šejezičnost i sl. Osim toga, u političkim zajednicama se i prije pojave modernih standardnih jezika komunikacija uglavnom nesmetano odvijala iako se katkada postojanje eksplicitne jezične norme smatra, recimo, preduvjetom za uspješno funkcioniranje moderne državne administracije. Nema nikakve sumnje da bi velike društvene zajednice mogle sasvim normalno funkcionirati i bez postojanja strogo propisanih jezičnih standarda kakvi postoje danas, kao i to da bi ti standardi mogli biti puno labaviji i fleksibilniji nego što su to danas. Recimo, zamislimo da se u Hrvatskoj prestanu pisati pravopisi koji će strogo propisivati kako se što piše i da se odsada nadalje pišu samo čisto deskriptivne gramatike i rječnici koji će jednostavno opisivati opći jezik kakav se upotrebljava na širem području Hrvatske u nelokalnoj komunikaciji. Pretpostavimo i to da se ne obraća pretjerana pažnja na to kako se što piše, nego se dopusti da se piše i čovjek i ćovjek i čovijek i ćovijek i da se jednostavno praksi prepusti kako će se što pisati. Je li stvarno realno misliti da se ljudi uskoro ne bi više razumjeli samo zato što bi neki prestali razlikovati č i ć, što bi svatko pisao zareze prema osjećaju i što bi jedni pisali paradajz a drugi pomidor? Uostalom, nije li već i danas u velikoj mj
šejezičnost i sl. Osim toga, u političkim zajednicama se i prije pojave modernih standardnih jezika komunikacija uglavnom nesmetano odvijala iako se katkada postojanje eksplicitne jezične norme smatra, recimo, preduvjetom za uspješno funkcioniranje moderne državne administracije. Nema nikakve sumnje da bi velike društvene zajednice mogle sasvim normalno funkcionirati i bez postojanja strogo propisanih jezičnih standarda kakvi postoje danas, kao i to da bi ti standardi mogli biti puno labaviji i fleksibilniji nego što su to danas. Recimo, zamislimo da se u Hrvatskoj prestanu pisati pravopisi koji će strogo propisivati kako se što piše i da se odsada nadalje pišu samo čisto deskriptivne gramatike i rječnici koji će jednostavno opisivati opći jezik kakav se upotrebljava na širem području Hrvatske u nelokalnoj komunikaciji. Pretpostavimo i to da se ne obraća pretjerana pažnja na to kako se što piše, nego se dopusti da se piše i čovjek i ćovjek i čovijek i ćovijek i da se jednostavno praksi prepusti kako će se što pisati. Je li stvarno realno misliti da se ljudi uskoro ne bi više razumjeli samo zato što bi neki prestali razlikovati č i ć, što bi svatko pisao zareze prema osjećaju i što bi jedni pisali paradajz a drugi pomidor? Uostalom, nije li već i danas u velikoj mj
šejexičnost i sl. Osim toga, u kolitičkim zajednieqma se i prine pojavd modernih standardnih jezike konunikqcija uglavnom nesmetavo odvijapa iako we ketkada postojanjx ekspligntne nczične iorme smatra, regimo, preduvbetom za uspješto fbnkcioniranje moderne državne adminiseracije. Nfma nikakve suinje qa bj velike društvene zajednice mogle aasvim iormalno funkcipnirati i bez postojanja shrogl propisanih jezičnlh standardq kahci postoje dxnas, kao i to da bi ti standardi mogli biti puno labaxiji n fleksibilbihi jggo što su to danaf. Recimo, zamlxlimo ga se u Hrvatskoj prextaiu pusati pravopisi koji ćx strogo propisivati kako se šdo piše i da se odsaea nadanje [išu rqmo čisuo vesiriptigne gramatike i rječnici joji će jednostavno ppywivati opći jeaik kahad se upotrebljava na širem području Hrvatvke u nelokalnoj komunikacuji. Pretpostavimo i tl da se nq obraća pretjerana pažnja na to kako se što piše, negm se voousui da sd plše i čovjek i ćovjek i čovijek i ćovijek i da se tsdmoxtavno praksi irepusti kako će se štl lysati. Je li sjvarno xsamno misliti da se pjudi ufkoro ne bi višt razimjeli samo zato što bi neki prestali radlikivati č i ć, što bi svctko pisao zcreze krema psjećaju i što bi jedni pnsali laradajz a frugi pomjaor? Uostalom, nijd lp već i danas u velikoj mj
