З огляду на ці пункти про природний водню, які інші форми водню, отримані за допомогою різних процесів?
Природний воднюк (відомий як білий воднюк), є природним молекулярним воднюком на Землі або в ній (на відміну від водню, що виробляється в лабораторії або в промисловості). Назва білий водню відрізняє його від зеленого водню, який виробляється з відновлюваних джерел енергії, і від сірого, коричневого або чорного водню, який отримується з викопних джерел або з електролізу води. Природний воднюк може бути відновлюваним, не забруднюючим і дозволяє більш низьку вартість експлуатації порівняно з промисловим воднюком. Природний воднюк був виявлений у багатьох джерелах в районах за межами осадових басейнів, де, як правило, працюють нафтові компанії.

Походження природного водню
Існує кілька джерел природного водню:

- дегазація глибокого водню з земної кори і мантії;
- реакція води з ультрабазними скелями (серпентинізація);
- контакт води з редукуючими агентами в мантії Землі;
- взаємодія води з свіжовикритими скеленими поверхнями (повітряння);
- розпад гідроксильних іонів в структурі мінералів;
природного радіаційного випромінювання води;
розщеплення органічних речовин;
Біологічна активність
- екстракція
Природний водень витягується з колодязів, змішаних з іншими газами, такими як азот або гелій.

У Франції було виявлено декілька джерел. Геологи Ален Принцгофер і Ерік Дервіль продемонстрували існування великих водойм в десятку країн, включаючи Малі та США. Однак їх потенціал важко оцінити.

Численні випромінювання на дні океану були виявлені, але їх важко експлуатувати. Відкриття значного вибуху в Росії в 2008 році свідчить про можливість видобутку рідного водню в геологічних середовищах.

Геологія
Природний воднюк постійно виробляється з різноманітних природних джерел. Є багато відомих викидів водню на середніх океанських хребтах. Ще одна відома реакція, серпентинізація, відбувається під морським дном (в океанській корі).

Діагенетичне походження (окислення заліза) в осадових басейнах кратонів, особливо в Росії. Інші джерела досліджуються, такі як водень мантии, або водень від радіолізу (природного електролізу) або від активності бактерій. У Франції Альпи і Піренеї придатні для експлуатації. У Новій Каледонії є джерела гіпералькаліну, які демонструють викиди дігідрогену. Велике накопичення природного водню було виявлено в Буракебугу (Мали).

Характеристика
Дігідроген дуже розчинний у прісній воді, особливо на глибині (розчинність збільшується з тиском).

https://en.wikipedia.org/wiki/Натуральний ресурс
Зелений воднюк, який виробляється з відновлюваних джерел енергії, і з сірого, коричневого або чорного воднюка, який отримується з викопних джерел або з електролізу води.