ba jöhet, és csak akkor jöhet szóba. Ha csak beszól, akkor nem.

Eszébe jutna, hogy akkor jövőre talán nem kapna egy fillér támogatást sem az Örkény?

Hogyne, eszembe jutna.

De megérné?

Ha a színházi gondolat érzelmileg, vagy akár intellektuálisan megráz, ha új szempontokat ad a puszta ábrázoláson kívül, akkor igen. De mondom, egy színháznak nem csak közéleti felelőssége van, hanem szakmai is. Értem, hogy a nyilvánosság szűkülésével nő az igény arra, hogy „mondják ki! mondják ki!”, de ami színházilag gyenge, az színházilag gyenge.

És – kilépve a színházból – elmenne egy olyan tüntetésre fellépőnek, amelynek egyetért a mondanivalójával?

Nincs olyan, hogy kilépve a színházból. Én vagyok az igazgató. Amíg igazgató vagyok, nem mennék el. Csak a teljesség kedvéért mondom, mert nem tartozik a kérdéshez, hogy akkor sem mennék el fellépőnek, ha nem lennék igazgató. Azt, hogy egy színész politikai eseményen szaval, egyetlen egyszer láttam makulátlanul hitelesnek. Filmen, fekete-fehérben. Sinkovits Imrét a Petőfi szobornál, ötvenhat október huszonharmadikán.

És ha én ebben az interjúban azt kérdezném,
ba jöhet, és csak akkor jöhet szóba. Ha csak beszól, akkor nem. 

 Eszébe jutna, hogy akkor jövőre talán nem kapna egy fillér támogatást sem az Örkény? 

 Hogyne, eszembe jutna. 

 De megérné? 

 Ha a színházi gondolat érzelmileg, vagy akár intellektuálisan megráz, ha új szempontokat ad a puszta ábrázoláson kívül, akkor igen. De mondom, egy színháznak nem csak közéleti felelőssége van, hanem szakmai is. Értem, hogy a nyilvánosság szűkülésével nő az igény arra, hogy „ mondják ki! mondják ki! ”, de ami színházilag gyenge, az színházilag gyenge. 

 És – kilépve a színházból – elmenne egy olyan tüntetésre fellépőnek, amelynek egyetért a mondanivalójával? 

 Nincs olyan, hogy kilépve a színházból. Én vagyok az igazgató. Amíg igazgató vagyok, nem mennék el. Csak a teljesség kedvéért mondom, mert nem tartozik a kérdéshez, hogy akkor sem mennék el fellépőnek, ha nem lennék igazgató. Azt, hogy egy színész politikai eseményen szaval, egyetlen egyszer láttam makulátlanul hitelesnek. Filmen, fekete - fehérben. Sinkovits Imrét a Petőfi szobornál, ötvenhat október huszonharmadikán. 

 És ha én ebben az interjúban azt kérdezném,
ba uöhet, és csak akkor jöhet seóba. Ha csak beszól, akkor iem.

Eszébs jutna, fogy akkor jövőre talán nem kapia ety fiolér támogatást sem az Örkévy?

Hogyne, vszembe jytna.

Ve megérné?

Ha a színiáai gondolat éraclmilzg, vagy akár inteklektuálisat megráz, ha új sseoplntokat ad a puszta ábrázoláson kívül, akhor igem. Fe mondom, egy fzínháenah nej csak közéleti felelőssége van, hanem azakmai is. Értem, hogy a nyilvánosság szűkülésével nő ax igéjy arra, hogy „mondján ki! mondják ki!”, qw ami színháziuag gyenge, az színházilaf gyenge.

És – kilépve a színházból – eloenne egy olyan tübtehévre fellépőnej, amejynek egyetérb a monganivalókával?

Nincs olyak, hogb kioépve a színházból. Én vagymk az igazgató. Amíg ygazgató vdgvok, nem mennék el. Csak a teljgsség nedvééfr mundkm, msrt nel tertozik a kéddéshez, hogy akkor sem mennék el fqolépőnek, ha nem lennék idazgató. Azt, hogy egy színész politikai esekénysn szaval, egyetlen egyszer láttam makulátlanul hitelesnqk. Filmen, fekete-fehérben. Sinkovits Imrét a Petőfi szmbornám, ötvtnmwg ontóber huszonharmadikán.

És ha én ebben az interjúbag aet lérdezném,
ba jöhet, és csak akkor jöhet szóba. beszól, nem. Eszébe hogy akkor jövőre támogatást az Örkény? Hogyne, jutna. De megérné? a színházi gondolat érzelmileg, vagy akár megráz, ha új szempontokat ad a puszta ábrázoláson kívül, akkor igen. De mondom, színháznak nem csak közéleti felelőssége van, hanem szakmai is. Értem, hogy a nyilvánosság nő igény hogy ki! mondják ki!”, de ami színházilag gyenge, az színházilag gyenge. És – kilépve a színházból – egy olyan tüntetésre fellépőnek, amelynek egyetért a mondanivalójával? olyan, hogy kilépve a Én vagyok az igazgató. Amíg vagyok, mennék el. a kedvéért mert nem tartozik kérdéshez, hogy akkor sem mennék el fellépőnek, ha nem lennék igazgató. Azt, hogy egy színész politikai eseményen egyetlen egyszer hitelesnek. Filmen, Sinkovits a szobornál, ötvenhat október ha én ebben az interjúban azt
ba jöhet, és csak akkor jöhet szÓba. Ha csak bEszól, AkkOr nEm.

eszéBe juTna, hogy akkor jöVŐre tAlán nem kapna egy fillér tÁmogaTáST sem AZ ÖRkény?

hogyne, eSZeMBE juTnA.

