Найкращі книги Machado de Assis
Мачадо зумів піднятися в своїй бюрократичній кар'єрі, спочатку в Департаменті сільського господарства. Через три роки він став головою відділу в ньому. Він опублікував дві книги поезії: Falenas, в 1870 році, і Americanas, в 1875 році. Їх слабкий прийом змусив його досліджувати інші літературні жанри.

Він написав п'ять романтичних романів: «Відродження», «Рука і рука», «Елена» і «Яя Гарсія». Книги були успішними серед публіки, але літературні критики вважали їх середніми. Мачадо страждав від повторних нападів епілепсії, очевидно, пов'язаних з чуттям про смерть свого старого друга Хосе де Аленкара. Він залишався меланхолічним, песимістичним і фіксувався на смерті. Його наступна книга, відзначена «скептичним і реалістичним тоном»: Memórias Póstumas de Brás Cubas (Поступові спогади Браса Кубиса, також перекладено як Епітаф Малого Переможця), широко вважається шедевром. До кінця 1880-х років Мачадо здобув широку популярність як письменник.

Хоча він був проти рабства, він ніколи не виступав проти нього публічно. Він уникав обговорення політики. Його критикували аболіціоніст Хосе до Патрочініо і письменник Ліма Баррето за те, що він залишався подалі від політики, особливо від причини скасування. Його також критикували за те, що він одружився з білою жінкою. Мачадо був здивований, коли монархія була повалена 15 листопада 1889 року. Мачадо не мав симпатії до республіканства, оскільки він вважав себе ліберальним монархістом і шанував Педро II, якого він сприймав як "покірливого, чесного, добре навченого і патріотичного чоловіка, який знав, як зробити престол столицею [за його простоту], не зменшуючи його велич і повагу". Коли комісія пішла до публічної служби, де він працював, щоб видалити картину колишнього імператора, сором'язливий Мачадо спростував їх: "Зображення потрапило сюди за наказом і залишатиметься тільки за іншим наказом".

Народження бразильської республіки зробило Мачадо більш критичним і спостерігачем бразильського суспільства свого часу. З тих пір він написав «не тільки найбільші романи свого часу, але і найбільші з усіх часів бразильської літератури». Quincas Borba (Філософ чи Собака?) (1891), Dom Casmurro (1899), Esaú e Jacó (1904) і Memorial de Aires (1908), вважаються шедеврами, були успіхами як у критиків, так і у громадськості. У 1893 році він опублікував «Missa do Galo» («Північна Меса»), що вважається його найбільшою короткою історією.
Memórias Póstumas de Brás Cubas, Quincas Borba, Dom Casmurro, Esaú e Jacó, Меморіал де Аїрес і Місь Галу