Які бувають приклади дисекономії масштабів?
У мікроекономіці економія масштабу є витратними перевагами, які підприємства отримують завдяки масштабу своєї діяльності, і зазвичай вимірюються кількістю продукції, виробленої за одиницю часу. Зниження витрат на одиницю виробництва дозволяє збільшити масштаб. На підставі економії масштабу можуть бути технічні, статистичні, організаційні або пов'язані з ступенем контролю над ринком фактори. Це лише частковий опис концепції.

Економія масштабу застосовується до різноманітних організаційних і ділових ситуацій і на різних рівнях, таких як виробництво, завод або ціле підприємство. Коли середні витрати починають падати, оскільки продукція збільшується, відбувається економія масштабу. Деякі економії масштабу, такі як капітальні витрати виробничих об'єктів і втрати тертя транспортного та промислового обладнання, мають фізичну або інженерну основу.

Економічна концепція походить з Адама Сміта, і ідея отримання більшого виробництва повертається через використання поділу праці. Економіка масштабів – це навпаки.

Економія масштабу часто має межі, такі як проходження оптимальної точки проектування, де витрати на додаткову одиницю починають збільшуватися. Загальні межі включають перевищення сумісного постачання сировини, наприклад, дерева в деревообробній, м'якій та паперовій промисловості. Загальний ліміт для низької вартості на одиницю ваги товарів насичує регіональний ринок, тому доведеться відправляти продукцію на неекономічні відстані. Інші обмеження включають використання енергії менш ефективно або мати більш високий рівень дефектів.

Великі виробники, як правило, ефективні при довгостроковій експлуатації товарного класу (товар) і вважають витратним часто змінювати рейтинги. Таким чином, вони будуть уникати спеціальних рейтингів, навіть якщо у них є більш високі маржі. Часто менші (зазвичай старіші) виробничі об'єкти залишаються життєздатними, переходячи з виробництва товарного класу на спеціальну продукцію.

Економію масштабу необхідно відрізняти від економії, що виникає внаслідок збільшення виробництва даного заводу. Коли завод використовується нижче його оптимальної виробничої потужності, збільшення ступеня його використання призводить до зниження загальної середньої вартості виробництва. Як помітили, серед іншого, Ніколас Георгеску-Роеген (1966) і Ніколас Кальдор (1972) ці економіки не є економіками масштабу.
Приклади дисекономій масштабу включають: використання енергії менш ефективно, перенасичення регіонального ринку, перевищення місцевого постачання сировини, більш високі витрати на перемикання виробництва, що призводить до нездатності переходити до продуктів з більш високим маржевим рівнем (зменшена гнучкість) та більш високий рівень дефектів.