Виходячи з цієї інформації, яку я поділився про Абеля Янсуна Тасмана, ви можете підсумувати це для мене?
Абель Янсзон Тасман (англ. Abel Janszoon Tasman; 1603 — 10 жовтня 1659) — голландський мореплавець і дослідник, відомий своїми подорожами в 1642 і 1644 роках на службі голландської Ост-Індської компанії (VOC).

Народився в 1603 році в Лютжегасті, Нідерланди, Тасман почав свою кар'єру як торговий мореплавець і став досвідченим мореплавцем. У 1633 році він приєднався до VOC і відправився в Батавію, тепер Джакарту, Індонезія. Брав участь у декількох поїздках, в тому числі в Японію. У 1642 році Тасман був призначений VOC, щоб очолити експедицію, щоб дослідити невідомі регіони Південного Тихого океану. Його місією було відкриття нових торгових шляхів і встановлення торговельних відносин з корінними жителями. Покинувши Батавію, Тасман прямував на схід і досяг узбережжя Тасманії, яке він назвав Землею Ван Діемена на честь свого покровителя. Потім він відправився на північ і відкрив західне узбережжя Нової Зеландії, яке він назвав Статен Лендт, але пізніше перейменував Nieuw Zeeland на честь голландської провінції Зеландія.

Незважаючи на свої досягнення, експедиція Тасмана не була повністю успішною. Зустріч з маорі на Південному острові Нової Зеландії призвела до насильницької конфронтації, яка забрала життя чотирьох чоловіків Тасмана. Він повернувся до Батавії без будь-якого значного контакту з корінними жителями або встановлення будь-яких торговельних відносин. Проте експедиція Тасмана відкрила шлях для подальшого вивчення та колонізації Австралії та Нової Зеландії європейцями. Тасман продовжував служити Голландській Ост-Індській Компанії до своєї смерті в 1659 році, залишаючи за собою спадщину як одного з найбільших дослідників свого часу.

Походження і раннє життя

Портрет Абеля Тасмана, його дружини і дочки. Присвоєно Якобу Герріцу Куйпу, 1637 (не аутентифіковано).
Абель Тасман народився близько 1603 року в Lutjegast, невеликому селі в провінції Гронінген, на півночі Нідерландів. Найдавніше джерело, що згадує його, датується 27 грудня 1631 року, коли 28-річний моряк, що мешкав в Амстердамі, одружився з 21-річною Джаннетьє Тжарс з Палмстрат в Йорданському районі міста.

Переїзд в Нідерландські Східні Індії
Зайнятий голландською Ост-Індською компанією (VOC), Тасман відправився з Текселя (Нідерланди) до Батавії, тепер Джакарти, в 1633 році, беручи південний маршрут Браувер. Базуючись в Батавії, Тасман брав участь у поїздці на острів Серам (в теперішній провінції Малуку в Індонезії), тому що місцеві жителі продавали спеції іншим європейським національностям, ніж голландці. У нього була вузька втеча від смерті, коли під час недбалої посадки кілька його товаришів були вбиті мешканцями острова.

До серпня 1637 року Тасман повернувся в Амстердам, а наступного року підписав контракт ще на десять років і взяв свою дружину з собою в Батавію. 25 березня 1638 року він спробував продати свою нерухомість в Йорданії, але покупка була скасована.

Він був другим у командуванні 1639 експедиції досліджень в північній частині Тихого океану під керівництвом Меттіджа Кваста. Флот включав кораблі Engel і Gracht і досяг Форт Зелендіа (Нідерландська Формоза) і Дешима (штучний острів біля Нагасакі, Японія).

Перша велика подорож
У серпні 1642 року Рада Індій, що складалася з Антоні ван Дімен, Корнеліс ван дер Лійн, Джоан Маетсуйкер, Юстус Шутен, Саломон Свірс, Корнеліс Вітсен, і Пітер Борель в Батавії відправив Тасмана і Франчайса Якобсона Вішчера на подорож досліджень до малозаписаних районів на схід від Кейп Доброї Надії, на захід від Статен-Ленд (поблизу Кейп-Горна Південної Америки) і на південь від Соломонових островів.

Однією з цілей було отримання знань про "всі абсолютно невідомі" Провінції Пляж. Це була нібито неіснуюча суша, яка, як кажуть, має багато золота, яке з'явилося на європейських картах з 15 століття, внаслідок помилки в деяких виданнях робіт Марко Поло.

Експедиція мала використовувати два невеликих кораблі, Heemskerck і Zeehaen.

