Напишіть щоденний запис з пандемії.
Я не пам'ятаю, коли востаннє тримав щоденник. Я писала постійно, як маленька дівчинка: в кольорових нотатках, подарованих мені на Різдво або на мій день народження. Я завжди відмовлявся від них, коли вони були наполовину повні. Правда полягає в тому, що я покинув їх, коли я зрозумів, що нікого, але я піклувався про те, що я мав сказати; коли я перестав турбуватися; коли я зрозумів, що я не особливо глибокий. Це може статися і в цей раз навколо.

Різниця зараз в тому, що навіть якщо я не скажу нічого глибокого: час глибокий. Ми живемо через глобальну пандемію, ховаючись в наших будинках, сподіваючись, що ми не заражені і несвідомо інфікуємо інших. Уникаючи людей на тротуарі, коли ми йдемо на прогулянки, відразу ж хочемо мити руки, коли підбираємо щось після продуктового магазину після того, як чекаємо в черзі протягом години.

Вчора була моя черга поїхати за покупками. Мій партнер зробив більшість наших біг. Останній раз я приєднався до нього кілька тижнів тому, перш ніж ви могли очікувати лінії навколо блоку. Ми прокинулися рано в суботу, і було трохи дощу, так що я переконав його, що ми повинні піти до Моллі Стоунс на вулиці, щоб побити всіх там. Коли ми прибули, близько 12 людей були в черзі, і ми ходили під крихітним квітковим парасолькою, який живе в корпусі нашого автомобіля.

Я зарядив цей парасольку на мою корпоративну картку під час робочої поїздки до Лондона, і хоча він ледве функціонує, я не викину його. Відкриваючи його, щоб покрити нас, чекаючи за межами Моллі Стоунс, я мріяв повернутися до Лондона. Або подорожувати взагалі. Від того, щоб бути в змозі забігати в продуктовий магазин за інгредієнтами бранч, і нічого більше. Моллі Стоунс завжди була нашим місцем призначення для прийому інгредієнтів після особливо агресивної ночі. Я пропустив ночі: переповнені бари, де ви повинні були підняти свій голос, щоб бути почутим, і все ж були засмучені, коли ваш кращий друг кричав у ваше вухо.

Я зумів пройти цю поїздку до Моллі Стоунс без плачу. Останній раз, коли мій партнер і я поїхали до Моллі Стоунз, це була неділя, перш ніж мер Брід направив Сан-Франциско, щоб укритися на місці. Не було ніяких вимог до соціального віддалення, і магазин був переповнений жахливими покупцями. Люди зіткнулися один з одним на вулицях. Паперові товари були викрадені. Молоко ніде не знайдено. Ми вибрали Mollie Stones, тому що це найдорожчий продуктовий магазин в Сан-Франциско, і ми не думали, що всі будуть там. Але це Сан-Франциско, тому ми помилилися. Я побачив літню жінку, яка повільно рухалася по магазину і почала гіпервентилювати. Мій партнер не був далеко, тому мені вдалося знайти його і зробити кілька глибоких вдихів, щоб я міг уникнути панічної атаки.

Отже, ви можете зрозуміти, чому я не з нетерпінням чекав свого першого сольного пробігу. Я вибрав Costco в SOMA, тому що так мало людей живуть на південь від Market, і це було в середині робочого тижня: можливо, ви можете втекти від зустрічей Zoom для швидкої поїздки до Whole Foods або Trader Joe's, але Costco - це пригода, зобов'язання. Сотні людей були так само зацікавлені, як і я. Залишилося 30 рублів туалетного паперу.

Я потрапив в гараж Costco в 10 ранку, коли він відкривався. Немає автомобілів, які чекали на вхід, що я сприйняв як хороший знак. Примітка до себе: немає ніяких хороших ознак пандемії. Після того, як я нарешті знайшов місце для паркування, я блукав навколо ділянки, щоб знайти себе за тим, що здавалося, ніби ніколи не закінчується лінія безпеки аеропорту, поспішно створена з попереджувальною стрічкою і ледаче спостерігається співробітником Costco в масці обличчя з мегафоном. Кожні кілька хвилин він нагадував нам, щоб ми залишалися на відстані шести футів.

Незважаючи на надію на очікування, я прийшов готовий. Моє обличчя було повністю покрито маскою N95, про яку я визнаю, що відчуваю провину. Працівники охорони здоров'я по всій Америці потребували PPE, і тут я був, чекаючи в черзі в Costco, одягаючи один шматок ансамблю. Я купив 10-пакет після останнього сезону пожежі і зламав печатку на упаковці, роблячи їх неможливими для пожертвування. Моя маска змушує мене відчувати себе дитиною або персонажем мультфільму: вона простягається від мого черепа до дна моїх повік. Для того, щоб доповнити це, я рокую гірськолижні рукавички (пластик майже неможливо знайти), і у мене є кілька епізодів The Daily, завантажених на мій телефон. Я займаю своє місце на задній частині лінії, яка має шість або більше перемикачів, і сідаю, щоб підхопити до Майкла Барбаро.

Я слухаю The Daily вже більше року: майже щодня, або на моїй поїздці, або під час роботи вранці. Але після карантину, на жаль, я кинув звичку. Без спортзалу або поїздки на роботу, це не легко вписується в мій графік. Я сумую за Майклом «і ось що вам потрібно знати сьогодні».

Перший епізод показує розмову з Полом Моцуром, технологічним репортером з Азії – спочатку Шанхаю. Він, разом з декількома іншими американськими журналістами, був безперервно заборонений з Китаю і змушений покинути країну, і він поділився як своєю емоційною реакцією, так і причинами, чому.

Потім я вибрав «Голоси пандемії», епізод, розрізаний на чотири частини: журналісти розмовляють з американцями, яких вразила пандемія в Піттсбурзі, Канзас-Сіті, Нью-Йорку та Сіетлі. Батьки, які зараз гомосексуалізують своїх кричущих малюків. Колишня офіціантка, яка зараз живе в своєму автомобілі, намагається отримати роботу в супермаркеті, але не може знайти свій свідоцтво про народження. Медсестра, яка більше не може бачити своїх онуків, тому що вона лікує хворих на COVID. Я роздратований, слухаючи її нагадування в першу ніч в лікарні, коли вони підтвердили два випадки COVID-19. Вона відчула почуття мети і товариства зі своїми колегами, але майже відразу зрозуміла, що це означає, що вона не зможе проводити свій щотижневий перерву зі своїми онуками. Вона детально описала кімнату, яку вона прикрасила для них у своєму будинку, і як їхні ліжка залишаться порожніми тижнями.

Три щоденні епізоди, і я нарешті роблю прогрес у лінії Costco, вигнувши рампу, де червона стрічка на наших ногах чітко відзначає необхідну 6-футову відстань між вами і людьми перед вами і позаду вас. Одного разу всередині величезного складу, я розписав курс до паперових товарів і зробив це моєю місією, щоб забезпечити туалетний папір і паперові рушники. Успіх на цьому фронті робить очікування гідним, і я починаю перевіряти предмети зі свого списку з метою. Хоча співробітники Costco стратегічно розташовані по всьому складу, кожен так часто піднімаючи мегафон, щоб нагадати покупцям про те, щоб залишатися на відстані шести футів, є кілька способів, які роблять цю поїздку Costco досить типовою: я упакую свою кошик до краю, витрачаю занадто багато грошей і поспішаю вийти з дверей. Більше за все, я не можу дочекатися, щоб зняти маску.