Kauvatsan kahakka
Kokemälle palanneet suojeluskuntalaiset päättivät välittömästi vetäytyä Pohjois-Satakuntaan Kankaanpäähän, jonne Huittisten suojeluskuntalaiset ja mukana olleet varsinaissuomaiset seurasivat 3.–4. helmikuuta. Tämän jälkeen Porin ja Tampereen punakaartit ottivat seudun haltuunsa, kun Satakunnan venäläinen sotaväki siirrettiin Tampereen ympäristöön. Kauvatsalla majailleet joukot poistuivat Lempäälään jo 3. helmikuuta. Kahakan lopputuloksella oli suuri merkitys sotatilanteen kehittymiselle Satakunnassa. Maakunnan eteläosat sekä Kokemäenjoen laakso jäivät nyt punaisten haltuun, ja suojeluskuntalaisten vetäytymisen myötä alueella vältyttiin enimmiltä taisteluilta. Toisaalta Pohjois-Satakuntaan vetäytyminen vahvisti siellä olleita valkoisten joukkoja, ja näin osaltaan esti punaisten etenemisen Satakunnan rintamalla Porin pohjoispuolelle.
Pyhäjärven kahakka
Käkisalmesta Kaljunen miehineen jatkoi vielä samana iltana Pyhäjärvelle. Suojeluskunnan vaikutusvalta oli paikkakunnalla niin suuri, että pitäjässä oli päätetty jäädä kokonaan yleislakon ulkopuolelle. Sotahistorioitsija Sampo Ahton mukaan ensimmäinen viikko oli sujunut rauhallisesti, mutta aamulla 20. marraskuuta Pyhäjärven aseman läpi kulki Raudun rautatieläisten lakkokomitean juna, josta uhattiin pian palata näyttämään, kuka on vahvin. Suojeluskuntaa tapahtuma ei huolettanut, koska se tiesi, ettei rautulaisilla ole aseita. Ahton mukaan pitäjästä aikaisemmin pois ajetut järjestyskaartin miehet saivat suostuteltua Kaljusen suuntamaan myös Pyhäjärvelle ”mahtailevana” pidettyä suojeluskuntaa vastaan.