Як Ніцше і Харауе критикують поняття наукового знання і його прагнення до об'єктивності? Як вони використовують ідеї «бог-трику» і «гордості» для пояснення недоліків в наукових відкриттях?
У книзі Ніцше «Про правду і брехню в неморальному сенсі» Ніцше пояснює своє ставлення до людського наукового знання з великим скептицизмом, навіть натякаючи на людей як на «найарогантніші і брехливіші» твори (Про правду і брехню в позаморальному сенсі, 7). Такий самий вид критики виникає в концепції «божественної хитрості» в книзі Харауея «Ситуаційне знання: питання науки в фемінізмі і привілей часткової перспективи». Цей вид інтелектуальної переваги є давньою концепцією в історії людства, оскільки ми досягли прогресу в науковій думці. Описані спочатку в писанні Харуаея, «боже-трик» змішується в багатьох ідеях Ніцше прикладає це через різні метафори і пояснення упереджень через сприйняття.
Ця ідея «божества-трику» і його якості знання всього походить від людей і їх жорсткого розуму, будучи в змозі зрозуміти тільки те, що є відчутним у їх власних умах, тим самим виключаючи інші перспективи. Люди підходять до наукових відкриттів з пристрасною точкою зору, через власну односторонню точку зору, і без власної вини роблять наукові відкриття, які виходять з власних спостережень. Але не в цей момент людські помилки є прикладом, стверджує Ніцше, а коли наукові відкриття будуються на цих так званих помилках.
Саме в цей момент часу спостерігається, що поняття науки може «прокинутися як балон при найменшому пуху» через саму конструкцію наукового прогресу, заснованого на брехні (Про правду і брехню в позаморальному сенсі, 7). Проте, з огляду на те, наскільки помилковими можуть бути стільки людських відкриттів, ми все ще тримаємося за ідею вищої вірогідності, яку не може оскаржити жодна сила в нашому світі, по суті, до чого відноситься Харауей. У своїй ідеї про "божественний трюк", Харавей виступає за інший спосіб ми підходимо до спостережень через інший підхід до об'єктивності. Розлучившись з майже особистим зобов'язанням розуміти все і все і приймати складнощі науки, ми можемо усунути ідею фальшивого компромісу з науковими істинами, щоб компенсувати нашу відсутність розуміння.
Основна ідея, яка є прикладом в написанні Ніцше, - це ідея гордості. Гордість є великим компонентом людської поведінки, і багато дій виправдані. Поняття гордості можна навіть розглядати як відповідь на припущені питання про те, звідки походить корінь «бог-трику». З самого початку часу можна спостерігати, що ми, люди, відчували свербіж за ідею завоювання. Свербіж, щоб завоювати суспільства, культури, землі або навіть щось настільки просте, як більш високий соціально-економічний статус. Це досить просто в нашій крові і було присутнім протягом поколінь людей. Продовжуючи аргумент Харауея, Ніцше представляє ідею про те, як пишаючись в глибині нашого «знання», ми «сліпаємо туман над очима і почуттями людей», ілюструючи, як гордість може виробляти наукову думку, яка дає відповіді тільки заради відповідей на питання, які насправді є помилковими (Про правду і брехню в позаморальному сенсі, 7). В результаті цього створюється завіса обману, в якій люди допомагали у створенні.

їхніми брехнями, які до них перетворилися на правду. Наукове відкриття з цього моменту призводить до того, що «правда» будується на брехні.
Повернення сліпим оком є великою темою в ідеї «божественного трюку» і повторюється в описі Ніцше про «листя». Те, що описано тут, полягає в тому, що люди не можуть позначати «необхідну якість» для чого-небудь, що вони описують. По суті, розуміється, що існує багато різних типів листя, але ми не можемо пояснити явні відмінності між ними і при цьому виникає відсутність «правди» з листом. Помилка полягає в узагальненні листа, і застосовуючи це узагальнення до інших контекстів, саме там лежить помилка, яка саме це Haraway звертається в своїй ілюзії "бог-трик". Саме визначення «божественної хитрості» включає узагальнення наших власних знань, щоб компенсувати прогалини в наших відкриттях і знаннях.
Протягом багатьох років наукового прогресу і здобутку в розумінні нашого світу, так звані істини, які люди встановили, можуть мати недоліки, що виникають в тому, як науковий метод підходить до них. Харауей припускає, що наш спосіб використання об'єктивності повинен бути перероблений, щоб бути більш інклюзивним, і праці Ніцше поширюються на цю ідею і демонструють, як ці істини можуть бути винні в них в результаті припущень. Ці припущення, побудовані один на одному, призводять до відсутності розуміння, яке стверджують обидва автори.