Pispan asuinpaikka
Pispan kivikautinen asuinpaikka on Satakunnassa eniten tutkittu tyypillinen kampakeraaminen asuinpaikka. Sen tutkimushistoria alkoi paikallisten asukkaiden havainnoista ja yhteydenotoista Kansallismuseoon. Vuonna 1950 toimittaja Antti Prusi toimitti Kansallismuseoon löytämiään esineitä, jotka hän oli poiminut maasta. Myöhemmin, vuonna 1954, Pispan talon poika Markku Ryömä löysi nelisivuisen poikkiteräisen kivikirveen terän. Näiden löytöjen jälkeen Ville Luho toimitti vuonna 1955 santakuopan pohjalla pienen kaivauksen. Asia jäi tämän jälkeen lepäämään, mutta sitten vuonna 1957 Rauha Prusi löysi liuskeisen rengaskorun ja Mikko Ryömä löysi vielä useita muita esineitä, jotka hän toimitti vuoden 1960 alussa Kansallismuseoon. Nyt Muinaistieteellinen toimikunta lähetti Ville Luhon tutkimaan paikkaa tarkemmin. Hän järjesti kaivauksen Pispan talon viereen 4.8.−12.8.1960 apulaisinaan Arne Kopisto ja J. Ennilä. Näissä kaivauksissa tehtiin runsaasti erilaisia löytöjä. Vasta vuonna 1989 Leena Ruonavaara jatkoi tutkimuksia koekaivauksella, joka oli löydöiltään myös runsas. Koekaivaukseen herättiin Kokemäenjoen oikaisuhankkeen johdosta, joka tulisi kulkemaan tutkitun alueen yli ja vaatisi useampivuotisen pelastukaivauksen. Lukuun ottamatta Kokemäen kunnan tilamaa inventointia, jonka Nina Strandberg teki vuonna 1998, ja vesiputken kaivun valvontaa, jonka suoritti Taina Pietikäinen vuonna 2002, Pispalle ei ole tämän jälkeen palattu.
Pihlava
Porin ja Mäntyluodon välisellä rataosalla avattiin Pihlavan seisake (lyhenne Plv) radan valmistuttua vuonna 1899. Pysäkkirakennus rakennettiin arkkitehti Bruno Granholmin piirustusten mukaan ja sitä laajennettiin vuonna 1907. Seisakkeelta rakennettiin pistoraide Pihlavan sahalle vuonna 1904 ja sahalta kuljetettiin siitä lähtien runsaasti jätepuuta polttopuuksi Porin radan liikennepaikoille. Lähistöllä ovat radan varrella sijainneet myös Enäjärven (lyh. Enj, toiminnassa vuodesta 1906) ja Rieskalan (lyh. Ril, vuodesta 1929) seisakkeet. Henkilöliikenne Porin ja Mäntyluodon välillä siirtyi kokonaan linja-autojen hoidettavaksi vuonna 1953 ja Pihlava muutettiin miehittämättömäksi rautatieliikennepaikaksi vuonna 1962. Enäjärven ja Rieskalan liikennepaikat lakkautettiin vuonna 1968. Pihlavan pysäkkirakennus purettiin vuonna 1989, minkä jälkeen paikalla on ollut vain ratapiha. Entisen Rieskalan seisakkeen tuntumassa sijaitsi vuonna 1975 kiskobusseilla hoidetun kokeiluluonteisen henkilöliikenteen seisake.