Маврикій
Відповідно до вказівок Вісчера, Тасман виплив з Батавії 14 серпня 1642 року і прибув на Маврикій 5 вересня 1642 року, згідно з щоденником капітана. Причиною цього було те, що екіпаж міг добре харчуватися на острові; було багато прісної води і деревини для ремонту кораблів. Тасман отримав допомогу губернатора Адріана ван дер Стелла.

Через переважаючі вітри, Маврикій був обраний точкою повороту. Після чотиритижневого перебування на острові обидва кораблі вийшли 8 жовтня, використовуючи Roaring Forties, щоб піти на схід якомога швидше. (Ніхто не пішов так далеко, як Пітер Нюїтс в 1626/27.) 7 листопада сніг і хвойна вплинули на рішення судна змінити курс в північно-східному напрямку, з наміром мати Соломонові острови в якості місця призначення.

Тасманія

Прибережні скелі півострова Тасманія
24 листопада 1642 року Тасман досяг і побачив західне узбережжя Тасманії, на північ від гавані Маккуарі. Він назвав своє відкриття «Земля Ван Діемена» на честь Антоніо ван Діемена, генерального губернатора Нідерландських Східних Індій.

Продовжуючи на південь, Тасман перетнув південний кінець Тасманії і повернувся на північний схід. Потім він спробував відправити два своїх кораблі в Adventure Bay на східному узбережжі острова Південний Бруні, але був вибуховане в море штормом. Цю територію він назвав «Буряна буря». Через два дні, 1 грудня, Тасман закріпився на північ від Cape Frederick Hendrick на північ від Лісового півострова. 2 грудня два кораблі під командуванням пілота, майора Вісчер, пройшли через Маріон Narrows в Блекман-Бей, а потім на захід до витоку Бумер-Крік, де вони зібрали деякі їстівні "зелені". Тасман назвав затоку Фредерік Хендрік, в яку входили теперішній Північний залив, Маріонський залив і те, що тепер називається Блекменським заливом. (Оригінальна назва Тасмана, Фредерік Генрік Бей, була помилково перенесена на його теперішнє місцезнаходження Маріоном Дюфресне в 1772 році). Наступного дня було зроблено спробу висадитися в Північній затоці. Однак, через те, що море було занадто грубим, дерев'яник судна проплив через серф і посадив голландський прапор. Тасманія потім офіційно претендувала на володіння землею 3 грудня 1642 року.

Ще два дні він продовжував слідувати за східним узбережжям на північ, щоб побачити, наскільки далеко він пішов. Коли на північному заході на Еддістоун-Пойнті повернулася земля, він спробував слідувати узбережжю, але його кораблі раптово потрапили в Руйнівні сорочки, що шукали через Басський пролив. Тасман перебував на місії, щоб знайти на Південному континенті не більше островів, тому він раптово відвернувся на схід і продовжив свій континентальний полювання.

Нова Зеландія

Залив вбивць (Murderers' Bay) Ісаак Гільсеманс

Маорі Хака
Тасман мав намір рухатися в північному напрямку, але, оскільки вітер був несприятливий, він рушив на схід. Експедиція пережила важку подорож, і в одному зі своїх щоденних записів Тасман стверджував, що його компас був єдиною річчю, яка тримала його в живих.

13 грудня 1642 року вони побачили землю на північно-західному узбережжі Південного острова Нової Зеландії, ставши першими європейцями, які побачили Нову Зеландію. Тасман назвав його Staten Landt «на честь Генеральних держав» (голландського парламенту). Він писав, "це можливо, що ця земля приєднується до Staten Landt, але це невизначено", посилаючись на Isla de los Estados, суходолу з тією ж назвою на південній вершині Південної Америки, з яким зустрічався голландський мореплавець Якоб Ле Мер в 1616 році. Однак у 1643 році експедиція Браувера до Валдівії виявила, що Країна-Ленд була відділена морем від гіпотетичної Південної землі. Тасман продовжив: «Ми вважаємо, що це материкове узбережжя невідомого Південного краю». Тасман вважав, що знайшов західну сторону довгоочікуваної Terra Australis, яка простягалася через Тихий океан поблизу південного кінця Південної Америки.

