Taivalkoski
Taivalkosken alue kuului vuoteen 1842 Pudasjärven pitäjään. Tuolloin muodostettiin Pudasjärven kuuluva Jokijärven rukoushuonekunta, josta 1885 tuli Pudasjärven kappeli. Ensimmäinen kirkko rakennettiin 1849 Jokijärvelle. Vuonna 1868 perustettiin Jokijärven kunta. Koska Taivalkosken kylästä oli kehittynyt sahan perustamisen jälkeen kasvava asutuskeskus, alettiin kirkon siirtämistä suunnitella entisestä kirkonkylästä Jokijärveltä Taivalkosken kylään. Pitkien riitojen jälkeen kirkko määrättiin siirrettäväksi Taivalkoskelle, jonne se pystytettiin 1879. Tuolloin muodostettiin myös itsenäinen Taivalkosken pitäjä. Jokijärven kunta lakkautettiin vuonna 1884 ja liitettiin Taivalkoskeen. Kirkko oli käytössä vuoteen 1925, jolloin se paloi salamaniskusta. Uusi kirkko valmistui 1933. Hengellisessä elämässä on lestadiolaisuudella ollut Taivalkoskella voimakas vaikutus.
Terttilänjoki
Hirvelän mylly = Jalnakoski = Kirvelän koski
Santeri Piekkala omisti Hirvelän myllyn. Santeri oli nainut Paakan tyttären Ailin, joka oli Torsti Vainion sisar. Santtu oli kekseliäs, perusti ensin kaupan Rauhalinnaan. Voitto Ahti oli autoilija, hänellä oli Chevrolet kuorma-auto. Meijerikkö Fanni Jokinen tuli Voitolle eukoksi.
Kauppa ei kai sittenkään Santtua tyydyttänyt. Hän teki myllyn Jalnakoskeen. Koskella on monta nimeä, Kirvelän koskikin mainitaan. Santtu teki padolta putken lankuista. Se oli toista metriä halkaisijaltaan ja yli 50 metriä pitkä. Muistan kun kesäkuumalla heinäpellolta käytiin vähän suihkussa, otettiin tappi putken päältä pois, niin vesi lensi korkealle ilmaan suihkuna.
Myllypelto oli meidän ja raja oli joessa. Olin vähäpoikana laittamassa hevosaikaa siellä rannassa. Oli usein käytävä Ailin ja Santun kahvillakin. Kerran Välilän Martti pyysi, että ”ajaks sää tätä autoa ylös, kun ei jalka oikein taivu, kun vaihtaa pitää”. Autotraktori oli omatekoinen, vanhoista koottu.
Jalnakoski oli aika paha uittoväylä, puu ei uinut ilman suistitukkien ränniä. Vesi saatiin niillä kerättyä yhteen kovemmin virtaavaan kanaaliin. Tukit meni kovaa vauhtia kohisten alas kohti seuraavaa koskea. Mutkikas joki vaati joka mutkaan ihmisen kekseineen ohjaamaan kulkua, ettei tukit menneet poikittain. Sitten kun uittoaika loppui, joen yläjuoksulta alkaen alettiin poistaa niin sanottuja varustuksia. Oli erikseen peräpäämiehet, jotka perkasivat joen. Uppotukit otettiin ylös maalle ja uivat saivat jatkaa menoa. Se oli raakaa ja raskasta hommaa, ei siinä moni mies ollut kuin päivän pari. Oli kuljettava pitkin rantoja satoi tai paistoi. Työpäivät oli aamuhämärästä iltapimeään.