Хто такий Андрес Белло?
Andrés de Jesús María y José Bello López (іспанська: [anˈdɾes ˈβeo]; 29 листопада 1781 — 15 жовтня 1865) — венесуельський гуманіст, дипломат, поет, законодавець, філософ, педагог і філолог, чиї політичні і літературні твори становлять важливу частину іспанської американської культури. Білло зображено на старих 2000 венесуельських боліварів і 20 000 чилійських песо.
Andrés de Jesús María y José Bello López (іспанська: [anˈdɾes ˈβeo]; 29 листопада 1781 — 15 жовтня 1865) — венесуельський гуманіст, дипломат, поет, законодавець, філософ, педагог і філолог, чиї політичні і літературні твори становлять важливу частину іспанської американської культури. Білло зображено на старих 2000 венесуельських боліварів і 20 000 чилійських песо.

У Каракасі, де він народився, Андрес Белло був вчителем Симона Болівара протягом короткого періоду часу і брав участь у процесі, який привів до незалежності Венесуели. Будучи дипломатом для нового незалежного уряду, який він допоміг створити, він поїхав з Луїсом Лопесом Мендесом і Симоном Боліваром на їхню першу дипломатичну місію до Лондона. Жив у Лондоні з 1810 по 1829 рік.

У 1829 році Белло поїхав зі своєю сім'єю до Чилі. Він був найнятий чилійським урядом і зробив великі роботи в галузі права і гуманітарних наук. У Сантьяго він займав посади сенатора і професора, а також керував кількома місцевими газетами. Будучи законодавцем, він був головним пропагандистом і редактором Чилійського цивільного кодексу, одного з найбільш інноваційних і впливових американських юридичних творів свого часу. У 1842 році, під його натхненням і з його рішучою підтримкою, був створений Університет Чилі, інститут якого він став першим ректором, перебуваючи на посаді більше двох десятиліть. Завдяки своїм великим внескам, 17 жовтня 1832 року йому було надано чилійське громадянство за законом, затвердженим Конгресом.