Про що цей текст?
Існує багато сучасних варіантів газпачо з авокадо, огірками, персиком, картоплею, водорості, виноградом, м'ясом, морепродуктами та іншими інгредієнтами замість томатів і хліба. Інгредієнти, текстура і товщина газпачо варіюються регіонально і між різними кухарями. Аналогічні холодні сирі супи, такі як arjamolho в Португалії, porra antequerana і ajoblanco, також популярні в Андалусії, хоча не настільки поширені, як газпачо. Gazpacho і salmorejo особливо схожі, оскільки вони обидва є холодними супами на основі томатів, які широко популярні в Іспанії; головна різниця між gazpacho і salmorejo є кулінарною технікою, яка використовується, оскільки gazpacho - суп, тоді як salmorejo - емульсія. Крім того, в той час як обидві страви поділяють основні інгредієнти томатів, оливкової олії, хліба і часнику, газпачо також можна приготувати з огірком, переп'яттю і оцтом, в той час як сальморехо не може. Оригінальний рецепт з використанням хліба, води, оцту, масла і солі традиційний на Іберійському півострові, можливо, з римських часів. Кожен центральний і південний регіони мають своє різноманіття. Скромне газпачо стало дуже глибоко вкоріненою їжею для селян і пастухів Іспанії. Основний газпачо породив багато варіантів, деякі також називаються газпачо, інші не; деякі автори намагалися класифікувати всі ці варіанти. Газпачос можна класифікувати за кольором: найбільш поширені червоні (які містять томат), білі (які не містять томатів, але включають сушені плоди), і зелені (які білі, але містять деякі спеції, які роблять їх зеленими). Ці варіанти мають свої основні інгредієнти спільні, включаючи часникову пасту, яка діє як емульсивер, хліб, оливкова олія, оцет і сіль. Крім традиційних інгредієнтів, можуть бути додані червоні фрукти, такі як картопля, мушкетер і т.д., що робить газпачо трохи солодшим. Газпачо можна подавати як стартер, головне блюдо або тапу.

Популярна варіація походить з міста Рота в провінції Кадиз. Під час посухи не було достатньо води, щоб зробити газпачо; таким чином, arranque має ті ж інгредієнти, що і газпачо, але вимагає менше води і хліба, роблячи його своєрідним кремом. Деякі люди додають більше хліба, поки він не отримає консистенцію дипу.

У Екстремадурі, газпачос - це вид пюре або товстого газпачо, відомого як cojondongo, або cojondongo del gañán, зроблений з хліборобів, часнику, масла і оцту, потім накритий нарізаними цибулями, томатом і перцем.

Газпачо манчего, як говорить його назва, виготовляється в східному регіоні Ла-Манчі, в Альбачеті і сусідніх районах, і популярний в інших районах в центрі і на південному заході країни. Це м'ясний стейк, основні інгредієнти якого - дрібні ігрові тварини або птахи, такі як кролик, кролик, кролик або голуб, і плоский хліб, і можуть включати в себе часнику, томати і гриби. Її готують в капусті і подають гарячим. Ще одним відомим варіантом в Ла-Манчі є газпачо де пастор або галіано. Деякі інші гарячі м'ясні або рибні страви з інших регіонів називаються газпачо (gazpacho jumillano, gazpacho de Yecla, gazpacho de Requena тощо).

Газпачо часто їдять в дуже гаряче і сухе літо в Кастилії і Леоні. Газпачо, зроблене в Ла Мораньї в провінції Авіла, має великі шматочки овочів, що плавають у водяному супі.

Gazpacho manchego, незважаючи на свою назву, є м'ясним стевом, поданим гарячим, а не варіацією холодного овочевого супу.
У цьому тексті йдеться про варіації Газпачоса. Він перераховує різні рецепти і пояснює впливи з регіонів і культурних корінь. У ньому також згадується, що незважаючи на те, що деякі страви можуть містити Gazpacho у своїй назві, не всі вони є варіаціями від оригінального Gazpacho.