Без прямої цитати з тексту, дайте мені підсумок другої домашньої суперечки в Гвінеді, Уельс.
Суперечливість вибухнула в середині зими 2001 року, коли Сеймон Глін, голова житлового комітету Ради Гвінда і член Plaid Cymru, висловив розчарування через "англійських іммігрантів", які переїжджають в традиційно уельськомовні громади. Глін коментував звіт, який підкреслював дилему ракетних цін на будинки, що перевищує те, що могли б заплатити місцеві жителі, з повідомленням, що "традиційні уельські громади можуть зникнути..." як наслідок.

У 2001 році майже третина всіх покупок нерухомості в Гвінеді були покупцями з-за кордону, з деякими громадами, які повідомляють, як багато як третина місцевих будинків, використовуваних як будинки для відпочинку. Власники будинків для відпочинку зазвичай проводять менше шести місяців року в місцевому співтоваристві.

Проблема того, що місцеві жителі виключаються з місцевого ринку житла, є спільною для багатьох сільських громад по всій Британії, але в Уельсі додатковий аспект мови ще більше ускладнює проблему, оскільки багато нових мешканців не вивчають уельську мову.

Занепокоєний валлійською мовою під цим тиском, Глін сказав: «Коли у вас є більше 50% людей, які живуть у спільноті, яка говорить іноземною мовою, то ви втрачаєте свою рідну мову майже відразу». Його коментарі привернули сильну критику Plaid Cymru з інших національних партій.

Навесні 2002 року власті Національного парку Сноудонія (Уельський: Парк Наталя Ерірі) і Національного парку Пемброкеширського узбережжя (Уельський: Парк Наталя Арфордір Пенфро) почали обмежувати володіння другим будинком в парках, слідуючи прикладу, встановленому Exmoor. За словами планувальників в Сноудонії і Пемброке, заявники на нові будинки повинні продемонструвати доведену місцеву потребу або заявник повинен мати міцні зв'язки з районом.
До кінця 2001 року майже третина будинків у Гвінеді належала власникам, які не використовували ці будинки як основний будинок. Місцева спільнота була стурбована тим, що використання уельської мови було під загрозою, тому що зростаюча кількість власників говорила тільки англійською мовою, а не уельською. Для боротьби з цим явищем два національні парки в окрузі почали обмежувати володіння другим будинком в районі, вимагаючи доказів місцевої потреби або міцних зв'язків в районі.