Viimeiset kaanit
Viimeiset kaanit oli Väinö Riikkilän ensimmäinen Pertsa ja Kilu -sarjan nuortenkirja ja ylipäätään hänen ensimmäinen kirjansa. Se aloitti kertomukset Kotkan ja Karhulan lähiseudun työläisperheiden lapsien seikkailuista, joihin liittyy miltei aina rikoksen ratkaiseminen ja aina rahan ansaitseminen. Kirja oli toinen kirja WSOY:n Nuorten toivekirjasto -sarjassa. Lehdistö arvioi kirjan sen julkaisuaikana vuonna 1951 aidoksi, tervehenkiseksi ja huumorihöysteiseksi. Toinen painos otettiin vuonna 1954 ja kolmas 1980-luvun puolivälissä.
Kirja alkaa: "Mereltä käyvä heikko tuuli toi rantakylään kostean, mädäntyneen merilevän hajua." Riikkilän realismiin ei kuuluisi muu haju, ei ainakaan alkulauseeseen. Vanha ukko tervasi venettään ja Pertsa ja Kilu ruiskuttivat polkupyöränpumpulla vettä ukon niskaan.
Konrad von Gesner
Gesnerin tietosanakirjatyyppistä eläimistä kertovaa teostaan Historia Animalium (1551-58) pidetään nykyaikaisen eläintieteen lähtökohtana. Teos oli neliosainen ja siinä oli kaikkiaan noin 3 500 sivua. Teos oli kuvitettu puupiirroksin ja oli ensimmäinen kuvitettu eläinkirja, samoihin aikoihin (1555) ilmestyneen Pierre Belonin teoksen kanssa. Teossarjan vuonna 1555 julkaistussa linnuista kertovassa osassa oli lajikuvaukset 182 lintulajista. Viides, käärmeistä kertova osa, ilmestyi postuumisti vuonna 1587.