Guldhøj
Hautakumpua tutkivat vuonna 1891 V. Boye ja H. Petersen apunaan joukko työmiehiä. Työ tehtiin ripeästi ja paikalle ei palattu enää jatkotutkimuksia varten. Kyseessä oli ensimmäinen tammiarkkuhautaukseen liittyvä arkeologinen kaivaus, joka dokumentoitiin siksi myös valokuvin. Kolmesta tammiarkusta on suoritettu dendrokronologinen analyysi, jonka avulla on arvioitu tammipuiden kaatamisvuodet. Ensimmäinen analyysi tehtiin arkuille B ja C vuonna 1975, ja toisella kertaa se tehtiin arkuille A ja C vuonna 2011.
Jalot lehtipuut
Tammen pohjoisraja kulkee Raumalta Salon seudulle, Salon seudulta Lohjanjärvelle ja Lohjanjärveltä Porvooseen. Tammen pohjoisrajaa pidetään yleensä myös boreaalisen havumetsävyöhykkeen (taiga) ja hemiboreaalisen havu- ja lehtimetsiä sekoittavan sekametsävyöhykkeen pohjoisrajana. Tammi on pyökin ohella yksi lauhkean lehtimetsävyöhykkeen pääpuulajeista, samalla tapaa kuin havumetsävyöhykkeellä pääpuulajit ovat kuusi, mänty ja koivu. Tammi on pohjoisrajansa suhteen hyvin ehdoton, kuten kuusi pohjoisrajoillaan Lapissa. Kummankin, sekä kuusen että tammen, esiintymiä löytyy yleisesti heti niiden pohjoisrajojen eteläpuolella. Paikoin tammi muodostaa Suomessa oikeita metsiäkin, toisin kuin muut jalot lehtipuut. Laajin suomalainen tammimetsä sijaitsee Turun Ruissalossa.