Що таке синдром хромосомного пошкодження?
Синдроми хромосомного видалення виникають внаслідок видалення частин хромосом. Залежно від місця розташування, розміру і від кого успадковується видалення, існує кілька відомих різних варіацій хромосомних видалень. Синдроми хромосомного видалення зазвичай включають більші видалення, які видно за допомогою методів каріотипування. Невеликі вилучення призводять до синдрому Мікроделетіона, який виявляється за допомогою флуоресцентної гібридизації на місці (FISH).

Приклади синдромів хромосомного видалення включають 5p-Deletion (синдром Крі-ду-Чат), 4p-Deletion (синдром Вольфа-Хіршхорна), синдром Прадера-Віллі і синдром Ангельмана.
Синдроми хромосомного видалення виникають внаслідок видалення частин хромосом. Залежно від місця розташування, розміру і від кого успадковується видалення, існує кілька відомих різних варіацій хромосомних видалень. Синдроми хромосомного видалення зазвичай включають більші видалення, які видно за допомогою методів каріотипування. Невеликі вилучення призводять до синдрому Мікроделетіона, який виявляється за допомогою флуоресцентної гібридизації на місці (FISH).

Приклади синдромів хромосомного видалення включають 5p-Deletion (синдром Крі-ду-Чат), 4p-Deletion (синдром Вольфа-Хіршхорна), синдром Прадера-Віллі і синдром Ангельмана.

Хромосомна основа синдрому Крі-ду-Чат складається з видалення найбільш кінцевої частини короткої руки хромосоми 5. 5p видалення, будь то термінальні або інтерстиціальні, відбуваються в різних точках розриву; хромосомна основа зазвичай складається з видалення на короткій руці хромосоми 5. Змінність, що спостерігається між індивідами, може бути пов'язана з відмінностями в їх генотипах. З частотою від 1 до 15 000 до 1 з 50 000 живих народжень, він вважається одним з найпоширеніших порушень видалення генів. Вилучення 5p є найбільш поширеними випадками денова, які є батьківським походженням в 80-90% випадків, можливо, що виникають внаслідок розриву хромосом під час формування гамет у чоловіків.

Деякі приклади можливих дисморфічних особливостей включають: опускаючі пальпебральні тріщини, широкий носовий міст, мікроцефалію, низькопоставлені вуха, preauricular теги, круглі обличчя, короткий шия, мікрогнатію, і зубний малооключеннягіпертелоризм, епікантальні складки, опущені кути рота. Немає специфічної кореляції між розміром видалення і тяжкістю клінічних ознак, тому що результати різняться настільки широко.

Хромосомна основа синдрому Вольфа-Хіршхорна (WHS) складається з видалення найбільш кінцевої частини короткої руки хромосоми 4. Вилучений сегмент зареєстрованих осіб становить приблизно половину р-руки, що відбувається дистально до груп 4p15.1-p15.2. Проксимальна межа WHSCR була визначена 1,9-мегабазовим видаленням терміналу 4p16.3. Цей аллель включає в себе запропоновані кандидатурні гени LEMT1 і WHSC1. Це було ідентифіковано двома особами, які виставляли всі 4 компоненти ядерного фенотипу WHS, що дозволило вченим відслідковувати локації видалених генів. Багато повідомлень особливо вражають у появі черепно-лицевої структури (видатний лоб, гіпертелоризм, широкий міст носа, що продовжується до лоба), що призвело до описового терміну «поява грецького воїна каски».

Існують широкі докази того, що основний фенотип WHS (затримка росту, інтелектуальна інвалідність, напади і характерні черепно-лицьові риси) обумовлений гаплоінсуфициенцією декількох тісно пов'язаних генів, на відміну від одного гена. Пов'язані гени, які впливають на варіацію включають:

WHSC1 охоплює 90-кб геномний регіон, дві третини якого розташовується в телемерному кінці WHCR; WHSC1 може відігравати значну роль у нормальному розвитку. Його видалення, ймовірно, сприяє фенотипу WHS. Однак варіація в тяжкості і фенотипу WHS припускає можливі ролі для генів, які лежать наближено і дистально до WHSCR.
WHSC2 (також відомий як NELF-A) бере участь у багатьох аспектах обробки мРНК і клітинного циклу.
SLBP, ген, що кодує протеїн зв'язуючого стовбура стовбура, знаходиться на телемерному рівні з WHSC2, і відіграє вирішальну роль у регулюванні синтезу і доступності гістонів під час S-фази.
LETM1 спочатку був запропонований як кандидат-ген для нападів; він функціонує в іонному обміні з потенційними ролями в клітинному сигналі та виробництві енергії.
FGFRL1, кодуючи рецептор декою фактора росту фібробластів, був пов'язаний з черепно-лицевим фенотипом і потенційно іншими скелетними особливостями, а також коротким розміром WHS.
Нещодавно CPLX1 було запропоновано як потенційний кандидат ген для епілепсії в WHS.

Синдром Прадера-Віллі (PWS) і синдром Анджелмана (AS) є відмінними нейрогенетичними розладами, викликаними хромосомними пошкодженнями, однопартійною дисомією або втратою експресії відбитого гена в регіоні 15q11-q13. Чи виявляє людина PWS або AS, залежить від того, чи є відсутність гену, вираженого батьком, щоб внести свій внесок у регіон. [Коли потрібна цитата]

PWS часто виявляється причиною вторинного ожиріння внаслідок раннього настання гіперфагії - аномального збільшення апетиту до споживання їжі. Існує три молекулярні причини розвитку синдрому Прадера-Віллі. Одне з них складається з мікроушкоджень хромосоми регіону 15q11-q13. У 70% пацієнтів виявляється 5-7 Мб денова делеція в проксимальній області батьківської хромосоми 15. Другою частою генетичною аномалією (~ 25-30% випадків) є материнська одностатева дисомія хромосоми 15. Механізм обумовлений материнською мейотичною нероз'єднанням, а потім мітотичною втратою батьківської хромосоми 15 після запліднення. Третя причина PWS - порушення процесу друку на батьківській спадковій хромосомі 15 (епігенетичні явища). Цей розлад присутній приблизно у 2-5% уражених осіб. Менше 20% людей з дефектом друку мають дуже невелике видалення в центрі друку PWS, розташованому на 5′ кінці гена SNRPN.

АС - це важкий ослаблюючий неврологічний розлад, що характеризується психічною затримкою, порушенням мовлення, судом, руховою дисфункцією та високою поширеністю аутизму. Батьківське походження генетичного матеріалу, на який впливає синдром, важливе тому, що конкретна область хромосоми 15 піддається відбитку батьківського походження, що означає, що для ряду генів в цьому регіоні виражається тільки одна копія гена, а інша замовчується через відбиток. Для генів, уражених в PWS, це материнська копія, яка зазвичай друкується (і, таким чином, замовчується), тоді як мутована батьківська копія не функціонує.