Які були чотири новаторські статті, які Альберт Ейнштейн опублікував
Альберт Ейнштейн (/ˈaɪnstaɪn/ EYEN-styne; німецький: [ˈalbɛʁt ˈʔaɪnʃtaɪn]; 14 березня 1879 — 18 квітня 1955) — німецький теоретичний фізик, широко визнаний як один з найбільших і найвпливовіших фізиків усіх часів. Ейнштейн найбільш відомий за розробку теорії відносності, але він також зробив важливий внесок у розвиток теорії квантової механіки. Релятивність і квантова механіка є двома стовпами сучасної фізики. Його формула еквівалентності маси-енергії E = mc2, що виникає з теорії відносності, була названа "найзнаменитішою у світі рівнянням". Його роботи також відомі своїм впливом на філософію науки. Він отримав Нобелівську премію з фізики 1921 року «за свої заслуги в теоретичній фізиці, і особливо за його відкриття закону фотоелектричного ефекту», ключовий крок у розвитку квантової теорії. Його інтелектуальні досягнення і оригінальність призвели до того, що «Ейнштейн» став синонімом «генія». Ейнштейній, один з синтетичних елементів в періодичній таблиці, був названий на його честь.

У 1905 році, рік, який іноді описується як його annus mirabilis («рік чудес»), Ейнштейн опублікував чотири новаторські статті. Вони виклали теорію фотоелектричного ефекту, пояснили рух Брауна, запровадили спеціальну відносність і продемонстрували еквівалентність маси та енергії. Ейнштейн вважав, що закони класичної механіки більше не можуть бути узгоджені з законами електромагнітного поля, що привело його до розробки спеціальної теорії відносності. Потім він розширив теорію до гравітаційних полів; він опублікував статтю про загальну відносність в 1916 році, ввівши свою теорію гравітації. У 1917 році він застосував загальну теорію відносності для моделювання структури Всесвіту. Він продовжував займатися проблемами статистичної механіки і квантової теорії, що призвело до його пояснень теорії частинок і руху молекул. Він також досліджував термальні властивості світла і квантову теорію випромінювання, яка заклала основу фотонової теорії світла.
Альберт Ейнштейн, 14 березня 1879 — 18 квітня 1955 — німецький теоретичний фізик, широко визнаний як один з найбільших і найвпливовіших фізиків усіх часів. Ейнштейн найбільш відомий за розробку теорії відносності, але він також зробив важливий внесок у розвиток теорії квантової механіки. Релятивність і квантова механіка є двома стовпами сучасної фізики. Його формула еквівалентності маси-енергії E = mc2, що виникає з теорії відносності, була названа "найзнаменитішою у світі рівнянням". Його роботи також відомі своїм впливом на філософію науки. Він отримав Нобелівську премію з фізики 1921 року «за свої заслуги в теоретичній фізиці, і особливо за його відкриття закону фотоелектричного ефекту», ключовий крок у розвитку квантової теорії. Його інтелектуальні досягнення і оригінальність призвели до того, що «Ейнштейн» став синонімом «генія». Ейнштейній, один з синтетичних елементів в періодичній таблиці, був названий на його честь.

У 1905 році, рік, який іноді описується як його annus mirabilis («рік чудес»), Ейнштейн опублікував чотири новаторські статті. Вони виклали теорію фотоелектричного ефекту, пояснили рух Брауна, запровадили спеціальну відносність і продемонстрували еквівалентність маси та енергії. Ейнштейн вважав, що закони класичної механіки більше не можуть бути узгоджені з законами електромагнітного поля, що привело його до розробки спеціальної теорії відносності. Потім він розширив теорію до гравітаційних полів; він опублікував статтю про загальну відносність в 1916 році, ввівши свою теорію гравітації. У 1917 році він застосував загальну теорію відносності для моделювання структури Всесвіту. Він продовжував займатися проблемами статистичної механіки і квантової теорії, що призвело до його пояснень теорії частинок і руху молекул. Він також досліджував термальні властивості світла і квантову теорію випромінювання, яка заклала основу фотонової теорії світла.