Я збираюся покинути Сан-Франциско, і я люблю свою стару квартиру. Напишіть йому данину і зробіть його поетичним!
У квартирі в Сан-Франциско,

Я буду сумувати за тим, як ти руйнуєшся у вітрі. Як я можу почути свого партнера на дзвінку, навіть якщо між нами зачинені дві двері. Ваші передні сходи, які змушують кожного відвідувача відчувати себе так, ніби вони були перевезені в часі в квартиру в Палм-Біч 1980-х років. Сміттєві вантажівки прокидаються в п'ятницю вранці. Шлях, яким двері вашої ванної кімнати ніколи не закриваються повністю - до розчарування наших гостей - і незліченні пост-серфінгові сукні, що висять з ніколи не використовуваної ванни. Вид з вашої задньої вірші і магічні заходи і заходи сонця ми були свідками.

Коли ми були заблоковані, щоб уповільнити поширення COVID-19, я стукав у двері вашого екрану щовечора о 8 вечора, роблячи вигляд, що я ударник, вітаючи моїх літніх сусідів і приєднуючись до колективних криків, щоб показати вдячність нашим першим відповідникам. Я сидів на невеликій ділянці трави, яку ми називали вашим двориком, і плакав, коли стресу було занадто багато. Після всіх цих років, мої сльози, ймовірно, занурені в ваші бежеві стіни і килим, які ми випадково заплітали рамками і зниженими килимами зі складу Pottery Barn.

І як я міг забути про наших нижніх сусідів, які повільно зігрівалися до нас, а потім голосно пройшли через розлучення? Або наш доброзичливий орендар, який подарував нам печиво і вино кожного святкового сезону, і жодного разу не збільшив нашу оренду - навіть запропонував знизити її, щоб спокусити нас залишитися, коли ми дали наше повідомлення?

Ви дали нам будинок і захистили нас через все це. Ви забезпечили чотири стіни, в межах яких ми могли б вибухати музику, боротися з нападами тривоги, ледаче балувати телешоу, проводити ігрові ночі і пізні ночі з друзями, переживати землетруси і ховатися від світу, все ще відчуваючи красу навколо нас.

За це я назавжди буду вдячний.