Akko
Akko on yksi vanhimmista nykypäiviin saakka asutetuista kaupungeista. Kaupungin nimi "Akko" on peräisin kanaanilaisilta ja se tarkoittaa ehkäpä kuumaa hiekkaa. Ensimmäiset merkit asutuksesta Tel Akkolla ovat vuodelta 2 500 eaa. ja myöhemmin kaupunki mainitaan moneen otteeseen egyptiläisissä ja ugarilaisissa teksteissä. Plinius vanhemman mukaan lasi keksittiin Belusjoen suulla ja alue olikin tunnettu laadukkaasta lasihiekastaan. Akkosta muodostui Kanaaninmaan tärkein kaupunki ja Ramses II valtasi sen vuoden 1275 eaa. paikkeilla. Kaupunki vaihtoi hallitsijoita sittemmin useaan otteeseen. Sen valtasivat Daavidin johtamat israelilaiset ja vuonna 700 eaa. assyrialaiset. Assyrialaisten lähteiden mukaan kaupunki kuului tuolloin Sidonin kuninkaalle ja se hylättiin lähes tyystin kuningas Assurbanipalin valtakaudella. 500- ja 400-luvuilla kaupunki oli persian alaisuudessa ja Artakserkses II käytti sitä tukikohtanaan sotaretkellään Egyptiin vuonna 374 eaa. Aleksanteri Suuri valtasi kaupungin ilman vastarintaa vuonna 332 eaa. ja Ptolemaios II valtasi sen 200-luvulla. Ptolemaios siirsi alkuperäisen kaupungin sen historialliselta paikalta telliltä nykyiselle paikalleen. Seleukidit valtasivat kaupungin vuonna 198 eaa. ja antoivat sille nimen Antiokia. Jonatan Makkabi vangittiin ja teloitettiin Akkossa vuonna 142 eaa. Seuraavalla vuosisadalla kaupunkia vastaan hyökkäsi Armenian hallitsija Tigran II. Tällöin Akko oli ilmeisesti itsenäinen kaupunkivaltio ja sitä johti sen foinikialainen yläluokka. Julius Caesar liitti Akkon Rooman valtakuntaan vuonna 48 eaa. ja se sai nimen "Ptolemaïs" Kleopatralta. Vuonna 54 jaa. kaupungista tehtiin colonia ja sai jälleen uuden nimen "Germanica".
Akko
Egyptiä ja Syyriaa hallinnut Saladin valtasi Akkon vuonna 1187, mutta Rikhard I Leijonamieli valtasi sen uudestaan neljä vuotta myöhemmin. Lopullisesti Akko kukistui mamelukkien piirityksessä vuonna 1291. Temppeliherrojen suuri palatsi oli viimeisiä kukistuneita rakennuksia kaupungissa. Mamelukit hävittivät suuren osan kaupungista ja myöhemmin alueelle saapuvat pyhiinvaeltajat velvoitettiin nousemaan maihin Jaffan kautta, mikä vähensi Akkon merkitystä. Mamelukkeja seurasivat osmanit vuonna 1517 ja Sidonin druusiemiiri Fakhr ad-Din alkoi jälleenrakentaa kaupunkia. Myöhemmin 1700-luvulla Dahir al-Umar johti osittain itsenäistä aluettaan Akkosta käsin. Häntä seurasi albanialaistaustainen Ahmed pašša al-Jazzar. Kaupungin väkiluku nousi jälleen noin 40 000:n henkilöön ja ksupunkiin rakennettiin moskeijoita, kirkkoja, kylpylöitä ja eurooppalaistyylisiä hotelleja. Napoléon Bonaparte epäonnistui piirittäessään kaupunkia vuonna 1799. Nousujohdanne kääntyi jälleen myöhemmin, kun Egyptin hallitsija Ibrahim pašša valtasi kaupungin osmaneilta vuonna 1831. Vuonna 1840 osmanit palasivat Itävallan ja brittien tuella. Akko piiritettiin jälleen kerran ja egyptiläiset antautuivat kaupungin ruutivaraston räjähdettyä. Osmanit palasivat valtaan, mutta kaupunki ei enää toipunut entisiin mittoihinsa.