З огляду на наступне резюме книги Стюарта Рассела «Людська сумісність», яка пропозиція автора, щоб подолати обмеження стандартного підходу до розробки AI?
Рассел починає, стверджуючи, що стандартна модель досліджень в галузі штучного інтелекту, в якій первинне визначення успіху полягає в тому, щоб ставати все краще і краще в досягненні жорстких людських цілей, небезпечно помиляється. Такі цілі можуть насправді не відображати те, що мають на увазі людські дизайнери, наприклад, не враховуючи будь-які людські цінності, не включені в цілі. Якщо штучний інтелект, розроблений відповідно до стандартної моделі, стане надрозумним, він, ймовірно, не повністю відображатиме людські цінності і може бути катастрофічним для людства. Рассел стверджує, що саме тому, що термін розробки людського рівня або надрозумного AI є дуже невизначеним, дослідження безпеки слід почати якомога швидше, так як також є дуже невизначеним, скільки часу потрібно для завершення такого дослідження.

Рассел стверджує, що подальший прогрес у сфері можливостей штучного інтелекту є неминучим через економічний тиск. Такий тиск вже можна побачити в розробці існуючих технологій штучного інтелекту, таких як автономні автомобілі та програмне забезпечення для персональних помічників. Крім того, людський рівень AI може коштувати багато трильйонів доларів. Потім Расселл розглядає поточні дебати навколо ризику AI. Він пропонує спростування ряду поширених аргументів, які відкидають ризик штучного інтелекту, і приписує більшу частину своєї наполегливості племені - дослідники штучного інтелекту можуть розглядати ризики штучного інтелекту як "атаку" на свою область. Расселл повторює, що існують законні причини, щоб серйозно ставитися до ризиків, пов'язаних з штучним інтелектом, і що економічний тиск робить подальші інновації в області штучного інтелекту неминучими.

Потім Расселл пропонує підхід до розробки доказово корисних машин, які зосереджуються на повазі до людей. На відміну від стандартної моделі штучного інтелекту, де мета є жорсткою і певною, цей підхід має на увазі, що справжня мета штучного інтелекту залишається невизначеною, при цьому штучний інтелект тільки наближається до певності, оскільки він отримує більше інформації про людей і світ. Ця невизначеність, в ідеалі, запобігає катастрофічним непорозумінням людських уподобань і заохочує співпрацю і спілкування з людьми. Рассел закликає до більш жорсткого управління дослідженнями та розробками штучного інтелекту, а також до культурної інтроспекції щодо належної кількості автономії, яку потрібно зберегти в світі, де домінує штучний інтелект.
Расселл припускає, що AI слід тренувати таким чином, щоб вони поступово отримували знання про те, що дійсно корисно для людей. АІ, розроблені таким чином, співпрацюватимуть з людьми, залишаючи їм достатньо високий рівень автономії.