Використовуючи абзац, підсумовуйте ключові події кар'єри Джалала Талабані як список пунктів кулі
Після закінчення навчання в Багдадському університеті він вступив до Іракської армії, де незабаром служив командиром танкового підрозділу. На початку 1960 року він став головою Політбюро Курдської демократичної партії (КДП). Коли у вересні 1961 року курдське повстання за права курдів на півночі Іраку було оголошено проти багдадського уряду Абдул-Каріма Касіма, Талабані взяв на себе відповідальність за бійні фронти Кіркук і Сілемані і організував і очолював сепаратистські рухи в Мават, Резан і Qaradagh регіонів.

У березні 1962 року він очолив скоординовану наступальну операцію, що призвела до звільнення району Шарбацері від іракських урядових сил. Коли не брав участі в бойових діях на початку і середині 1960-х років, Талабані здійснив численні дипломатичні місії, представляючи курдське керівництво на зустрічах в Європі та на Близькому Сході. У 1964 році він і сім'я Барзани мали суперечку щодо керівництва КПР, і Талабані покинув Ірак і оселився в Ірані. В Ірані він купував зброю без відома Барзані, після чого був висланий з КПРФ влітку 1964 року.

Після угоди між іракським урядом і курдськими повстанцями у березні 1970 року Талабані повернувся до іракського Курдистану і знову приєднався до КДП, хоча на той час він не обіймав посади. Курдський сепаратистський рух розпався в березні 1975 року після того, як Іран припинив свою підтримку в обмін на прикордонну угоду з Іраком. Ця угода була Алжирською угодою 1975 року, де Ірак відмовився від претензій на Шатт аль-Араб (Arvand Rūd) водний шлях і Хузестан, який пізніше став основою для ірансько-іракської війни. Вважаючи, що настав час дати новий напрямок курдським сепаратистам і курдському суспільству, Талабані разом з групою курдських інтелектуалів і активістів заснували Курдський патріотичний союз Курдистану (Екіаїті Ніштімані Курдистан).

У 1976 році він почав організовувати збройну кампанію за курдську незалежність всередині Іракського Курдистану. З 1977 року він заснував базу ПУК в іранському Курдистані в Навхані і ще одну в іракському Курдистані в Кандилі. Протягом 1980-х років Талабані стояв на боці Ірану і очолював курдську боротьбу з баз всередині Іраку до репресій проти курдських сепаратистів з 1987 по 1988 рік. Після вторгнення Іраку в Кувейт в серпні 1990 року він вирушив до Сполучених Штатів, щоб запропонувати свої послуги і війська Сполученим Штатам і підняти підтримку ПУК. Але його спроби не принесли успіху, якого він очікував у той час.

У 1991 році він допоміг надихнути відновлені зусилля за незалежність Курдистану. Він домовився про припинення вогню з іракським баатистським урядом, який врятував життя багатьох курдів, і тісно співпрацював зі Сполученими Штатами, Великобританією, Францією та іншими країнами для створення безпечного притулку в іракському Курдистані. У 1992 році було створено регіональний уряд Курдистану. Він також підтримував мирні переговори між Курдською робітничою партією і Туреччиною, а також був присутній, коли Абдулла Окалан оголосив про припинення вогню для РПК 17 березня і продовжив його на невизначений термін 16 квітня 1993 року.

Талабані прагнув до переговорного врегулювання іракської курдської громадянської війни, а також більшого питання курдських прав в нинішньому регіональному контексті. Він тісно співпрацював з іншими курдськими політиками, а також іншими іракськими опозиційними фракціями. У тісній координації з Масудом Барзани Талабані і курди відіграли ключову роль як партнери коаліції під керівництвом США у вторгненні в Ірак.

Талабані був членом Урядової ради Іраку, яка вела переговори про перехідний адміністративний закон (TAL), тимчасову конституцію Іраку. TAL керував всією політикою в Іраку і процесом написання і прийняття остаточної конституції.
Звичайно, Джалал Талабані брав участь у наступних ключових подіях протягом 1970-х років:

1970 — Талабані повернувся до Іракського Курдистану і приєднався до Демократичної партії Курдистану
1975 — Талабані заснував Курдський патріотичний союз Курдистану (ПУК).
1976 — Талабані організував збройну кампанію за незалежність Курдистану в Іраку
1977 — Талабані заснував дві бази ПУК, одну в Навхані в іранському Курдистані, а іншу в Кандилі в іракському Курдистані.