Після п'ятиденного плавання на північ, а потім на схід, експедиція закріпилася приблизно в 7 кілометрах (4,3 милі) від узбережжя біля того, що зараз є Золотим заливом. Група маоріків виїхала на ваку (каное) і напала на деяких моряків, які плавали між двома голландськими суднами. Чотири моряки були забиті до смерті з пату.
Ввечері, приблизно через годину після заходу сонця, ми побачили багато світла на суші і чотири судна поблизу берега, два з яких виступили до нас. Коли наші два човни повернулися до кораблів, повідомляючи, що вони знайшли не менше тринадцяти фут води, і з заходом сонця (який затонув за високою землею) вони були ще на півмілі від берега. Після того, як наші люди були на борту приблизно одного склянки, люди в двох канунах почали вигукувати до нас грубими, порожніми голосами. Ми не могли зрозуміти жодного з них; однак, коли вони знову закликали кілька разів, ми зателефонували їм у відповідь. Але вони не наблизилися ближче, ніж постріл з каменю. Вони також багато разів вибухали на інструмент, який випускав звук, схожий на труби маврів. Ми мали одного з наших моряків (який міг трохи грати на трубці) грати деякі пісні в відповідь на них".

Коли Тасман випливав з затоки, він спостерігав 22 ваки поблизу берега, з яких «одинадцять зірвалися з людьми і зійшли до нас». Вока наблизився до Зехена, який стріляв і вдарив чоловіка в найбільшому вока, який тримав невеликий білий прапор. Каністерський постріл також вдарив в бік ваки. Було спекульовано, що місцеві маорі думали, що голландці намагалися висадитися на великій сільськогосподарській ділянці, яку маорі намагалися захистити. Тасман назвав територію «Вбивцькою бухтою».

Потім експедиція відправилася на північ, побачивши пролив Кука, який вона помилилася з ущелиною і назвала «Зехенов залив». Дві назви, які експедиція дала визначним пам'яткам на півночі Нової Зеландії, досі зберігаються: Кейп-Марія ван Дімен і острови Трьох королів. (Кап Пітер Борельс був перейменований на Кейп Егмонт капітаном Джеймсом Куком 125 років потому.)

Повернення подорожі

Тонгатапу, головний острів Тонга; малюнок Ісаака Гільсеманса

Залив Тонгатапу з двома кораблями; малюнок Ісаака Гільсемана
Повертаючись до Батавії, Тасман перетнув Тонганський архіпелаг 20 січня 1643 року. Під час перетину островів Фіджі кораблі Тасмана наблизилися до того, щоб потрапити на небезпечні рифи північно-східної частини групи Фіджі. Він охарактеризував східний кінець Вануа Леву і Цикобія-і-Лау, перш ніж повернутися до відкритого моря.

Експедиція повернулася на північний захід до Нової Гвінеї і повернулася до Батавії 15 червня 1643 року.

Друга велика подорож
Тасман покинув Батавію 30 січня 1644 року на своєму другому шляху з трьома кораблями (Limmen, Zeemeeuw і tender Braek). Він слідував за південним узбережжям Нової Гвінеї на схід, намагаючись знайти прохід до східної сторони Нової Голландії. Однак він пропустив протоку Торрес між Новою Гвінеєю та Австралією, ймовірно через численні рифи та острови, що затумували потенційні маршрути, і продовжив своє подорож, слідуючи берегу затоки Карпентарія на захід уздовж північного узбережжя Австралії. Він охарактеризував північне узбережжя Австралії, зробивши спостереження про Нову Голландію та її мешканців. Він повернувся в Батавію в серпні 1644 року.

З точки зору Нідерландської Ост-Індської Компанії, дослідження Тасмана були розчаруванням: він не знайшов ні перспективної області для торгівлі, ні корисного нового судноплавного маршруту. Хоча Тасмана привітали при його поверненні, компанія була обурена тим, що Тасман не повністю вивчив землі, які він знайшов, і вирішив, що для будь-яких майбутніх експедицій слід вибрати більш «постійного дослідника». Більше століття, до епохи Джеймса Кука, Тасманія і Нова Зеландія не були відвідані європейцями; материк Австралії був відвіданий, але зазвичай тільки випадково.

Пізніше життя
2 листопада 1644 року Абель Тасман був призначений членом Ради юстиції в Батавії. Він вирушив до Суматри в 1646 році, а в серпні 1647 року до Сіаму (тепер Таїланд) з листами від компанії до короля. У травні 1648 року він керував експедицією, відправленою в Манилу, щоб спробувати перехопити і пограбувати іспанські срібні кораблі, що прибули з Америки, але йому не вдалося повернутися в Батавію в січні 1649 року. У листопаді 1649 року він був звинувачений і визнаний винним у тому, що в попередньому році повісив одного зі своїх чоловіків без суду, був призупинений з його посади командира, оштрафований, і змушений був виплатити компенсацію родичам моряка. 5 січня 1651 року він був офіційно відновлений у своєму ранзі і провів решту своїх років в Батавії. Він був у хороших умовах, будучи одним з найбільших землевласників в місті. Він помер в Батавії 10 жовтня 1659 року і був вижив його другою дружиною і дочкою його першою дружиною. Його майно було розділено між дружиною і дочкою. У своєму заповіті (від 1657 року) він залишив 25 гільдерів бідним у своєму селі, Лутегасті.

