Richard Wagner
Wagnerin mestariteoksia ovat hänen myöhäiskauden oopperansa, jotka veivät koko taidesuunnan kehitystä eteenpäin. Jotkut pitävät "Tristan ja Isoldea" (1857–59) Wagnerin suurimpana yksittäisenä oopperana. "Nürnbergin mestarilaulajat" (1861–67) on Wagnerin ainoa komedia (lukuun ottamatta unohdettua "Liebesverbotia"). "Nibelungin sormus" -tetralogia (1852–74) on neljän oopperan germaaniseen mytologiaan perustuva teossarja. Sen säveltäminen vei 26 vuotta, ja esitykset kestävät yhteensä noin 15 tuntia. Sormussarjaa on kutsuttu musiikinhistorian kunnianhimoisimmaksi hankkeeksi. Wagnerin viimeinen ooppera "Parsifal" (1877-1882), joka tehtiin Bayreuthin avajaisia silmällä pitäen, on syvämietteinen ja uskonnollissävytteinen Graalin maljan legendaan perustuva työ.
Wolfgang Sawallisch
Sawallisch debytoi vuonna 1953 Berliinin filharmonikkojen johtajana ja vuonna 1957 johtaessaan Tristan ja Isolden. Vuosina 1960–1970 hän toimi Wienin sinfoniaorkesterin pääkapellimestarina ja vuosina 1970–1980 Orchestre de la Suisse Romanden musiikillisena johtajana sekä 1971–1992 Baijerin valtionoopperassa. Vuosina 1993–2003 hän toimi Philadelphian orkesterin musiikillisena johtajana. Hänen uransa kohokohtana voidaan pitää 20 vuoden pestiä Baijerin valtionoopperassa, joka on Saksan johtavia oopperataloja. Hän toi Müncheniin monia merkittäviä laulajia, kuten Hermann Preyn ja Helen Donathin, ja tuotti vuosina 1982–1983 kaikki Richard Wagnerin ja 1988–1989 Richard Straussin oopperat. Sawallisch nähtiin kuitenkin Münchenissä myös turhan vanhanaikaisena, jonka arvostus 1900-luvun musiikkia kohtaan oli hyvin rajoittunutta. August Everding nimettiin 1980 Münchenin kaikkien teatterien johtajaksi. Everding syytti Sawallischia taantumuksellisuudesta, ja 1980-luvulla heidän välinsä olivat melko katkerat. Sawallisch jätti Baijerin valtionoopperan vuonna 1992.