Хто така Роза Паркс?
Роза Луїза Маккаулі Паркс (англ. Rosa Louise McCauley Parks; 4 лютого 1913 — 24 жовтня 2005) — американська правозахисна активістка, відома своєю ключовою роллю в автобусному бойкоті Монтгомері. Конгрес США назвав її «першою леді громадянських прав» і «матіркою руху за свободу». Паркс став активістом NAACP в 1943 році, беручи участь у декількох високопрофільних кампаніях з громадянських прав. 1 грудня 1955 року в Монтгомері, штат Алабама, Паркс відкинув наказ водія автобуса Джеймса Блейка про звільнення ряду з чотирьох місць у «кольоровій» секції на користь білого пасажира, як тільки «біла» секція була заповнена. Паркс не була першою людиною, яка виступала проти сегрегації автобусів, але Національна асоціація для просування кольорових людей (NAACP) вважала, що вона є найкращим кандидатом для перегляду судового виклику після її арешту за громадянську непокору в порушенні законів про сегрегацію в Алабамі, і вона допомогла надихнути чорну спільноту бойкотувати автобуси Монтгомері протягом більш ніж року. Справа була заблокована в державних судах, але федеральний автобусний позов Монтгомері Браудер проти Гейла призвів до рішення в листопаді 1956 року про те, що сегрегація автобусів є неконституційною відповідно до положення про рівний захист 14-ї поправки до Конституції США.

Акт протистояння Паркса і автобусний бойкот Монтгомері стали важливими символами руху. Вона стала міжнародною іконою опору расовій сегрегації, організувала і співпрацювала з лідерами цивільних прав, включаючи Едгара Ніксона і Мартіна Лютера Кінга-молодшого. Нещодавно вона відвідувала Highlander Folk School, центр Теннессі для підготовки активістів за права робітників та расову рівність. Незважаючи на те, що вона отримала широку повагу в пізніші роки, вона також страждала за свій вчинок; її звільнили з роботи, і вона отримала погрози смертю протягом багатьох років після цього. Незабаром після бойкоту вона переїхала в Детройт, де коротко знайшла подібну роботу. З 1965 по 1988 рік вона служила секретарем і рецепціонером афроамериканського представника США Джона Коньєра. Вона також була активною учасницею руху "Чорна сила" і підтримки політичних в'язнів у США.

Після виходу на пенсію Паркс написала свою автобіографію і продовжувала наполягати на тому, що потрібно зробити більше роботи в боротьбі за справедливість. Парки отримали національне визнання, включаючи медаль NAACP 1979 Spingarn, Президентську медаль Свободи, Золоту медаль Конгресу, а також поступову статую в Національній статуетній залі Капітолія США. Коли вона померла в 2005 році, вона стала першою жінкою, яка лежала на честь у Капітолійській ротонда. Каліфорнія і Міссурі відзначають День Рози Паркс на її день народження, 4 лютого, в той час як Огайо, Орегон і Техас відзначають річницю її арешту, 1 грудня.
Роза Луїза Маккаулі Паркс (англ. Rosa Louise McCauley Parks), народилася 4 лютого 1913 року, була американською активісткою в русі громадянських прав, найвідомішою своєю ключовою роллю в автобусному бойкоті Монтгомері. Конгрес США назвав її «першою леді громадянських прав» і «матіркою руху за свободу». Паркс став активістом NAACP в 1943 році, беручи участь у декількох високопрофільних кампаніях з громадянських прав. 1 грудня 1955 року в Монтгомері, штат Алабама, Паркс відкинув наказ водія автобуса Джеймса Блейка про звільнення ряду з чотирьох місць у «кольоровій» секції на користь білого пасажира, як тільки «біла» секція була заповнена. Паркс не була першою людиною, яка виступала проти сегрегації автобусів, але Національна асоціація для просування кольорових людей (NAACP) вважала, що вона є найкращим кандидатом для перегляду судового виклику після її арешту за громадянську непокору в порушенні законів про сегрегацію в Алабамі, і вона допомогла надихнути чорну спільноту бойкотувати автобуси Монтгомері протягом більш ніж року. Справа була заблокована в державних судах, але федеральний автобусний позов Монтгомері Браудер проти Гейла призвів до рішення в листопаді 1956 року про те, що сегрегація автобусів є неконституційною відповідно до положення про рівний захист 14-ї поправки до Конституції США.

Акт протистояння Паркса і автобусний бойкот Монтгомері стали важливими символами руху. Вона стала міжнародною іконою опору расовій сегрегації, організувала і співпрацювала з лідерами цивільних прав, включаючи Едгара Ніксона і Мартіна Лютера Кінга-молодшого. Нещодавно вона відвідувала Highlander Folk School, центр Теннессі для підготовки активістів за права робітників та расову рівність. Незважаючи на те, що вона отримала широку повагу в пізніші роки, вона також страждала за свій вчинок; її звільнили з роботи, і вона отримала погрози смертю протягом багатьох років після цього. Незабаром після бойкоту вона переїхала в Детройт, де коротко знайшла подібну роботу. З 1965 по 1988 рік вона служила секретарем і рецепціонером афроамериканського представника США Джона Коньєра. Вона також була активною учасницею руху "Чорна сила" і підтримки політичних в'язнів у США.

Після виходу на пенсію Паркс написала свою автобіографію і продовжувала наполягати на тому, що потрібно зробити більше роботи в боротьбі за справедливість. Парки отримали національне визнання, включаючи медаль NAACP 1979 Spingarn, Президентську медаль Свободи, Золоту медаль Конгресу, а також поступову статую в Національній статуетній залі Капітолія США. Коли вона померла в 2005 році, вона стала першою жінкою, яка лежала на честь у Капітолійській ротонда. Каліфорнія і Міссурі відзначають День Рози Паркс на її день народження, 4 лютого, в той час як Огайо, Орегон і Техас відзначають річницю її арешту, 1 грудня.