Romantiikka
Romantiikka painotti tunteita, mielikuvitusta ja vapautta. Luonnon merkitystä korostettiin sekä kielessä että taiteissa. Romantiikan ajalla oltiin erityisen kiinnostuneita henkimaailmasta, unikuvista, ihmissielun pimeästä puolesta ja muusta ”epätavallisesta”. Sankarillisia yksilösaavutuksia ihailtiin. Toisaalta erityisesti saksalainen varhaisromantiikka oli luonteeltaan hyvin filosofista ja teoreettista. Sen kirjallisuusteoreettiset käsitykset, jotka painottivat esimerkiksi kaunokirjallisten teosten monimerkityksistä ironiaa ja metafiktiivisyyttä, löydettiin uudelleen erityisesti postmodernismissa, ja 1960-luvulta alkaen romantikkojen tekstejä julkaistiin myös uudelleen entistä tarkempina kriittisinä editioina. Tämän myötä kuva romantiikasta yksipuolisesti tunteellisuutta ja mielikuvitusta korostaneena suuntauksena asettui myös osin kyseenalaiseksi.
Romanttinen suuntautuminen
Romanttinen suuntautuminen kertoo, mitä sukupuolta kohtaan henkilö tuntee romanttisia tunteita ja mahdollisesti halua olla romanttisessa suhteessa. Romanttinen suuntautuminen liitetään usein seksuaaliseen suuntautumiseen, vaikkakin nämä suuntautumiset ovat toisistaan riippumattomia. Näin esimerkiksi on mahdollista olla heteroromanttinen biseksuaali, jolloin tuntee romanttisia tunteita vastakkaista sukupuolta kohtaan ja seksuaalista vetoa kahta tai useampaa sukupuolta kohtaan. Kahden ihmisen romanttinen suhde ei siis automaattisesti tarkoita, että osapuolet tuntisivat myös seksuaalista vetoa toisiaan kohtaan.