Що таке фашизм і який його історичний контекст?
Історики, політологи та інші вчені давно обговорювали точну природу фашизму. Історик Іан Кершоу колись писав, що «пробувати визначити «фашизм» – це як намагатися нагріти на стіну. Кожна група, яка описується як фашистська, має принаймні деякі унікальні елементи, і багато визначень фашизму були критиковані як занадто широкі або занадто вузькі.

Фашизм - це ультраправа, авторитарна, ультранаціоналістична політична ідеологія і рух, що характеризується диктаторським лідером, централізованою автократією, мілітаризмом, насильницьким придушенням опозиції. Віра в природну соціальну ієрархію, підпорядкування індивідуальних інтересів для сприйнятого блага нації і раси, сильне регулювання суспільства і економіки. Після закінчення Другої світової війни в 1945 році мало партій відкрито описували себе як фашистів; термін частіше використовується політичними опонентами. Опис неофашизму або постфашизму іноді використовується для опису сучасних партій з ідеологіями, схожими на фашистські рухи XX століття.

Перші фашистські рухи виникли в Італії під час Першої світової війни, перш ніж поширилися на інші європейські країни, особливо Німеччину. Фашизм також мав прихильників за межами Європи. Фашисти розглядали Першу світову війну як революцію, яка принесла величезні зміни в природі війни, суспільства, держави і технології. Фашизм відкидає твердження про те, що насильство по суті погане, і розглядає імперіалізм, політичне насильство і війну як засоби національного відродження. Фашисти часто виступають за створення тоталітарної однопартійної держави. Екстремальний авторитаризм і націоналізм фашизму часто проявляються як віра в расову чистоту або господарську расу, зазвичай змішані з деяким варіантом расизму або жадібності проти демонізованого "Іншого", що розглядається як екзистенційна загроза.