Напишіть коротку історію (менше 250 слів) про медитацію. Розповідач повинен бути незручним.
Наш гід просить нас закрити очі і м'яко веде нас через медитацію: ми в пасовищі, нахиляючись на старе дерево. Стілець підтримує нас, коли ми стаємо одним із землею, закріплюючи себе на місці, відчуваючи мир.

Вона дає нам мантру: «Я є...» і ми заповнюємо порожнечу і тихо повторюємо висловлювання в наших умах.

"Я людина", я думаю про себе, як я візуалізую себе, стаючи одним з деревом, ростучи корінням і затверджуючись, знаючи, що в кінцевому підсумку я буду відрізаний разом з іншими деревами, які повинні були колись в цій самотній пасовищі.

Коли наш гід м'яко повертає нас до реальності, вона заохочує нас поділитися нашими мантрами «Я є», і я панікую, коли інші учасники заявляють: «Я сміливий», «Я достатньо».

Я не повторюю свою мантру. Я не хочу пояснювати, чому мені потрібно відчувати себе людиною, як я бачив, як я перетворювався не тільки на дерево, а потім на сприт, на істоту лісу.

«У мене все гаразд», — шепочує він. Моя заява зустрічається з універсальним нахилом голови.

Я відчуваю себе винним за зміну моєї мантри на хвилину, але заспокоюю себе про автентичність мого висловлювання: я більше не дерево, я в студії з кількома іншими людьми, намагаючись відпустити свої соціальні тривоги, і я в порядку.