Поясніть різницю між ротичними і неротичними діалектами англійської мови.
Rhoticity в англійській мові - це вимова історичної ротичної консонанти /r/ англійськими мовними мовами. Наявність або відсутність ритмічності є одним з найбільш видатних відмінностей, за якими можна класифікувати різновиди англійської мови. У ритмічних варіантах історичний англійський /r/ звук зберігається у всіх контекстах вимови. У не-ротичних варіантах вимовлячі більше не вимовляють /r/ в поствокальних середовищах, тобто, коли воно знаходиться відразу після вокалу і не слідується іншим вокалом. Наприклад, в ізоляції, ротичний англійський вимовляє слова жорсткий і масло як /ˈhɑːrd/ і /ˈbʌtər/, в той час як неротичний вимовляє звук /ˈr/, вимовляючи їх як /ˈhɑːd/ і /ˈbʌtə/. Коли r знаходиться в кінці слова, але наступне слово починається з вокалу, як у фразі "кращі яблука", більшість не-ротичних вимовників вимовляють /r/ в цій позиції (зв'язуючий R), оскільки за ним слідує вокал в цьому випадку.

Ротські різновиди англійської мови включають діалекти Південно-Західної Англії, Шотландії, Ірландії та більшості Сполучених Штатів і Канади. Неротичні різновиди включають більшість діалектів сучасної Англії, Уельсу, Австралії, Нової Зеландії та Південної Африки. У деяких різновидах, таких як в деяких частинах Південних і Північно-Східних Сполучених Штатів, ритичність є соціолінгвістичною змінною: поствокальний р видаляється в залежності від низки соціальних факторів, таких як більш корельований сьогодні з нижчим соціально-економічним статусом, більшим віком, певними етнічними ідентичностями та менш формальними мовними контекстами.

Докази з письмових документів свідчать про те, що втрата postvocalic / r / почалася спорадично в середині XV століття, хоча ці / r / менше шрифти були рідкісними і були обмежені приватними документами, особливо тими, які були написані жінками в Англії. У середині 18-го століття поствокальний /r/ все ще був виражений у більшості середовищ, але до 1740-х до 1770-х років він часто видалявся повністю, особливо після низьких вокалів. На початку 19 століття південний британський стандарт був повністю перетворений на не-ротичний різновид, хоча деякі варіації зберігалися аж до кінця 1870-х років.

У 18 столітті (і, можливо, в 17 столітті), втрата поствокального /r / в англійській англійській мові вплинула на південні та східні американські портові міста з тісними зв'язками з Британією, що призвело до того, що їх вимова вищого класу стала не-ротичною, в той час як решта Сполучених Штатів залишалася ротичною. Неротична вимова продовжувала впливати на американську престижну промову до 1860-х років, коли американська громадянська війна почала переміщати центри багатства і політичної влади Америки в ритотичні райони з меншими культурними зв'язками зі старими колоніальними та британськими елітами. У Сполучених Штатах, не-ротична мова продовжувала зберігати певний рівень престижу до середини XX століття, але, зокрема, ротична мова стала престижною по всій країні швидко після Другої світової війни, що відображається в національному стандарті радіо і телебачення з середини XX століття, що охоплює історичну /r/.
У ротичних англійських діалектах історичний звук англійської мови /r/ зберігається у всіх контекстах вимови. У не-ротичних англійських діалектах мовники більше не вимовляють /r/ в поствокальних середовищах, тобто, коли він знаходиться відразу після вокалу і не слідується іншим вокалом. Наприклад, в ізоляції, ротичний англійський вимовляє слова жорсткий і масло як /ˈhɑːrd/ і /ˈbʌtər/, в той час як неротичний вимовляє звук /ˈr/, вимовляючи їх як /ˈhɑːd/ і /ˈbʌtə/. Ротські різновиди англійської мови включають діалекти Південно-Західної Англії, Шотландії, Ірландії та більшості Сполучених Штатів і Канади. Неротичні різновиди включають більшість діалектів сучасної Англії, Уельсу, Австралії, Нової Зеландії та Південної Африки.