Pakko-oireinen häiriö
Pakko-oireisen häiriön erottaminen muista ahdistuneisuuden muodoista, kuten tavallisesta jännityksestä ja stressistä, on tärkeää. Henkilöllä, joka vaikuttaa tiettyyn aiheeseen takertuneelta tai on täydellisyyttä tavoitteleva, ei välttämättä ole pakko-oireista häiriötä. Pakko-oireiseksi potilas voidaan määritellä silloin, kun pakonomaisiin ajatuksiin tai toimintoihin menee aikaa yli kaksi tuntia päivässä tai kun oireista on muuten merkittävää haittaa ihmisen toimintakyvylle.
Tsiprasidoni
Yhdellä 1000 − 10 000 käyttäjästä ilmenee halvaantumista, sokeutumista yhdestä silmästä osittain tai kokonaan, ajattelun hidastumista, tunteiden puutetta, masennusta, paniikkikohtauksia, leukalukko (kyvyttömyys avata suuta), muutoksia maksassa, veriarvoissa tai sydämen toiminnassa, levottomia jalkoja, pään poikkeavaa asentoa (jäykistyminen sivulle, kierokaula), virtsanpidätyskyvyttömyys, kipua virtsatessa tai virtsaamisvaikeutta, veren alentunut kalsiumpitoisuus, kutinaa silmässä, kuivia silmiä, näköhäiriöitä, vuotavaa nenää, korvakipua, hikkaa, hapon nousemista ruokatorveen, löysiä ulosteita, hiusten tippumista, ihon turpoamista, ihoärsytystä, heikentynyttä tai voimistunutta erektiota, heikentynyttä orgasmia, poikkeavaa äidinmaidonmuodostusta, rintojen kasvua sekä miehillä (gynekomastia) että naisilla, kuumotusta, kuumetta, vähentynyttä tai lisääntynyttä valkosolujen määrää, korkeaa verenpainetta ja ihon hilsetystautia.