Колонії чи провінції? Як Іспанська імперія ставилася до своїх зарубіжних територій?
Іспанська імперія тривала чотири століття, від приходу Колумба в Америку в 1492 році до втрати останніх заморських територій (Куба, Пуерто-Ріко і Філіппіни) в 1898 році. У свій останній період, навколо середини XIX століття, виникла дебата, яка до цього дня все ще викликає метелики щодо визначення цих земель. Частина населення продовжує вважати, що землі, які Іспанія завоювала за межами морів, були колоніями, в той час як інша частина визначає їх як провінції. Тобто, як у Валладоліді, Барселоні або Гвадалахарі.
У королівському декреті Карла V, проголошеному в 1519 році, який пізніше був включений до збірки законів Індії, вже можна було прочитати наступну заяву про наміри: «Щоб Західні Індії завжди були об'єднані з короною Кастилії і що не може бути віддалено. Ми наказуємо, що вони ніколи не можуть бути розділені нашою королівською короною Кастилії, роз'єднані або розділені повністю або частково або на користь будь-якої особи».
Іспанські закони завжди говорили про «провінції», «королівства», «республіки», «імперії» або «території островів і материка». Іншими словами, термін "колонія" ніколи не використовувався в правовій сфері для територій, які були включені до Корони Кастилії. Він був включений пізніше і тільки з критичним і пропагандистським бажанням, таким же, яким він є сьогодні, коли він використовується. Це не виправдання, щоб заперечувати, що на заморських територіях Іспанії існували моделі експлуатації, які можна вважати колоніальними, такими як монополія на видобуток дорогоцінних металів або певних видів комерційних компаній. Одним з головних доказів є те, що заморські території відтворювали більшість інститутів метрополії.
Бернардіно Браво Ліра, переможець премії з національної історії Чилі 2010 року, зазначив важливу різницю:
Політично, Індії були включені в корону, а не в Королівство Кастилія. Це означає, що вони не вважалися простою землею, без власної політичної особистості і, отже, схильні до підпорядкування іноземній державі. Вони вважалися іншими королівствами, подібними до Кастилії та інших європейців, наділеними тими ж атрибутами, що і вони. З цієї причини вони були класифіковані і організовані у вигляді Індійської держави, а не колоній. Королівства Індії мали всі елементи, які тоді складали державу: територію, населення, національність, інститути, уряд і власне законодавство.
Це означає, що, на відміну від того, що думають більшість критичних авторів, території, завоювані Іспанією, ніколи не вважалися колоніями без прав. Більш того, його мешканці вважалися, вже з королевою Ізабелою Кастильською, васалами Корони, як і будь-який інший мешканець Іберійського півострова, коли процес завоювання був завершений в XVI столітті. Ось чому Індії, які відомі як "Америка" з XVII століття, зобов'язані вірності тільки королю, який правив через інститути, створені для цієї мети і які управлялися посадовими особами, призначеними для цієї мети.