Liivinmaan–Moskovan sota
Moskovan ruhtinaskunnan hallitsija Iivana Suuri oli onnistunut valloittamaan Novgorodin tasavallan ja yhdistämään näin suuren osan Venäjää valtansa alle 1470-luvulla. Iivana oli näin luonut itselleen rajan Ruotsin valtakunnan kanssa ja maat sotivat keskenään 1490-luvulla. Venäläiset yrittivät vallata Viipuria vuonna 1495 siinä onnistumatta ja seuraavana vuonna Ruotsi teki oman vastahyökkäyksensä kohti Narvaa. Ruotsi sai aktiivista tukea Liivinmaalta ja Liivinmaan ja Venäjän vastaisella rajalla oli seuraavien vuosien ajan jatkuvia kahakoita. Liivinmaan ritarikunnan mestari Wolter von Plettenbergin politiikan tavoitteena oli luoda Venäjän vastainen liittouma Ruotsin, Tanskan ja Liettuan suuriruhtinaskunnan välille. Hän yritti myös saada paavi Aleksanteri VI:tä julistamaan ristiretken ortodokseja vastaan, mutta ajatusta ristirekistä pidettiin tuolloin vanhentuneena. Venäjältä toivottiin sitä paitsi tukea Konstantinopolin vapauttamiseen Ottomaaneilta tulevaisuudessa. Tanska ja Ruotsikin alkoivat sotia keskenään ja Liettua alkoi kamppailla vallasta Puolassa. Liivinmaa jäi näin yksin ja maassa oli myös sisäisiä ongelmia ritarikunnan, Riian kauppiaiden ja hiippakuntien välillä.
Johann Reinhold Patkul
Ulkomaille paennut Patkul kierteli eri puolilla Eurooppaa kunnes hän syksyllä 1698 meni Saksin ja Puolan kuninkaan August II Väkevän palvelukseen. Patkulilla oli merkittävä osuus kun Ruotsia vastaan suunnattua Tanskan, Saksin ja Venäjän liittoumaa luotiin vuoden 1699 aikana. Tämä liittokunta julisti Ruotsille sodan vuonna 1700 ja tästä alkoi suuri Pohjan sota. Erityisesti 16. marraskuuta 1699 Saksin ja Venäjän välille solmittu yhteistyösopimus oli Patkulin aikaansaama. Patkul sopi myös kuningas August II:n kanssa että liittouman voitettua Liivinmaasta tulisi Augustin hallitsema alue jossa aatelilla olisi laaja itsehallinto. Ruotsissa Patkulin toiminta herätti suurta suuttumusta ja häntä yritettiin useaan kertaan siepata vangiksi.