Підсумовуємо битва під Пяванхінд.
Битва при Пяванхінді (англ. Battle of Pävankhind) — останній загін, що відбувся 13 липня 1660 року на гірському переході поблизу форту Вішальгад, поблизу міста Колхапур з Маратським воїном Баджі Прабху Дешпанде і Самбху Сінг Джаддавом проти Сидді Масуда з султанату Біджапура. Зустріч закінчилася знищенням сил Марати і тактичною перемогою султанату Біджапура, який не зміг досягти стратегічної перемоги.
У 1660 році Шиваджі Махарадж був ув'язнений у фортеці Панхала, під осадою і значно перевершив армію Аділшах під керівництвом генерала Абиссина з назвою Сідді Масуд. Шіваджі Махараджі планував втекти до форту Марата Вішальгад. Двоє Марата-сарданів під керівництвом генерала Адільшахі Сідді Жуара, а саме Суріарао Сурве і Джасвантрао Дальві, також одночасно оточили форт Вішальгада. Шиваджі Махарадж чекав місяців, плануючи і виснажуючи джерело їжі Аділша.

Шіваджі Махарадж, Баджі Прабху і близько 600 їхніх найкращих військ вночі блукали через силою Адільшахі. Чоловік на ім'я Шива Кашид, який на зовнішній вигляд нагадував Шиваджі Махараджа, добровільно одягнувся як король і потрапив у полон. Це придбало деякий додатковий час через плутанину щодо ідентичності, перш ніж Сідді Масуд усвідомив помилку і віддав переслідування.


Статуя Баджі Прабху Дешпанде у форті Панхала
Шиваджі Махарадж втік в темну ніч 13 липня, з його військами і армією Адільша в гонитві з армією в 10 000 чоловік. Було зрозуміло, що неможливо відштовхнути ворога, і що Марати не будуть одночасно переважати над гарнізоном Могул у Вішальгаді і армією Адільшахі.

Єдиним варіантом було те, щоб частина Марат залишилася і боролася з більшими силами Адільшахі в задній гвардії, в той час як решта Марат продовжувала до свого місця призначення. Шиваджі Махарадж вирішив розділити свої сили. Баджі Прабху погодився протистояти військам Біджапуру з 300 солдатами. Шіваджі Махарадж сказав Баджі Прабху, що він почує, як з Вішальгаду п'ять разів вистрілюють гармати, що сигналізує про безпеку Шиваджі Махараджа. Для оборони було обрано стратегічне положення Год-Хінд (Horse Pass), оскільки воно було дуже вузьким і лише декілька солдатів могли пройти в будь-який час.