Vesikauhu
Alkujaan Pasteur käytti rokotteen raaka-aineena kaniinin selkäydintä, jonka käyttöön liittyy monenlaisia riskejä kuten muiden virustautien tarttuminen. Vesikauhurokotteet ovat sittemmin kehittyneet, mutta vielä 1970-luvulla vesikauhurokotekuuri oli käytettyjen menetelmien ja niihin liittyneiden komplikaatioiden vuoksi niin rankka kokemus, että sen läpi käytyään potilas todella tunsi selvinneensä tappavasta taudista. Vesikauhurokotetta ei kuitenkaan tuolloinkaan ollut koskaan syytä jättää antamatta, sillä kyseessä oli – ja on edelleenkin – varsin selkeä valinta kuoleman ja elämän välillä: Jos tauti puhkeaa, se on melkein aina kuolemaksi, mutta ajoissa annettu rokote auttaa aina.
Sukuelinherpes
Sukuelinherpeksen tarttumiskohteet ovat limakalvot ja iho, joihin sairaus tarttuu seksuaalisen kosketustartunnan kautta. Herpestä vastaan on yritetty kehittää rokotteita, mutta ne eivät nykyisellään ole tehokkaita herpestartunnan estämiseksi. Tautia hoidetaan lääkkeillä, joista yleisin on "asikloviiri", mutta myös "valasikloviiri" ja "femsikloviiri" ovat tautiin auttavia lääkkeitä. Lääkkeet otetaan suun kautta, vaikka vakavammissa tilanteissa voidaan käyttää myös suonensisäistä hoitoa. Jos sairaus uusiutuu eikä uusiutuminen lopu millään, otetaan käyttöön estohoito, jossa asikloviiria käytetään joka päivä. Sairaus ei vaadi seurantaa.