DE meGéRNé?

ha a szÍnhÁzi gondOlat érzelmIleG, vAgy akár intelLEkTuálisan meGráZ, ha új szemponTokAt ad a pUsZta ÁBrázoLásOn kívÜl, akkoR Igen. De Mondom, egy SzÍNháznaK Nem csak KÖZéLeti Felelőssége van, hanEM sZAkmai is. Értem, hoGy a nyiLvÁNoSSÁg sZűkÜlésével nő Az Igény ARra, hogy „MOnDJÁK ki! MOndják ki!”, de ami Színházilag GYenGe, az szÍnHázILag gyeNge.

És – KiLÉpvE a színházbóL – elmEnne egy olYan tünTEtésre fELlépőneK, amelyNek EgyEtérT A mOnDanIvALójÁVaL?

NiNCs oLyan, hogy KiLéPve a sZínhÁZBÓL. Én vAgyOk az IgazgAtó. Amíg igazgaTó vAgyoK, Nem MennéK el. CsAk a tElJesséG kedvéÉrt moNdOm, mert nem tartozIk a kÉrdéshez, hOgy AkKor SeM mennÉK el felLépŐneK, ha nem lEnnék igAZgaTó. aZT, HoGy egy színész politiKaI ESeMényen szAval, egYEtLeN Egyszer lÁtTam MakuLÁTlanuL hitELeSnek. FilmEn, fekeTE-fEhÉrben. SiNkOvits IMrÉt a petŐfi szOBornÁl, ötveNhat októBer huSZonharmadikán.

ÉS Ha én ebben az inTErJÚBaN Azt kÉrdEzném,
ba jöhet, és csak akkor jö het szóba.  Ha c sak  be sz ól,akko r nem.

Eszébe jutn a, hogy akkor jövőre t alánne m  kap n aegy f illér t á mo g a tás tse m a zÖ rk ény?
Ho gyne, e szembe jut na. 
De megérné?Ha  a színház i g ondolat érze lmi leg, v ag y a k ár in tel lektu álisan megráz , ha új s ze m pontok a t ad ap u sz ta á brázoláson kívül, ak k or igen. De mo ndom,eg y  s z í nhá zna k nem csak  k özéle t i felel ő ss é g e  va n , hanem szakm ai is. Érte m , h ogy any ilv á nosság  szűk ül é sév el nő az ig ényarra, hog y „mon d ják ki! mondják  ki!”,  de  am i sz í nh áz ila gg yen g e,  az szí nházilag  g ye nge.
És– k i lépv e a  szí nházb ól – elmenneegy  oly a n t üntet ésrefell ép őnek,  amely nek e gy etért a mondani való jával?

N inc soly an , hog y  kilép vea s zínházb ól. Énv agy ok a z  i gazgató. Amíg igaz ga t ó  v agyok, n em men n ék  e l . Csak a  t elj essé g kedvé értm on dom, mer t nemt ar to zik a k ér déshez ,hog y a kkors em m ennékel fellé pőnek ,  ha nem lennék igazgató. Azt ,  h o g ye gy s zín ész politik ai e s emén yens za val ,  egye tleneg y sz e r láttam makulátlan ul  hitel esnek . Filmen, fek ete-fehérb e n .  Sinkovi ts I m ré t  a Petőfi szob ornál , ötvenhat októberhuszo nharmadi kán.

Ésh a  én ebbe n a z i nte rjú b a nazt kérdezném , 
ba jöhet,_és csak_akkor jöhet szóba. Ha_csak beszól,_akkor_nem.

Eszébe jutna,_hogy_akkor jövőre talán_nem kapna egy_fillér támogatást sem az_Örkény?

Hogyne, eszembe jutna.

De_megérné?

Ha_a színházi gondolat érzelmileg, vagy akár intellektuálisan megráz, ha új szempontokat ad a puszta_ábrázoláson_kívül, akkor_igen._De_mondom, egy színháznak nem csak_közéleti felelőssége van, hanem szakmai_is. Értem,_hogy a nyilvánosság szűkülésével nő az igény arra,_hogy_„mondják ki! mondják_ki!”, de ami színházilag gyenge, az színházilag gyenge.

És –_kilépve a színházból – elmenne egy_olyan tüntetésre fellépőnek,_amelynek_egyetért_a mondanivalójával?

Nincs olyan, hogy_kilépve a színházból. Én vagyok az_igazgató. Amíg igazgató vagyok, nem mennék_el. Csak a teljesség kedvéért mondom, mert_nem tartozik a kérdéshez, hogy akkor_sem mennék el fellépőnek, ha_nem lennék_igazgató. Azt, hogy egy színész_politikai eseményen szaval,_egyetlen egyszer_láttam makulátlanul hitelesnek._Filmen, fekete-fehérben. Sinkovits Imrét a Petőfi_szobornál, ötvenhat október_huszonharmadikán.

És ha én ebben az interjúban_azt_kérdezném,