Хто такий LBJ?
Ліндон Бейнс Джонсон (англ. Lyndon Baines Johnson; 27 серпня 1908 — 22 січня 1973) — американський політик, 36-й президент Сполучених Штатів з 1963 по 1969 рік. Раніше він служив 37-м віце-президентом з 1961 по 1963 рік під керівництвом президента Джона Ф. Кеннеді, і приніс присягу незабаром після вбивства Кеннеді. Демократ з Техасу, Джонсон також служив представником США, США. Сенатор і лідер більшості в Сенаті. Він володіє відмінністю бути одним з небагатьох президентів, які служили на всіх обраних посадах на федеральному рівні.
Ліндон Бейнс Джонсон (англ. Lyndon Baines Johnson; 27 серпня 1908 — 22 січня 1973) — американський політик, 36-й президент Сполучених Штатів з 1963 по 1969 рік. Раніше він служив 37-м віце-президентом з 1961 по 1963 рік під керівництвом президента Джона Ф. Кеннеді, і приніс присягу незабаром після вбивства Кеннеді. Демократ з Техасу, Джонсон також служив представником США, США. Сенатор і лідер більшості в Сенаті. Він володіє відмінністю бути одним з небагатьох президентів, які служили на всіх обраних посадах на федеральному рівні.

Народився в фермі в Стоунволлі, штат Техас, в місцевій політичній родині, Джонсон працював вчителем середньої школи і помічником конгресу, перш ніж виграти вибори до Палати представників США в 1937 році. У 1948 році він виграв вибори до Сенату в Техасі після вузької і суперечливої перемоги на первинних виборах Демократичної партії. Він був призначений на посаду сенатора більшості Whip в 1951 році. Він став лідером Демократичного сенату в 1953 році і лідером більшості в 1954 році. У 1960 році Джонсон виступав за кандидатуру Демократичної партії на пост президента. Зрештою, сенатор Кеннеді виграв Джонсона та інших його суперників за номінацію, а потім здивував багатьох, пропонуючи зробити Джонсона своїм віце-президентським партнером. Кеннеді-Джонсон переміг на президентських виборах 1960 року. Віце-президент Джонсон вступив на посаду президента 22 листопада 1963 року після вбивства президента Кеннеді. Наступного року Джонсон був обраний президентом, коли він переміг у зсуві проти сенатора штату Арізона Баррі Голдвотера, отримавши 61,1% голосів на президентських виборах 1964 року, найбільшу частку, яку здобув будь-який президентський кандидат з 1820 року.

Внутрішня політика Джонсона була спрямована на розширення громадянських прав, публічного мовлення, доступу до охорони здоров'я, допомоги освіті та мистецтву, розвитку міських і сільських районів та громадських послуг. У 1964 році Джонсон винайшов термін «Велике суспільство», щоб описати ці зусилля. Крім того, він прагнув створити кращі умови життя для американців з низькими доходами, очолюючи кампанію, яка неофіційно називалася "Війна проти бідності". У рамках цих зусиль Джонсон підписав Поправки до соціального забезпечення 1965 року, які призвели до створення Medicare і Medicaid. Джонсон слідував за діями свого попередника у підтримці НАСА і зробив програму «Аполлон» національним пріоритетом. Він ухвалив Закон про вищу освіту 1965 року, який встановив федерально застраховані студентські кредити. Джонсон підписав Закон про імміграцію і громадянство 1965 року, який заклав основу для імміграційної політики США сьогодні. Думка Джонсона з питання громадянських прав поставила його на противагу іншим білим, південним демократам. Його спадщина цивільних прав була сформована підписанням Закону про цивільні права 1964 року, Закону про право голосу 1965 року та Закону про цивільні права 1968 року. Під час його президентства американський політичний ландшафт значно змінився, оскільки білі південники, які колись були твердими демократами, почали переходити до Республіканської партії, а чорні виборці почали переходити до Демократичної партії. Через його внутрішню програму президентство Джонсона ознаменувало вершину сучасного лібералізму в Сполучених Штатах.

Президентство Джонсона відбулося під час Холодної війни, тому його зовнішня політика надавала пріоритет обмеженню комунізму. До його президентства США вже брали участь у В'єтнамській війні, підтримуючи Південний В'єтнам проти комуністичного Північ. Після військово-морського удару 1964 року між Сполученими Штатами і Північним В'єтнамом, Конгрес прийняв резолюцію про затоку Тонкіна, яка надала Джонсону повноваження розпочати повномасштабну військову інтервенцію в Південно-Східній Азії. Кількість американських військовослужбовців у В'єтнамі різко зросла, а жертви зросли серед американських солдатів і в'єтнамських цивільних. Джонсон також розширив військові операції в сусідньому Лаосі, щоб знищити лінії поставок Північного В'єтнаму. У 1968 році комуністична Тет-наступниця підпалила антивоєнний рух, особливо серед студентів старшого віку на університетських кампусах, і громадська думка звернулася проти участі Америки у війні. У Європі адміністрація Джонсона продовжувала сприяти і сприяти політичному та економічному співробітництву та інтеграції в Західній Європі, як і його попередники.

Вдома Джонсон зіткнувся з подальшими проблемами з расовими заворушеннями у великих містах і зростаючим рівнем злочинності. Його політичні опоненти скористалися цією можливістю і висунули вимоги до політики «закону і порядку». Джонсон почав свою президентську кар'єру з майже всесвітньої підтримки, але його схвалення зменшилося протягом усього його президентства, оскільки громадськість стала розчарована як війною у В'єтнамі, так і внутрішніми заворушеннями. Джонсон спочатку прагнув бути переобраним; однак, після розчаровуючих результатів на первинних виборах у Нью-Гемпширі, він відкликав свою кандидатуру. Війна була важливим виборчим питанням, і на президентських виборах 1968 року республіканський кандидат Річард Ніксон переміг віце-президента Джонсона Хуберта Хамфрі. Наприкінці свого президентства в 1969 році Джонсон повернувся на свій ранчо в Техасі, опублікував свої мемуари і в інших відношеннях зберігав низький профіль, поки не помер від серцевого нападу в 1973 році.

Джонсон є одним з найбільш суперечливих президентів в американській історії. Громадська думка і академічні оцінки його спадщини сильно коливалися з моменту його смерті. Історики і вчені посідають Джонсона на вищому рівні за його досягненнями у сфері внутрішньої політики. Його адміністрація прийняла багато важливих законів, які внесли суттєві зміни в цивільні права, охорону здоров'я, благополуччя та освіту. Навпаки, Джонсона сильно критикують за його зовнішню політику, а саме ескалацію американської участі у війні у В'єтнамі.