Напишіть історію про темну і страшну ніч.
Ніч була темною, а вітри холодні. Раптом я почув звук барабанів. Ритм був жахливий і вразив незрозумілий страх у моє серце. Я перестав плакати і подивився в касету. Я замерз, чому звідти прийшов шум? Я озирнувся навколо всіх інших, але ніхто не помітив жодного звуку, що виходив з ковчега. Я підштовхнув людей, щоб наблизитися і переконатися, що я не уявляю жодного шуму. Чим ближче я пішов, тим гучніше шум виникав.
Я хотів щось зробити. Вони могли бути живими! Все більше і більше людей закінчують говорити прощання. Незабаром вони знизять ковчег. Без другої думки, я вирвався з натовпу і стою поруч з кошиком, тепер я відчуваю, що всі очі дивляться на мене. Було занадто пізно повернутися назад, або я соромлюся життя, або я рятую когось від поховання живими. Я дотягуюся до кошика, але раптом я бачу, що хтось з'являється прямо на його вершині.
«Привіт» вимовляє дивна людина. Голос звучав так, ніби нігті на шпальті могли говорити. Я роблю крок назад і добре дивлюся на неї. Вони, здається, плавають трохи від кошика, як...
«Привид!» «Я кричав! Я поклала руки навколо рота. Я починаю бігати з головою вниз, я не хочу бачити реакції всіх. Це так важко побачити в темряві, але я просто продовжую бігати. Я подорожував по палиці, яка лежала посередині дороги. Я щасливий, що я настільки далеко від похорону, що ніхто не міг побачити, як я падаю.
Я дивлюся вгору, щоб побачити привид, що ледве за один фут від мене з посмішкою на обличчі. Чи весь цей час вони нас стежили за нами? Я обтираю очі, сподіваючись, що вони більше не будуть там, коли я їх знову відкрию.
«Чи подобалося тобі моє барабанне соло?» – запитав привид. Я подивився на її руки, щоб побачити, що у неї були барабанні палиці в руках.
«Ніяк» я відповів. Я не знав багато про дівчину, похорон якої це був, але одне, що я знав, було те, що вона любила барабани і що її звали Келлі.
«Твоє ім’я Келлі?» – запитав я.
«Бінго» – відповіла вона. Ми сидимо в тиші на хвилину.
«Скуки повинні дивитися на власні похорони» Вона приносить, щоб зупинити мовчання. Я несподівано посміхаюся, це не те, з чим я міг би пов'язати.
«Чому я не можу побачити тебе?» – я вирвався з цікавості.
"Це щось на кшталт однієї весільної традиції, де вони кидають букет квітів в натовп, і той, хто його спіймає, одружується наступним. Якщо ви не бачите привида на похороні, це означає, що ви наближаєтеся до смерті", - сказала вона.
«Ой,» я кажу, обробляючи те, що вона тільки що сказала. Тоді вона мене вразила. Буквально так Дерево вдарило в мене, і це було фатально.