Витягніть грецькі терміни в наступному параграфі, разом з коротким визначенням, в кульових точках.
Мено (/ˈmiːnoʊ/; грецький: Μένων, Ménōn) — сократичний діалог Платона. Мено починає діалог, запитуючи Сократа, чи вчить доброчесність, чи набуває її практика, чи приходить від природи. Щоб визначити, чи можна навчити доброчесності, Сократ каже Мену, що спочатку потрібно визначити, що таке доброчесність. Коли персонажі говорять про чесноту, або, швидше за все, арете, вони посилаються на чесноту в цілому, а не на певні чесноти, такі як справедливість або затишок. Перша частина роботи демонструє сократичний діалектичний стиль; Мено, не в змозі адекватно визначити чесноту, зводиться до плутанини або апорії. Сократ припускає, що вони шукають адекватне визначення чесноти разом. У відповідь, Мено припускає, що неможливо шукати те, чого не знаєш, тому що не зможеш визначити, чи знайшов ти це.

Сократ кидає виклик аргументу Мено, який часто називають «парадоксом Мено» або «парадоксом вчителя», запроваджуючи теорію знань як спогади (анамнезі). Як представлено в діалозі, теорія пропонує, що душі є безсмертними і знають всі речі в безтілевому стані; навчання в втіленому насправді є процесом запам'ятовування того, що душа знала, перш ніж вона прийшла в тіло. Сократ демонструє пам'ять в дії, поставивши математичну головоломку одному з рабів Мено. Згодом Сократ і Мено повертаються до питання про те, чи можна навчити доброчесності, використовуючи метод гіпотези. Близько кінця діалогу Мено висуває ще одну знамениту головоломку, яка називається "Проблема Мено" або "Проблема цінності знань", яка задає питання про те, чому знання цінуються вище, ніж справжня віра. У відповідь Сократ дає знаменитий і дещо загадковий розріз між знанням і справжньою вірою.
- арете: доброчесність в цілому, тобто Замість особливої доброчесності
Оригінальна назва: Confusion
Анамнез: запам'ятовування знань