Mongolia
Suurin osa Mongolian väestöstä on mongoleja, jotka jakautuvat useisiin heimoihin. Näistä suurimman muodostavat halhat, joita on noin 82 %. Muita heimoja ovat dörbetit (3 %), bajadit (2 %) ja burjaatit (2 %), joitten lisäksi on vielä useita pienempiä heimoja. Väestöön kuuluvat mongolien lisäksi kazakit (4 %) ja muut turkkilaisheimot. Maassa pysyvästi oleskelevia ulkomaalaisia, lähinnä Kiinan ja Venäjän kansalaisia, on alle 1 % väestöstä.
Asudit
Mongolit kohtasivat osseetteja ensimmäisen kerran Kaukasuksella kun Sübr’etei Ba’ataur ja Jebe nimiset mongolipäälliköt järjestivät sotaretken osseettien alueille Derbentistä käsin vuonna 1223. Vuonna 1239 Güyüg Möngke valloitti osseettien Magas-nimisen linnoituksen piirityksen jälkeen. Mengü-Temür valloitti puolestaan vuonna 1277 muista osseettien linnoja, mutta monet osseettien linnoista säästyivät mongolivalloitukselta. Möngke ja muut osseetteja vastaan taistelleet mongolit toivat osseetteja sotavankeina mongolivaltakunnan itäosiin. Vuonna 1272 Kublai-kaani muodosti osseettisotavangeista 3 000 miehen vahvuisen armeijan osaston ja vuoteen 1309 mennessä osseettisotilaiden lukumäärä oli kasvanut 30 000:n. Tuolloin heidät luettiin Daidun eli nykyisen Pekingin katolilaiseen arkkihiippakuntaan. Osseettisoturit olivat mukana kukistamassa Nayanin kapinaa vuonna 1287 ja taistelivat vallankaappauksessa valtaan vuonna 1323 nousseen Taidingdin puolella. 1400- ja 1500-luvulla osseetit sulautuivat lopulta osaksi Yüngshiyebün mongoliheimoa omana klaaninaan nykyisen Sisä-Mongolian alueella. Osseettien muodostaman klaanin jälkeläisiä elää edelleen Sisä-Mongolian itäosissa.