Дайте мені один ряд підсумки історії нижче:

Давним-давно королева Одіси почула, що там був майстер кам'яний скульптор, який зробив такі приголомшливі статуї богів, що люди плакали б від щастя за красою статуй, якщо б вони їх побачили. Одного літнього дня, перебуваючи з королем у головному залі королівського палацу, у королеви раптово виникла думка. «Як би було добре, царю, якби ми могли побудувати деякі прекрасні статути Господа Яганнатха, щоб люди могли прийти поклонятися Яганнатху, Балабхадрі та Субадрі. Що ви думаєте?»

Король декілька хвилин роздумував, а потім погодився. «Що ти маєш на увазі, моя королева?» І так, незабаром кам'яний скульптор був покликаний з'явитися перед Судом для призначення, щоб побудувати на своєму шляху статути богів. Незабаром почався мусонний сезон, і скульптор з'явився перед двором, чекаючи свого призначення. Він був скромним чоловіком з гірських районів Одіси. Навіть у своєму найкращому одязі не можна було не помітити його грубих рук, а також невеликий шприц пилу, який здався завжди присутнім у його волоссі.

Король і королева милосердно чекали, коли скульптор поклонився, а потім запитали: «Ваші величності, що я можу зробити для вас?» Королева нахилилася вперед на своєму троні, і її голос звучав у дворі: «Ми чули, майстер скульптор, про ваші здібності від людей по всьому Царству. Ми мріємо, що ви будете використовувати свої навички, щоб побудувати красиві статуї, які будуть представляти Лорда Яганнатха, Субхадра і Балабхадра для нашого народу, щоб поклонятися ".

Скульптор не мовчав. Коли його мовчання продовжувалося, міністри суду почали відчувати занепокоєння. «Говоріть вгору! Як ти можеш мовчати, коли королева так тобі дарує!» Але все ж скульптор мовчав.

Король і королева терпляче сиділи на своїх престолах, чекаючи відповіді скульптора. Можливо, масштаб завдання був занадто великим. Можливо, скульптор думав про те, що він повинен попросити взамін. Або, можливо, ще більше, скульптор був захоплений і нагороджений проханням.

Нарешті, коли тіні пізнього вечірнього сонця почали простягатися по підлогах залу, скульптор пересунув свою вагу і відкрив рот, щоб говорити. «Ваші Величності, ви помилуєте мене такою проханням, я не можу, але зобов'язую. Це честь для нас». При цьому королева сиділа прямо, як палиця, слухаючи слова, які прийшли далі. "Але я можу це зробити тільки за однієї умови. Я буду працювати в закритому залі, куди ніхто не може увійти - незалежно від того, чи чують вони мою роботу чи ні. Ніхто не може увійти, поки Я не відкрию двері зсередини і не оголошу всім, що статуї закінчені».

Міністри заздрили - яка дивна прохання від цього чоловіка. Чи був він дурень? А якщо він просто спав і їв і не робив ніякої роботи? Як король і королева могли довіряти, що він зробить роботу, яку обіцяв зробити? Королева подивилася на нього задумливо. Вона подивилася на короля, і здалося їй, що він без застережень погодився з цією умовою. Вона подивилася на скульптора, а потім кинула згоду. «Ми наказуємо, що ти збудуєш ці статуї в окремій залі, в яку ніхто не ввійде, поки твоя робота не буде завершена, і ти проповідуєш нам про це після того, як відчиниш двері залі зсередини».
Королева Одіші запрошує майстра кам'яного скульптора побудувати статути богам, Яганнатху, Балабхадрі і Субхадрі, з обіцянкою, що ніхто не буде турбувати скульптора, поки скульптор не закінчить статуї і не скаже всім, що він закінчив статуї.