Що таке концепція хорошого життя за Сократом і Аристотелем, і які компоненти вносять в нього свій внесок? Чи є гарне життя вродженим чи навченим, і хтось може його досягти?
Однією з найбільш привабливих і теоретичних тем є те, що стосується сенсу життя і того, як жити «хорошим». Це людська природа, щоб пояснити невідоме і створити пояснення для того, як світ працює; протягом всієї історії філософи прийшли до власних висновків про те, чому деякі життя хороші, а інші - ні. Двома ключовими фігурами, які дають уявлення в цьому відношенні, є Сократ у Платоні «Вибачення» і Аристотель у «Нікомаченській етиці». Навпаки проста концепція швидко перетворюється на плутну і складну мережу компонентів, які тільки разом у правильних пропорціях дають кожному чоловікові або жінці повне гарне життя. Щоб обговорити, яким чином ми маємо вести хороше життя, ми повинні спочатку обговорити різні фактори, які сприяють визначенню добра в очах Сократа і Аристотеля. Які бувають компоненти поняття добра? Це вроджене чи навчене? Чи можна його купити? Це тимчасово чи вічно? Це стосується особистості чи суспільства в цілому? Чи може людина вести себе, щоб бути добрим? Яким чином хороше життя дається богами або заробляється людьми? І хоча немає однозначної відповіді на будь-яке з цих питань, в обох текстах автора життя хорошого життя зводиться до виборів, які ви робите, і як вони порівнюються з визначенням добра, до якого ви підписуєтеся. Сократ і Аристотель використовують такі слова, як чесність, мужність, щастя і інтелект, щоб описати свої версії шляху, який ви берете, щоб досягти хорошого життя, і всі вони важливі, але головним рушієм хорошого життя є здатність знайти правильний баланс між ними.
Далі 1
кожна з їх характеристик, що сприяють розвитку спільно визначеного доброго життя.
Теорія про те, як жити хорошим життям, призводить до необхідності визначити, що таке хороше життя і компоненти, які його складають. Аристотель теоретизував в нікомакійській етиці, що ідея доброчесності, або досконалості, може бути загальною темою для компонентів, які складають найвище «добро», добро, яке є кінцевою точкою або продуктом, що охоплює все життя перед ним. І розвиток чесноти лежить в середині між занадто багато і занадто мало будь-якої емоції, дії або характеристики.
Саме в емоціях і діях виявляється надлишок, дефіцит і медіан. Таким чином, ми можемо відчувати страх, впевненість, бажання, гнів, співчуття і взагалі будь-який вид задоволення і болю або занадто багато, або занадто мало, і в будь-якому випадку не належним чином. Але випробувати все це в потрібний час, до потрібних об'єктів, до потрібних людей, з правильних причин і в потрібний спосіб - це середній і найкращий курс, курс, який є ознакою чесноти. Аристотель бк 2 пг. 43)
І все ж, навіть при найточнішому визначенні, яке дає Аристотель або Сократ, існує велика кількість неоднозначності. У той час як деякі характеристики або дії класифікуються як по суті хороші або погані, Аристотель теорізує, що просто надмірне використання однієї або двох характеристик не означає, що ви хороша людина, яка живе хорошим життям. Але, швидше за все, він стверджує, що існує середня точка використання між крайністю ніколи і завжди, що сприяє чесноті, а потім хороше життя. Де знаходиться ця точка досі невідома, частково через нескінченні ситуаційні відмінності, які може мати одна людина проти іншої.
Далі 2

протягом свого життя і частково через складність і величину змінних, які сприяють людині в цілому. Однак Аристотель входить до декількох загальних описів свого визначення доброчесного чоловіка або жінки, щоб допомогти визначити посередницю між двома крайностями. Наприклад, медіаном для задоволення і болю є самоконтроль, між страхом і впевненістю є мужність, і справедливі падіння між заздрістю і злістю.1 Ці приклади світять світло про те, як знайти посередину між двома протилежними якостями, але не вказують на те, як вести хороше життя. Хоча визначення ідеї добра є складним, рамки мислення, які слід використовувати, коли стикаються з щоденними рішеннями, Аристотель надає можливість для обговорення того, як жити хорошим життям.
Створення структурованого плану, як жити хорошим життям, викликає питання: чи може кожен жити хорошим життям? Більше того, чи є сегменти, які доповнюють доброчесність, вродженими чи вони вивчаються? Аристотель ділиться на дві школи мислення: перша полягає в тому, що існують певні характеристики, які можуть перешкодити або зупинити пошук моральної чесноти, а друга полягає в тому, що ці риси розвиваються з часом і через ритуальну звичку. Останній, описує він аналогічно, «Таким же чином, ми стаємо справедливими через практику справедливих дій, самоконтрольованими через здійснення самоконтролю, і сміливими через вчинення актів сміливості» (Аристотель. бк 2 пг. Іншими словами, людина стає доброчесним, постійно буваючи доброчесним. Тому людина знаходиться в хорошому житті, коли вона звично живе посеред усіх протилежних якостей. Хоча не всі в суспільстві будуть жити добрим життям, всі в суспільстві можуть жити добрим життям. На даному етапі важливо
1 Приклади, дані в книзі II ч. 7 - Нікомаченська етика
Далі 3
 
