Виходячи з наступного абзацу, вкажіть 3 причини, чому 16 поправка була прийнята і ратифікована.
Зміни до Конституції запропонував сенатор Норріс Браун з Небраски. Він подав дві пропозиції, Сенатські резолюції No. 25 та 39. Пропонована поправка була прийнята резолюцією Сенату No. 40, представлений сенатором Нельсоном В. Олдріхом з Род-Айленда, лідером більшості в Сенаті та головою комітету з фінансів. Поправка була запропонована в рамках дебатів Конгресу про тарифний закон 1909 року Payne-Aldrich; пропонуючи поправку, Олдріх сподівався тимчасово розвіяти прогресивні заклики до введення нових податків в тарифному законі. Олдріх та інші консервативні лідери в Конгресі в значній мірі виступали проти фактичної ратифікації поправки, але вважали, що у неї мало шансів на ратифікацію, оскільки ратифікація вимагала схвалення трьома чвертями законодавчих органів штату.

12 липня 1909 року резолюція, що пропонує шістнадцяту поправку, була прийнята Конгресом і подана до законодавчих органів штату. Підтримка податку на прибуток була найсильнішою в західних і південних штатах, тоді як опозиція була найсильнішою в північно-східних штатах. Прихильники податку на прибуток вважали, що це буде набагато кращим методом збору доходів, ніж тарифи, які були основним джерелом доходів на той час. Ще задовго до 1894 року демократи, прогресивники, популісти та інші ліві партії стверджували, що тарифи неспропорційно впливали на бідних, заважали цінам, були непередбачуваними і були по суті обмеженим джерелом доходів. Південь і Захід, як правило, підтримували податки на доходи, тому що їхні жителі, як правило, були менш процвітаючими, більш сільськогосподарськими і більш чутливими до коливань цін на товари. Різке зростання вартості життя між 1897 і 1913 роками значно збільшило підтримку ідеї податків на прибуток, в тому числі і на міському північному сході. Зростаюча кількість республіканців також почала підтримувати цю ідею, зокрема Теодор Рузвельт і «Повстанці» Республіканці (які пішли на створення Прогресивної партії). Ці республіканці були привойовані головним чином страхом перед все більш великими і витонченими військовими силами Японії, Великобританії та європейських держав, їх власними імперськими амбіціями, і сприйнятою необхідністю захищати американські торговельні кораблі. Крім того, ці прогресивні республіканці були переконані, що центральні уряди можуть відігравати позитивну роль в національній економіці. Більш велике уряд і більша армія, вони стверджували, вимагали відповідним чином більшого і більш стабільного джерела доходів, щоб підтримати його.

Протистояння 16-й поправці очолювали республіканці через тісні зв'язки з багатими промисловцями, хоча вони навіть не були однозначно проти загальної ідеї постійного податку на прибуток. У 1910 році губернатор Нью-Йорка Чарльз Еванс Х'юз, незадовго до того, як став суддею Верховного суду, виступив проти зміни податку на прибуток. Х'юз підтримав ідею федерального податку на прибуток, але вважав, що слова "з будь-якого джерела" в запропонованій поправці означають, що федеральний уряд матиме владу оподатковувати державні та муніципальні облігації. Він вважав, що це надмірно централізує урядову владу і "унеможливлює державі зберігати будь-яку власність".

Між 1909 і 1913 роками кілька умов сприяли прийняттю 16-ї поправки. Інфляція була високою, і багато хто звинувачував федеральні тарифи за зростання цін. Республіканська партія була розділена і ослаблена втратою Рузвельта і повстанців, які приєдналися до Прогресивної партії, проблема, яка пригнічувала опозицію навіть на північному сході. У 1912 році демократи здобули президентство і контроль над обома палатами Конгресу. Країна, як правило, перебувала в лівосторонньому настрої, з членом Соціалістичної партії, який завоював місце в Палаті представників США в 1910 році, і кандидатом у президенти партії, який проголосував за шість відсотків народних голосів в 1912 році.

Три прихильники федерального податку на прибуток пройшли на президентських виборах 1912 року. 25 лютого 1913 року держсекретар Філандер Нокс проголосив, що поправка була ратифікована трьома чвертями штатів і таким чином стала частиною Конституції. Закон про доходи 1913 року, який значно знизив тарифи і запровадив федеральний податок на доходи, був введений незабаром після ратифікації 16-ї поправки.
Причинами 16-ї поправки до Конституції США, прийнятої Конгресом США в 1909 році і ратифікованої державами в 1913 році, є:
1 Демократи і прогресивники вважали, що податок на прибуток є більш справедливим методом отримання доходу, ніж тарифи (податки на імпорт і експорт товарів).
2. Західні і південні держави були стурбовані цінами на товари, які впливали на тарифи, і тому віддавали перевагу альтернативним засобам доходу.
3 Республіканці були розділені на те, чи підтримувати чи не підтримувати поправку.