Хто такий Томас Джефферсон?
Томас Джефферсон (13 квітня 1743 — 4 липня 1826) — американський державний діяч, дипломат, юрист, архітектор, філософ і батько-засновник, який служив третім президентом Сполучених Штатів з 1801 по 1809 рік. Серед Комітету П'яти, дорученого Другому Континентальному Конгресу з написання Декларації незалежності, Джефферсон був основним автором Декларації. Після американської революційної війни і до того, як він став третім президентом країни в 1801 році, Джефферсон був першим державним секретарем Сполучених Штатів під керівництвом Джорджа Вашингтона, а потім другим віце-президентом країни під керівництвом Джона Адамса.
Томас Джефферсон (13 квітня 1743 — 4 липня 1826) — американський державний діяч, дипломат, юрист, архітектор, філософ і батько-засновник, який служив третім президентом Сполучених Штатів з 1801 по 1809 рік. Серед Комітету П'яти, дорученого Другому Континентальному Конгресу з написання Декларації незалежності, Джефферсон був основним автором Декларації. Після американської революційної війни і до того, як він став третім президентом країни в 1801 році, Джефферсон був першим державним секретарем Сполучених Штатів під керівництвом Джорджа Вашингтона, а потім другим віце-президентом країни під керівництвом Джона Адамса.

Серед засновників нації Джефферсон вважається неперевершеним у своїй інтелектуальній глибині і широті. Його пристрасні твори та захист прав людини, включаючи свободу думки, слова та релігії, були головним натхненням американської революції, яка в кінцевому підсумку дала початок американській революційній війні, американській незалежності та Конституції Сполучених Штатів. Ідеї Джефферсона були глобально впливовими у формуванні та натхненні Епохи Просвітництва, яка виявилася трансформаційною наприкінці 17 і 18 століть. Він був провідним прихильником демократії, республіканства та індивідуальних прав, а також виробляв формативні документи та рішення на державному, національному та міжнародному рівнях.

Під час американської революції Джефферсон представляв Вірджинію на Другому Континентальному конгресі у Філадельфії, який прийняв Декларацію незалежності 4 липня 1776 року. Будучи законодавцем штату Вірджинія, він підготував державний закон про релігійну свободу. Він служив другим губернатором Вірджинії з 1779 по 1781 рік, під час революційної війни. У 1785 році Джефферсон був призначений міністром США у Франції, а згодом першим державним секретарем країни під керівництвом президента Джорджа Вашингтона з 1790 по 1793 рік. Джефферсон і Джеймс Медісон організували Демократично-республіканську партію, щоб протистояти Федералістичній партії під час формування Першої партійної системи. Разом з Мадісоном, він анонімно написав Кентуккі і Вірджинії резолюції в 1798 і 1799 роках, які прагнули зміцнити права штатів, скасовуючи федеральні закони про інопланетян і сидіння.

Джефферсон і федераліст Джон Адамс стали друзями, а також політичними суперниками, служили в Континентальному конгресі і разом складали Декларацію незалежності. На президентських виборах 1796 року між двома, Джефферсон вийшов на друге місце, що відповідно до виборчої процедури того часу, зробив його віце-президентом Адамса. Джефферсон знову спростував Адамса в 1800 році і виграв президентство. Після свого терміну на посаді Джефферсон врешті-решт примирився з Адамсом, і вони поділилися листуванням, яке тривало 14 років. Він і Адамс померли в той же день, 4 липня 1826 року, що також було 50-річчям Декларації незалежності.

Будучи президентом, Джефферсон переслідував судноплавні та торговельні інтереси країни проти варварських піратів і агресивної британської торгової політики. Починаючи з 1803 року, він просував західну експансіоністську політику з Купівлею Луїзіани, яка подвоїла територію країни. Щоб зробити простір для поселення, Джефферсон почав процес виведення індійських племен з новоприбутих територій. В результаті мирних переговорів з Францією, його адміністрація скоротила військові сили. Він був переобраний в 1804 році, але його другий термін був оточений труднощами вдома, включаючи судовий процес колишнього віце-президента Аарона Берра. У 1807 році американська зовнішня торгівля зменшилася, коли Джефферсон запровадив Закон про ембарго у відповідь на британські загрози американському судноплавству. У тому ж році Джефферсон підписав Закон про заборону імпорту рабів.

Джефферсон був власником плантації, юристом і політиком, і освоїв багато дисциплін, включаючи дослідження, математику, садівництво і механіку. Він також був архітектором в паладійській традиції. Гострий інтерес Джефферсона до релігії і філософії призвів до його призначення президентом Американського філософського товариства. Він в значній мірі уникав організованої релігії, але був під впливом християнства, епікуранізму і деїзму. Джефферсон відкинув фундаментальне християнство, заперечуючи божественність Христа. Будучи філологом, Джефферсон знав кілька мов. Він був продуктивним письменником і кореспондентом з багатьма видатними людьми, включаючи Едварда Керрінгтона, Джона Тейлора Кароліни і Джеймса Медісона. У 1785 році Джефферсон написав «Записки про штат Вірджинія», що вважається, мабуть, найважливішою американською книгою, опублікованою до 1800 року. Джефферсон захищав ідеали, цінності та вчення Просвітництва.

З 1790-х років повідомлялося, що Джефферсон мав дітей від своєї племінниці і рабини Саллі Хемінґс, що призвело до того, що відомо як суперечка Джефферсон-Хемінґс. У 1998 році ДНК-тест прийшов до висновку, що один з дітей Салі Хемінґса, Естон Хемінґс, належав до чоловічої лінії Джефферсона. Згідно з науковим консенсусом, заснованим на документальній та статистичній оцінці, а також усній історії, Джефферсон, ймовірно, мав принаймні шість дітей з Хемінґсом, в тому числі чотири, які вижили до дорослого віку.

Після виходу на пенсію, Джефферсон заснував Університет Вірджинії. Президентські вчені та історики зазвичай хвалять публічні досягнення Джефферсона, включаючи його захист релігійної свободи і толерантності у Вірджинії, його мирне придбання території Луїзіани від Франції без війни або суперечок, а також його амбіційну і успішну експедицію Льюїса і Кларка. Деякі сучасні історики критикують особисту причетність Джефферсона до рабства. Джефферсон послідовно входить до десятки найкращих президентів в американській історії.