Надайте короткий, вибуховий резюме того, що історики вважають причиною війни 1812 року.
З моменту закінчення війни 1812 року історики довго обговорювали відносну вагу численних причин, що лежать в основі її походження.

Протягом дев'ятнадцятого століття історики загалом прийшли до висновку, що війна була оголошена в основному через національну честь, нейтральні морські права і британське захоплення нейтральних суден і їх вантажів на відкритому морі. Ця тема стала основою військового послання президента Джеймса Медісона до Конгресу 1 червня 1812 року. На повороті XX століття велика частина сучасних стипендій переоцінювала це пояснення і почала більше зосереджуватися на неморських факторах як на значних сприяючих причинах. Однак історик Уоррен Гудман попереджає, що занадто багато уваги до цих ідей може бути однаково хибним.

Не погоджуючись з тими тлумаченнями, які просто підкреслювали експансіонізм і мінімізували морську причинність, історики ігнорували глибокі американські побоювання за національну безпеку, мрії про континент, повністю контрольований республіканськими Сполученими Штатами, і докази того, що багато американців вважали, що війна 1812 року стане приводом для Сполучених Штатів для досягнення довгоочікуваної анексії Канади. Томас Джефферсон добре підсумував думку американської більшості про війну [...], щоб сказати, що «віддача Канади [...] повинна бути sine qua non до мирного договору». — Лошак

Історик Річард Масс стверджує, що експансіоністська тема є міфом, який суперечить "відносному консенсусу серед експертів про те, що основною американською метою було скасування британських морських обмежень". Він каже, що вчені згодні з тим, що Сполучені Штати пішли у війну "тому що шість років економічних санкцій не привели Британію до столу переговорів, і загроза канадській базі поставок Королівського флоту була їхньою останньою надією". Масс погоджується, що експансіонізм міг спокусити американців на теоретичному рівні, але він вважає, що "лідери боялися внутрішніх політичних наслідків цього", можливо тому, що така експансія "фокусувалася на рідконаселених західних землях, а не на більш густонаселених східних поселеннях". Наскільки американські лідери розглядали питання про переслідування території в Канаді, ці питання «виникали як результат війни, а не як рушійна причина». Однак Маас визнає, що багато істориків продовжують вважати, що експансіонізм був причиною.

Регінальд Хорсман розглядає експансіонізм як другорядну причину після морських проблем, зазначивши, що багато істориків помилково відкинули експансіонізм як причину війни. Він відзначає, що він вважався ключовим для підтримки секційного балансу між вільними і рабськими державами, відкинутим американським поселенням Луїзіанської території і широко підтриманим десятками конгресменів War Hawk, таких як Генрі Клей, Фелікс Грунді, Джон Адамс Харпер і Річард Ментор Джонсон, які проголосували за війну з розширенням як ключову мету. Однак Хорсман стверджує, що, на його думку, "бажання Канади не спричинило війну 1812 року" і що "Сполучені Штати не оголосили війну, тому що вони хотіли отримати Канаду, але придбання Канади розглядалося як основна запобіжна вигода конфлікту".

Однак інші історики вважають, що бажання назавжди анексувати Канаду було безпосередньою причиною війни. Карл Бенн відзначає, що бажання Військових хоків анексувати Канаду було подібним до ентузіазму за анексію іспанської Флориди мешканцями американського Півдня, оскільки обидві очікувалися війни для полегшення розширення на довгоочікувані землі і закінчення підтримки ворожих племен (Конфедерація Текумсеха на півночі і Крік на півдні).

Алан Тейлор каже, що багато демократично-республіканських конгресменів, таких як Джон Адамс Харпер, Річард Ментор Джонсон і Пітер Бюелл Портер "бажали вигнати британців з континенту і анексувати Канаду". Деякі південники виступали проти цього, побоюючись дисбалансу між вільними і рабськими державами, якщо Канада буде анексована. Антикатолицизм також змусив багатьох виступити проти анексії переважно католицької Нижньої Канади, вважаючи, що її французькомовні жителі непридатні «для республіканського громадянства».

Навіть великі фігури, такі як Генрі Клей і Джеймс Монро, очікували, що принаймні Верхня Канада буде легко підкорена. Відомі американські генерали, такі як Вільям Хулл, видали проголошення канадцям під час війни, обіцяючи республіканське визволення через включення до Сполучених Штатів. Генерал Олександр Сміт подібно заявив своїм військам, коли вони вторглися в Канаду, що «ви ввійдете в країну, яка стане однією з Сполучених Штатів. Ви прийдете до народу, який стане вашими співгромадянами». Однак відсутність чіткості щодо американських намірів підриває ці заклики.

Девід і Жанна Гейдлер стверджують, що «більшість істориків погоджуються, що війна 1812 року не була викликана експансіонізмом, а замість цього відображала справжню турботу американських патріотів про захист нейтральних прав Сполучених Штатів від переважаючої тиранії британського флоту. Це не означає, що експансіоністські цілі потенційно не були б результатом війни». Однак вони також стверджують інакше, стверджуючи, що «придбання Канади задовольнить експансіоністські бажання Америки», також описуючи його як ключову мету західних експансіоністів, які, стверджують вони, вважали, що «усунення британської присутності в Канаді найкраще здійснить» свою мету зупинити британську підтримку племінних рейдів. Вони стверджують, що "тривалі дебати" стосуються відносної важливості експансіонізму як фактора, і чи "екпансіонізм відіграв більшу роль у спричиненні війни 1812 року, ніж американська занепокоєння щодо захисту нейтральних морських прав".

У 1960-х роках робота Нормана К. Ріджорда, Регінальда Хорсмана, Бредфорда Перкінса і Роджера Брауна встановила новий східний морський консенсус. Хоча ці автори підходили до походження війни з багатьох точок зору, всі вони визнали, що британська морська політика була основною причиною війни.
Різні історики вважають, що війна 1812 року була викликана:
1 Національна честь, нейтральні морські права та захоплення кораблів
2. США готові назавжди анексувати Канаду
3 Британська морська політика і її сприйнята загроза для США