З огляду на ці параграфи про синдром Аспергера, в який розлад він злився?
Синдром Аспергера (AS), також відомий як синдром Аспергера, є неврологічним станом, що характеризується значними труднощами в соціальному взаємодії та невербальному спілкуванні, а також обмеженими і повторюваними закономірностями поведінки та інтересів. Синдром більше не визнається як сам по собі діагноз, злившись з іншими станами в розлад аутистичного спектру (АСД). Вважалося, що він відрізняється від інших діагнозів, які були об'єднані в АСД відносно непошкодженою мовою і інтелектом.

Синдром був названий на честь австрійського педіатра Ганса Аспергера, який в 1944 році описав дітей у його догляді, які боролися за формування дружби, не розуміли жестів або почуттів інших, займалися односторонніми розмовами про свої улюблені інтереси, і були незграбні. У 1994 році діагноз Аспергера був включений до четвертого видання (DSM-IV) Американського діагностичного і статистичного посібника психічних розладів; однак, з публікацією DSM-5 в 2013 році синдром був видалений, і симптоми тепер включені в розлад аутизму спектру разом з класичним аутизмом і поширеним розладом розвитку, не зазначеним іншим чином (PDD-NOS). Він був подібно включений до розладу аутистичного спектру в Міжнародної класифікації хвороб (МКБ-11) з 2021 року.

Точна причина виникнення Аспергера погано зрозуміла. Хоча він має високу спадковість, основні генетики не були визначені однозначно. Екологічні фактори також відіграють роль. Зображення мозку не виявило загального основного стану. Немає єдиного лікування, і керівництво Національної служби охорони здоров'я Великобританії (NHS) припускає, що «лікування» будь-якої форми аутизму не повинно бути метою, оскільки аутизм не є «хворобою, яку можна видалити або вилікувати». За даними Королівського коледжу психіатрів, в той час як супутні стани можуть вимагати лікування, "управління самим аутизмом в основному стосується надання освіти, підготовки та соціальної підтримки / догляду, необхідної для поліпшення здатності людини функціонувати в повсякденному світі". Ефективність конкретних втручань при аутизмі підтверджується лише обмеженими даними. Втручання можуть включати в себе навчання соціальних навичок, когнітивну поведінкову терапію, фізіотерапію, мовну терапію, батьківську підготовку та ліки для відповідних проблем, таких як настрій або тривога. Особливості аутизму, як правило, стають менш очевидними в дорослому віці, але соціальні та комунікаційні труднощі зазвичай зберігаються.

https://en.wikipedia.org/wiki/Синдром Аспергера
Вона була об'єднана з іншими станами в розлад аутистичного спектру (ASD)