Хоча пілот Тасмана, Франс Вісчер, опублікував мемуар про відкриття Південної землі в 1642 році, детальний журнал Тасмана не був опублікований до 1898 року. Тим не менш, деякі з його графіків і карт були в загальному обігу і використовувалися наступними дослідниками. Щоденник, підписаний Абелем Тасманом з 1642 року, зберігається в Національному архіві Нідерландів в Гаазі.

спадщина
Десятимісячна подорож Тасмана в 1642-43 роках мала значні наслідки. Охоплюючи Австралію (хоча на відстані), Тасман довів, що невеликий п'ятий континент не був приєднаний до будь-якого більшого шостого континенту, такого як довгоочікуваний Південний континент. Крім того, пропозиція Тасмана про те, що Нова Зеландія є західною стороною цього Південного континенту, була захоплена багатьма європейськими картографами, які протягом наступного століття зображували Нову Зеландію як західне узбережжя Terra Australis, що поступово піднімається з вод навколо Землі Вогню. Ця теорія згодом була спростована, коли капітан Кук обходив Нову Зеландію в 1769 році.

Кілька місць були названі на честь Тасмана, в тому числі:

Австралійський острів і держава Тасманія, перейменована на його честь, колишня земля Ван Діемен. Вона включає в себе такі особливості, як:
На півострові Тасманія.
Тасманський міст
Автомагістраль Тасман
Тасманське море

У Новій Зеландії:
Тасманський льодовик
Тасманське озеро
Річка Тасман
Гора Тасман
Національний парк Абель Тасман.
Тасманська затока / Te Tai-o-Aorere
Район Тасманія.
Пам'ятник Абелю Тасману
Звичайно, ось резюме про Абеля Янсуна Тасмана:

Абель Янсзон Тасман (англ. Abel Janszoon Tasman; 1603 — 10 жовтня 1659) — голландський мореплавець і дослідник, відомий своїми подорожами в 1642 і 1644 роках на службі голландської Ост-Індської компанії (VOC). Він був призначений VOC для вивчення невідомих регіонів Південного Тихого океану і відкрив Van Diemen's Land, Staten Landt і Nieuw Zeeland. Незважаючи на свої досягнення, його експедиція не була повністю успішною через насильницьку конфронтацію з маорі на Південному острові Нової Зеландії. Проте його експедиція відкрила шлях для подальшого вивчення та колонізації Австралії та Нової Зеландії європейцями. Абель Тасман народився близько 1603 року в Lutjegast, невеликому селі в провінції Гронінген, на півночі Нідерландів.

Він служив Голландській Ост-Індській Компанії до своєї смерті в 1659 році, залишаючи за собою спадщину як одного з найбільших дослідників свого часу. Він був заручений, щоб одружитися з 21-річною Джанетьє Тжарс, з Палмстрат в Йорданському районі міста, і взяв участь у поїздці на острів Серам. Він був другим у командуванні 1639 експедиції досліджень в північній частині Тихого океану під керівництвом Меттіджа Кваста, який досяг Форт Зеландія і Дешима.

Рада Індій відправила тасманів і франчайзі Якобсона Вісшера в подорож, щоб дослідити Пляжні провінції, які з'явилися на європейських картах з 15 століття. Тасман спробував приземлитися в Північній затоці, але море було занадто грубим, тому він відвернувся і продовжив свій континентальний полювання.
Тасман і його екіпаж побачили землю на північно-західному узбережжі Нової Зеландії, назвавши її Staten Landt на честь Генеральних Штатів. Експедиція Тасмана зіткнулася з групою маорів, які напали на чотирьох моряків і назвали територію «Заливом вбивць».

Другий політ Тасмана був розчаруванням для Голландської Ост-Індської Компанії, яка вирішила, що для майбутніх експедицій слід вибрати більш наполегливого дослідника. Подорож Тасмана в 1642-43 довів, що невеликий п'ятий континент не був приєднаний до будь-якого більшого шостого континенту, і його пропозиція про те, що Нова Зеландія була західною стороною цього Південного континенту, була захоплена європейськими картографами.

Тасмани назвали місця на честь нього, включаючи Тасманський півострів, Tasman Highway, Tasman Glacier, Tasman Lake, Mount Tasman і Abel Tasman Monument.