Хто така Рут Бадер Ґінсбург?
Джоан Рут Бадер Ґінсбург (англ. Joan Ruth Bader Ginsburg; 15 березня 1933 — 18 вересня 2020) — американська юрист і юрист, що служила помічником судді Верховного суду США з 1993 року до своєї смерті в 2020 році. Вона була номінована президентом Біллом Клінтоном, щоб замінити пенсійного судді Байрона Вайта, і в той час вона була в цілому розглядається як помірний консенсус-будівельник. Вона в кінцевому підсумку стала частиною ліберального крила Суду, оскільки Суд з часом змістився вправо. Гінсбург була першою єврейкою і другою жінкою, яка служила на Суді, після Сандри Дей О'Коннор. Під час свого правління Гінсбург писала думки більшості, включаючи Сполучені Штати проти Вірджинії (1996), Ольмстед проти Л. К. (1999), Друзі Землі, Inc. проти Laidlaw Environmental Services, Inc. (2000), і Місто Шерилл проти Oneida Індійська нація Нью-Йорка (2005).
Джоан Рут Бадер Ґінсбург (англ. Joan Ruth Bader Ginsburg; 15 березня 1933 — 18 вересня 2020) — американська юрист і юрист, що служила помічником судді Верховного суду США з 1993 року до своєї смерті в 2020 році. Вона була номінована президентом Біллом Клінтоном, щоб замінити пенсійного судді Байрона Вайта, і в той час вона була в цілому розглядається як помірний консенсус-будівельник. Вона в кінцевому підсумку стала частиною ліберального крила Суду, оскільки Суд з часом змістився вправо. Гінсбург була першою єврейкою і другою жінкою, яка служила на Суді, після Сандри Дей О'Коннор. Під час свого правління Гінсбург писала думки більшості, включаючи Сполучені Штати проти Вірджинії (1996), Ольмстед проти Л. К. (1999), Друзі Землі, Inc. проти Laidlaw Environmental Services, Inc. (2000), і Місто Шерилл проти Oneida Індійська нація Нью-Йорка (2005).

Гінсбург народився і виріс у Брукліні, Нью-Йорк. Її старша сестра померла, коли вона була дитиною, а її мати померла незадовго до того, як Гінсбург закінчив середню школу. Вона отримала ступінь бакалавра в Корнельському університеті і вийшла заміж за Мартіна Д. Гінсбурга, ставши матір'ю, перш ніж почати юридичну школу в Гарварді, де вона була однією з небагатьох жінок у своєму класі. Гінсбург перейшов до Колумбійської юридичної школи, де вона закінчила спільний перший у своєму класі. На початку 1960-х років вона працювала в Колумбійській юридичній школі «Проект про міжнародну процедуру», вивчала шведську мову і спільно писала книгу зі шведським юристом Андерсом Брузеліусом; її робота в Швеції глибоко вплинула на її мислення щодо гендерної рівності. Потім вона стала професором в юридичній школі Рутгерса і юридичній школі Колумбії, викладаючи цивільну процедуру як одну з небагатьох жінок у своїй галузі.

Гінсбург провела більшу частину своєї юридичної кар'єри як захисник гендерної рівності та прав жінок, вигравши багато аргументів перед Верховним судом. Вона виступала в якості волонтерського адвоката для Американського союзу громадянських свобод і була членом його ради директорів і одним з його генеральних адвокатів в 1970-х роках. У 1980 році президент Джиммі Картер призначив її в Апеляційний суд США для округу Колумбія, де вона служила до свого призначення до Верховного суду в 1993 році. Між відставкою О'Коннора в 2006 році і призначенням Сонії Сотомайор в 2009 році вона була єдиною жінкою-суддя у Верховному суді. Протягом цього часу Гінсбург стала сильнішою зі своїми суперечками, наприклад, з Ledbetter v. Goodyear Tire & Rubber Co. (2007). Дисциплінарна думка Гінсбурга була визнана натхненням закону про справедливу оплату праці Lilly Ledbetter, який був підписаний президентом Бараком Обамою в 2009 році, що полегшує працівникам вигравати претензії на дискримінацію щодо оплати праці. Гінсбург отримав увагу в американській популярній культурі за її пристрасні розбіжності в численних випадках, широко розглянуті як відображення парадигматично ліберальних поглядів на закон. Її назвали «The Notorious R.B.G.». Пізніше вона обійняла моніка.

Незважаючи на два випадки раку і публічні заклики дослідників ліберального права, вона вирішила не виходити на пенсію в 2013 або 2014 році, коли Обама і сенат, контрольований демократами, могли призначити і підтвердити свого наступника. Гінсбург помер у своєму будинку у Вашингтоні 18 вересня 2020 року, у віці 87 років, від ускладнень метастатичного раку підшлункової залози. Порожнє місце, створене її смертю, було заповнене через 39 днів Емі Коні Барретт, консерватором. Результат був одним з трьох великих правових зрушень в суді з 1953 року, після призначення Кларенса Томаса замінити Тхургода Маршалла в 1991 році і призначення Уоррена Бургера замінити графа Уоррена в 1969 році.