaen romantikkojen tekstejä julkaistiin myös uudelleen entistä tarkempina kriittisinä editioina. Tämän myötä kuva romantiikasta yksipuolisesti tunteellisuutta ja mielikuvitusta korostaneena suuntauksena asettui myös osin kyseenalaiseksi.
Robert Kilwardby
Teoksessaan ""De ortu scientiarum"" Kilwardby esitti, että logiikka on sanatiedettä ja kuuluu yhtenä osa-alueena kieliteieteeseen grammatiikan ja retoriikan ohella. Logiikan erityisalueena olivat hänen mukaansa ne rationaaliset alueet, jotka näkyvät kielenkäytössä. Esimerkiksi väite, että ihminen on eläin, on logiikan tarkastelema rationaalinen rakenne sikäli kun se tulee jossain kielenkäyttötilanteessa merkitykselliseksi.