Повернутися до визначення того, що таке хороше життя, це не означає успіх, славу або багатство, а скоріше практикувати комбінацію елементів, які створюють чесноту.
Хоча деякі якості, такі як чеснота, відносно незаперечні як добро, багатство є сильно обговорюваною частиною хорошого життя. Як Аристотель, так і Сократ погоджуються, що багатство не є показником хорошого життя, але їх думка відрізняється, коли мова йде про роль грошей у розвитку такого життя. Хоча Аристотель вважає, що багатство є необхідністю для аспектів доброчесного життя, Сократ вважає, що багатство є лише побічним продуктом хорошого життя. Аристотель сказав: «Багатство – це не те добро, яке ми намагаємося знайти, бо воно тільки корисне, тобто є засобом до чогось іншого» (Аристотель. бк 1 пг. Інакше кажучи, хоча багатство не є кінцевою метою і не має сенсу, коли ми думаємо про власну вартість, воно допомагає у створенні хорошого життя. З іншого боку, Сократ пише про багатство як про те, що не створює досконалості і іноді може навіть гальмувати його розвиток. «Багатство не приносить досконалості, але досконалость приносить до людей багатство і всі інші публічні та приватні благословення» (Платон. 30b) Хоча ця цитата вилучена з контексту оборонного аргументу, вона все одно підтримує переконання Сократа про багатство. Він, збіднілий чоловік, не знаходить такої ж цінності в грошах, як софісти, такі як Аристотель, і, захищаючи свій вибір не стягувати плату студентам, які слідували його філософській думці, як і інші софісти, він сказав, що він тут на служінні Богу. Обидві теорії про роль багатства в хорошому житті важливі для розгляду. Чи призводить багатство до корупції і бідність до більш грішного життя? Багатство, як і страх, потребує посередника. Як писав Аристотель, занадто мало — це бездумність, а занадто багато — боягузтво. У багатстві однакові думки
Далі 4

Занадто мало створює крайню бідність, яка відволікає від життя доброчесним життям, і занадто багато може створювати різні відволікання, які призводять до того ж результату.
Інша суперечлива теорія полягає в тому, як довго триває «доброта». При визначенні хорошого життя важливо подумати про те, коли ви можете використовувати добро як опис. Якщо доброта по відношенню до життя людини триває вічно, то термін є постійним і може застосовуватися протягом усього життя людини. Якщо, навпаки, доброта приходить і йде протягом усього життя, термін може бути використаний лише тимчасово або в послідовності, відзначаючи своє життя в цілому. Сократ, після оголошення його страти, стверджує, що «хороша людина не може бути зашкоджена ні в житті, ні в смерті, і що його справи не нехтують богами» (Платон. 41 c-d) Подача ідеї про те, що хороший чоловік або жінка, що живе хорошим життям, є безперервним і постійним протягом усього життя і смерті. Однак Аристотель стверджує, що оскільки хороше життя - це сума менших благ, щоб використовувати термін, щоб описати життя когось, воно повинно прийти в кінці їхнього життя, дивитися на нього в цілому. Після опису менших цілей і кінцевих точок він йде далі і каже: «Найвище благо, з іншого боку, має бути чимось остаточним» (Аристотель. бк 1 пг. 14) Зазначаючи, що, хоча існують різні галузі хорошого життя, доброчесна поведінка не є постійною і тому ви не можете дати опис їхнього життя в цілому, поки він не закінчиться. Аргументи Сократа щодо тривалості доброти досить наївні, оскільки, коли люди змінюються з часом, тільки з усією інформацією про їхнє життя можна зробити висновок про те, чи мали вони гарне життя.
У підсумку, два різних погляди на те, як ми повинні жити добрим життям разом, дають уявлення і теорію про цю тему, але ні один з них не дає повного керівництва щодо цього. Сократ, як писав Платон, описує своє власне життя, яке він
Далі 5

Аристотель пропонує філософську теорію про те, як жити доброчесним чином з кінцевою метою щастя або, іншими словами, хорошим життям. Найближчим до розуміння того, як жити хорошим життям, є розуміння того, що складає хороше життя, і навіть це суб'єктивне. Погляди однієї людини на те, що означає доброчесне життя, можуть сильно відрізнятися від інших, залежно від того, де вони жили, їх релігійні переконання або соціальний статус. Ці відмінності призводять до багатьох різних посібників і визначень хорошого життя. У межах всіх різних точок зору, концепція, запроваджена в нікомаченській етиці, яка може бути широко прийнята, полягає в тому, що в житті когось є середня точка між кожною з їхніх емоцій, дій і характеристик, які створюють чесноту і ведуть до хорошого життя.