Etiikka
Länsimaisen analyyttisen filosofian piirissä tutkitun etiikan kolme keskeistä osa-aluetta ovat metaetiikka, joka tutkii eettisiä käsitteitä ja moraalisen kielen luonnetta ja perustaa, normatiivinen etiikka, joka määrittää eettisiä normeja eli sääntöjä, sekä soveltava etiikka, joka tutkii eettisten arvojen soveltamista. Etiikan muihin osa-alueisiin kuuluu deskriptiivinen eli kuvaileva etiikka, joka pyrkii selittämään ihmisen toimintaa käytännössä. Arvoteoria tutkii arvojen luonnetta.
Metaetiikka on etiikan osa-alue, joka tutkii moraalisten arvostelmien ja teorioiden luonnetta, niiden pätevyyden ehtoja sekä eettisten käsitteiden alkuperää ja merkitystä. Metaetiikka tutkii moraalifilosofian kysymyksiä ja mahdollisuutta ennen kaikkea ontologian, epistemologian sekä filosofisen ja empiirisen moraalipsykologian näkökulmista. Metaetiikan alaa ovat muun muassa muiden etiikan osa-alueiden teoreettiset taustaoletukset, ja kysymykset ylipäänsä moraalikäsitteiden mahdollisuudesta. Metaeettisiä kantoja ovat muun muassa moraalinen kognitivismi ja non-kognitivismi, eettinen realismi tai arvo-objektivismi, eettinen tai arvosubjektivismi, sekä eettinen internalismi ja eksternalismi.
Soveltava etiikka
Rajat etiikan eri osa-alueiden metaetiikan, normatiivisen etiikan ja sovelletun etiikan välillä ovat joskus hämärät. Esimerkiksi jo mainittu abortti voidaan nähdä sovelletun etiikan alaisena kysymyksenä, koska se liittyy kiistanalaiseen toimintaan. Se voi kuitenkin riippua yleisemmistä normatiivisista periaatteista, kuten oikeudesta itsensä hallitsemiseen tai elämään, joita usein käytetään argumentteina aborttia koskevissa keskusteluissa. Kysymys abortista liittyy myös metaeettisiin kysymyksiin, kuten ”mistä oikeudet tulevat” ja ”millaisilla olennoilla on oikeuksia?”.