Резюме історії походження назви Київської Русі
До появи Київської Русі в 9 столітті більшу частину території на північ від Чорного моря, яка приблизно перекривається з сучасною Україною і Білоруссю, населяли переважно східні слов'янські племена. У північному регіоні навколо Новгорода були ільменські слов'яни і сусідні Кривічі, які займали території навколо головних вод Західної Двіни, Дніпра і Волги. На півночі, в Ладозькій і Карелійській областях, знаходилися фінські племена Чуд. На півдні, в районі навколо Києва, були Поляни, група славізованих племен з іранським походженням, Древляни на захід від Дніпра, і Северяни на схід. На їх півночі і сході були виатічі, а на півдні була лісова земля, поселена слов'янськими фермерами, що дає місце степовим землям, населеним кочівними пастухами.

Раніше існували суперечки щодо того, чи були росіяни варянцями чи слов'янами, однак останнім часом наукова увага більше зосереджувалася на дебатах про те, як швидко предки норвезьких народів засвоювалися в слов'янській культурі. Ця невизначеність багато в чому пов'язана з недостатністю сучасних джерел. Спроби вирішити це питання, замість цього, спираються на археологічні докази, розповіді іноземних спостерігачів, а також легенди і літературу століть пізніше. До певної міри суперечка пов'язана з фундаментальними міфами сучасних держав регіону. Ця часто безрезультатна дискусія про походження періодично перетворюється на конкуруючі націоналістичні оповідання сумнівної наукової цінності, які безпосередньо пропагуються різними урядовими органами в ряді штатів. Це було видно в сталінський період, коли радянська історіографія прагнула віддалити Русь від будь-якого зв'язку з германськими племенами, в спробі розвіяти нацистську пропаганду, яка стверджувала, що російська держава зобов'язана своїм існуванням і походженням нібито расово вищим північним племенам. Останнім часом, в контексті відродження націоналізму в пострадянських державах, англомовні стипендії проаналізували поновлені зусилля з використанням цього дебату для створення етно-націоналістичних фундаментальних історій, з урядами, іноді безпосередньо задіяними в проекті. Конференції та публікації, що ставлять під сумнів норвезьке походження Русі, в деяких випадках безпосередньо підтримувалися державною політикою, а отримані міфи про фундамент були включені в деякі шкільні підручники в Росії.

У той час як варяги були норвезькими купцями і вікінгами, деякі російські та українські націоналістичні історики стверджують, що руси самі були слов'янами (див. Норманські теорії зосереджуються на найдавнішому письмовому джерелі для східних слов'ян, Первинній хроніці, яка була випущена в 12 столітті. Націоналістичні оповідання, з іншого боку, припускають, що росіяни були присутні до приїзду варягів, зазначивши, що тільки декілька скандинавських слів можна знайти на російській мові, і що скандинавські імена в ранніх хроніках незабаром були замінені слов'янськими іменами.

Тим не менш, тісні зв'язки між русами і норвежцями підтверджуються як великими скандинавськими поселеннями в Білорусі, Росії та Україні, так і слов'янськими впливами на шведську мову.Хоча дебати про походження русів залишаються політично завантаженими, існує широка домовленість про те, що якщо прото-руси дійсно були спочатку норвежцями, вони швидко були націоналізовані, прийнявши слов'янські мови та інші культурні практики. Ця позиція, що приблизно являє собою науковий консенсус (принаймні поза межами націоналістичної історіографії), була підсумована істориком, Ф. Дональдом Логаном, "в 839 році руси були шведами; в 1043 році руси були слов'янами". Останні стипендії намагалися вийти за рамки вузьких і політизованих дебатів про походження, зосередитися на тому, як і чому асиміляція відбулася так швидко. Деякі сучасні випробування ДНК також вказують на походження вікінгів, не тільки деяких з князівської родини ранньої Русі та/або їхніх ретинів, але також зв'язки з можливими братами з сусідніх країн, такими як Світополк I з Києва.

Ахмад ібн Фадлан, арабський мандрівник в 10-му столітті, дав одне з найдавніших письмових описів Русі: «Вони такі високі, як датована пальма, блондинки і руди, тому їм не потрібно носити ні туніку, ні плащ, а чоловіки серед них носять одяг, який покриває тільки половину його тіла і залишає одну руку вільною». Лютпранд Кремона, який двічі був посланником у візантійському дворі (949 і 968 рр.), ідентифікує «русі» з норвежцями («руси, яких ми називаємо норвежцями іншим ім'ям»), але пояснює ім'я як грецький термін, що відноситься до їх фізичних рис («Потрібні люди, що складаються з частини норвежців, яких греки називають [...] росіянами через їх фізичні особливості, ми називаємо норвежцями через місце їхнього походження»). Лев Діакон, візантійський історик і хронікознавець 10-го століття, посилається на Русі як на "Скітян" і відзначає, що вони схильні до прийняття грецьких ритуалів і звичаїв. Але «Скітяни» в грецькій мові використовується переважно як загальний термін для номадів.
Походження назви «Київська Русь» викликає багато дебатів, особливо в деяких країнах з сильним впливом на націоналістичні ідеї (для більш детальної інформації дивіться етно-націоналістичні фундаментальні історії). Були колись суперечки щодо того, чи були росіяни варяганами чи слов'янами. Деякі історики стверджують, що руси самі були слов'янами, тоді як варяги були норвезькими купцями і вікінгами. Близький зв'язок між русами і норвежцями підтверджується як великими скандинавськими поселеннями, що знаходяться на сьогоднішніх територіях Білорусі, Росії та України, так і слов'янськими впливами на шведську мову.

Поклавши осторонь пронаціоналістичний політико-історичний погляд, можна було б слідувати історичним і археологічним знахідкам, які пояснюють утворення племен на території, що стала пізнішою назвою «Київська Русь».

Лютпранд з Кремони, ідентифікує "Русі" з норвежцями, але пояснює ім'я як грецький термін, що відноситься до їх фізичних рис. Лев Діакон, візантійський історик і хронікознавець 10-го століття, посилається на Русі як на "Скітян" і відзначає, що вони схильні до прийняття грецьких ритуалів і звичаїв. Але «Скітяни» в грецькій мові використовується переважно як загальний термін для номадів.

До створення або появи Київської Русі більшу частину території на північ від Чорного моря населяли переважно східні слов'янські племена. Але він також був оточений і населений багатьма іншими, як ільменськими слов'янами і сусіднім Кривічем, фінським племенем Чуд, Поліане, групою слов'янізованих племен з іранським походженням, Drevliane і Severiane разом з Vyatichi, і на їх півдні була лісова земля, населена слов'янськими фермерами, що дає місце степним землям, населеним номадськими пастухами.