Як було використано Liberum Veto?
Liberum veto (лат. вільне вето) — парламентська система в Польсько-Литовському співтоваристві. Це була форма одностайного голосування, яке дозволяло будь-якому члену Сейму (законодавчого органу) змусити негайно припинити поточну сесію і скасувати будь-яке законодавство, яке вже було прийнято на сесії, вигукуючи або Sisto activitatem! (Латинська фраза: «Я припиняю діяльність!» Або не затягувати! (Польська: «Я не дозволяю!» Це правило існувало з середини XVII століття до кінця XVIII століття в парламентських засіданнях Сейму. Він базувався на передумові, що, оскільки всі польські дворяни були рівними, кожна міра, що прийшла до Сейму, повинна була бути прийнята одноголосно. Ліберальне вето було ключовою частиною політичної системи Співдружності, зміцнюючи демократичні елементи і контролюючи королівську владу і йшло проти європейської тенденції мати сильну виконавчу владу (абсолютну монархію).

Багато істориків вважають, що вільне вето було головною причиною погіршення політичної системи Співдружності, особливо в 18 столітті, коли іноземні держави підкуповували членів Сейму, щоб паралізувати його процедури, і кінцеве руйнування Співдружності в поділах Польщі і іноземної окупації, домінування і маніпулювання Польщею. Пьотр Стефан Вандич писав, що «liberum veto стало злісним символом старої польської анархії». У період з 1573 по 1763 рр. було проведено близько 150 сеймів, приблизно третина з яких не прийняла жодного законодавства, в основному через ліберальне вето. Вираз «польський парламент» у багатьох європейських мовах походить від очевидного паралічу.
З Liberum veto було можливе тільки прийняття будь-якого законодавства з одностайною згодою. Отже, один депутат повинен зупинити будь-яке законодавство. Противники часто впливають або підкуповують лише одного члена парламенту, щоб спростувати законодавство.