Howard Gardner
Gardner on kehittänyt moniälykkyysteorian, jossa älykkyyttä pidetään seitsemänä erilaisena itsenäisenä kykynä (1. kielellinen, 2. matemaattis-looginen, 3. musiikillinen, 4. avaruudellinen ja visuaalinen, 5. liikunnallinen, 6. intrapsyykkinen sekä 7. interpsyykkinen älykkyys), joihin kulttuuri vaikuttaa. Tärkeiksi nousevat ne kyvyt, jotka kulloisessakin kulttuurissa ovat tärkeitä ja hyödyllisiä. Myöhemmin Gardner lisäsi kyseiseen listaan vielä kahdeksannen älykkyyden lajin.
Occamin partaveitsi
1900-luvun mielenfilosofiassa J. J. C. Smart hyödynsi Occamin partaveistä, kun hän tuki artikkelissaan ”Sensations and Brain Processes” (1959) tyyppi-identiteettiteoriaa sen avulla mieli-ruumis-dualismia vastaan. Dualistien mukaan kaikkeudessa on kahdenlaisia substansseja, fysikaalisia (mukaan lukien ruumis) ja mentaalisia (kuten mieli). Identiteettiteorian kannattajat sen sijaan katsovat kaiken olevan fysikaalista, mukaan lukien mieli ja tietoisuus, eikä mitään ei-fysikaalista ole olemassa (fysikalismi). Näistä kahdesta teoriasta, dualismista ja identiteettiteoriasta, jälkimmäinen vaikuttaa olevan yksinkertaisempi, koska se sitoutuu pienempään määrään erilaisia entiteettejä.