Хто такий Уго Чавес?
Уго Рафаель Чавес Фріас (англ. Hugo Rafael Chávez Frías; 28 липня 1954 — 5 березня 2013) — венесуельський політик, який був президентом Венесуели з 1999 року до своєї смерті в 2013 році. Чавес також був лідером політичної партії П'ятої республіки від її заснування в 1997 році до 2007 року, коли вона злилася з кількома іншими партіями, щоб сформувати Об'єднану соціалістичну партію Венесуели (PSUV), яку він очолив до 2012 року.
Уго Рафаель Чавес Фріас (англ. Hugo Rafael Chávez Frías; 28 липня 1954 — 5 березня 2013) — венесуельський політик, який був президентом Венесуели з 1999 року до своєї смерті в 2013 році. Чавес також був лідером політичної партії П'ятої республіки від її заснування в 1997 році до 2007 року, коли вона злилася з кількома іншими партіями, щоб сформувати Об'єднану соціалістичну партію Венесуели (PSUV), яку він очолив до 2012 року.

Народившись в сім'ї середнього класу в Сабанеті, Барінас, Чавес став військовим офіцером кар'єри, і після того, як він став незадоволений венесуельською політичною системою, заснованою на Пакті Пунтофіхо, він заснував таємний Революційний Боліварський Рух-200 (MBR-200) на початку 1980-х років. Чавес очолив MBR-200 у своєму невдалому перевороті проти уряду Демократичної акції президента Карлоса Андреса Переса в 1992 році, за що він був ув'язнений. Звільнений з в'язниці через два роки, він заснував політичну партію Рух П'ятої Республіки, а потім отримавши 56,2% голосів, був обраний президентом Венесуели в 1998 році. Він був переобраний в 2000 з 59,8% голосів і знову в 2006 з 62,8% голосів. Після того, як він виграв свій четвертий термін на президентських виборах в жовтні 2012 року зі зниженням до 55,1% голосів, він повинен був принести присягу 10 січня 2013 року. Однак інавгурація була відкладена через лікування від раку, і 5 березня у віці 58 років він помер у Каракасі.

Після прийняття нової конституції в 1999 році Чавес зосередився на передбачуваному впровадженні соціальних реформ в рамках Боліварської революції. Використовуючи рекордні доходи від нафти 2000-х років, його уряд націоналізував ключові галузі промисловості, створив демократичні демократичні комунальні ради та реалізував соціальні програми, відомі як боліварські місії для розширення доступу до їжі, житла, охорони здоров'я та освіти. Високі нафтові прибутки, що збігаються з початком президентства Чавеса, призвели до тимчасових поліпшень у таких областях, як бідність, грамотність, рівність доходів і якість життя, в основному між 2003 і 2007 роками, хоча масштабних змін в структурних нерівностях не відбулося. 2 червня 2010 року Чавес оголосив "економічну війну" верхнім класам Венесуели через дефіцит, ймовірно, почавши кризу у Венесуелі. До кінця президентства Чавеса на початку 2010 року економічні дії його уряду протягом попереднього десятиліття, такі як витрати на дефіцит і контроль цін, виявилися нестійкими, а економіка Венесуели коливається. У той же час зросла бідність, інфляція і дефіцит.

Під Чавесом Венесуела зазнала демократичного відступлення, оскільки він придушував пресу, маніпулював виборчими законами, а також заарештовував і вигнав критиків уряду. Його використання актів сприяння і використання його урядом пропаганди були суперечливими. Під час президентства Чавеса значно збільшився показник вбивств в країні і продовжилася корупція в поліції та уряді.

По всьому політичному спектру Чавес вважається одним з найбільш впливових і суперечливих політиків в сучасній історії Венесуели та Латинської Америки. Його 14-річне президентство ознаменувало початок соціалістичної «рожевої хвилі», що охопила Латинську Америку — він підтримував латиноамериканське та карибське співробітництво і брав участь у створенні панрегіонального Союзу південноамериканських націй, Співтовариства латиноамериканських та карибських держав, Боліварського альянсу для Америки, Банку Півдня та регіональної телевізійної мережі TeleSUR. На міжнародному рівні Чавес приєднався до марксистсько-леніністських урядів Фіделя, а потім Рауля Кастро на Кубі, а також до соціалістичних урядів Ево Моралеса в Болівії, Рафаеля Корреа в Еквадорі та Даніеля Ортеги в Нікарагуа. Ідеї, програми і стиль Чавеса складають основу «Чавізму», політичної ідеології, тісно пов'язаної з боліваріазмом і соціалізмом XXI століття. Чавес описав свою політику як антиімперіалістичну, будучи видатним противником зовнішньої політики Сполучених Штатів, а також голосним критиком неолібералізму і лайзер-капіталізму. Він назвав себе марксистом.