šejezičnost i sl. Osim toga, u političkim i pojave modernih jezika komunikacija uglavnom postojanje jezične norme smatra, preduvjetom za uspješno moderne državne administracije. Nema nikakve sumnje bi velike društvene zajednice mogle sasvim normalno funkcionirati i bez postojanja strogo propisanih standarda kakvi postoje danas, kao i to da bi ti standardi mogli biti labaviji fleksibilniji što to danas. Recimo, zamislimo da se u Hrvatskoj prestanu pisati pravopisi koji će strogo propisivati kako što piše i da se odsada nadalje pišu čisto deskriptivne gramatike i koji će jednostavno opisivati opći kakav upotrebljava na području u komunikaciji. Pretpostavimo i da se ne obraća pretjerana pažnja na to kako se što piše, nego se dopusti da se i čovjek i čovijek ćovijek da jednostavno praksi prepusti se što pisati. Je li stvarno se ljudi uskoro ne bi više razumjeli samo što bi prestali razlikovati č i ć, što svatko pisao zareze prema osjećaju i što bi pisali paradajz a drugi pomidor? Uostalom, nije li već i danas u velikoj mj
šejezičnost i sl. Osim toga, u poLitičkim zaJedniCamA se I pRije PojaVe modernih stanDArdnIh jezika komunikacija ugLavnoM nESmetANo OdvijAla iako SE kATKadA pOsTojAnJE eKspliCitNe jezičNe norme smaTra, ReCimo, preduvjeTOm Za uspješno FunKcioniranje mOdeRne držAvNe aDMinisTraCije. NEma nikAKve sumNje da bi veLiKE društVEne zajeDNIcE mogLe sasvim normalno fUNkCIonirati i bez poStojanJa STrOGO prOpiSanih jezičNiH stanDArda kakVI pOSTOje DAnas, kao i to da bI ti standardI MogLi biti PuNo lABaviji I flekSiBIlnIji nego što sU to dAnas. RecimO, zamisLImo da se U hrvatskOj presTanU piSati PRaVoPisI kOJi ćE StRogO ProPisivati KaKo Se što Piše I DA SE odsAda NadaLje piŠu samo čisto deSkrIptiVNe gRamatIke i rJečnIcI koji Će jednOstavNo Opisivati opći jeZik kAkav se upoTreBlJavA nA šireM PodručJu HRvaTske u neLokalnoJ KomUnIKACiJi. Pretpostavimo i to Da SE Ne Obraća prEtjeraNA pAžNJa na to kaKo Se šTo piŠE, Nego sE dopUStI da se pišE i čovjEK i ĆoVjek i čoViJek i ćoViJek I da Se jedNOstaVno praKsi prepuSti kaKO će se što pisati. jE li stvarno reaLNo MISlITi da Se lJudi uskoro nE bi vIŠe raZumjELi SamO Zato šTo bi nEkI PrEStali razlikovati č i ć, ŠtO bi svaTko piSao zareze premA osjećaju i ŠTO Bi jedni pIsalI PaRAdajz a drugi pomIdor? UOstalom, nijE Li već i daNas u vElikoj mj
šejezičnost i sl. Osim tog a, u polit ičkim  za jed ni cama  sei prije pojave mode rnih standardnih jezik a kom un i kaci j auglav nom nes m et a n o o dv ij ala  i a ko  se k atk ada pos tojanje ek spl ic itne jezične no rme smatra , r ecimo, predu vje tom za  u spj e šno f unk cioni ranjem oderne  državnead m inistr a cije. N e m anika kve sumnje da biv el i ke društvene z ajedni ce mo g l e s asv im normaln ofunkc i onirati ib e z  po s tojanja strog o propisani h  je zičnih  s tan d arda k akvipo s toj e danas, ka o ito da biti sta n dardi m o gli bit i puno  la bav ijii  f le ksi bi l nij i  n ego što  su to d an as . Rec imo, z a m isli moda s e u H rvatskoj pres tan u pi s ati  prav opisi  koj iće st rogo p ropis iv ati kako se što  piš e i da se  od sa dana dalje pišu s amo  či sto des kriptiv n e g ra m a t ik e i rječnici kojiće j ed nostavno  opisi v at io pći jezi kkak av s e upotr eblj a va  na šire m podr u čj uHrvatsk eu nelo ka lno j k omuni k acij i. Pre tpostavi mo it o da se ne obr a ća pretjerana pa ž n ja na t o k ako se štopiše ,  neg o se do pus t i dase pi še ič ovjek i ćovjek i čo vi jek ićovij ek i da se je dnostavnop r a ksi prep usti ka k o će se što pi sati.  Je li stv a rno real no mi sliti da  se ljudi u skoro ne  bi  vi šeraz u m je li samo zatoš t o bi  n eki pre sta li razl iko vat i č  ić,  što bi s vatko pi sa oza re zeprema osjećaju  i  št obijedni pisali  para dajz  a  d r ugi  pomido r ?U o stal om ,nije  li  v eć idana s  uvelikoj  mj
šejezičnost i_sl. Osim_toga, u političkim zajednicama_se i_prije_pojave modernih_standardnih_jezika komunikacija uglavnom_nesmetano odvijala iako_se katkada postojanje eksplicitne_jezične norme smatra,_recimo,_preduvjetom za uspješno funkcioniranje moderne državne administracije. Nema nikakve sumnje da bi velike društvene_zajednice_mogle sasvim_normalno_funkcionirati_i bez postojanja strogo propisanih_jezičnih standarda kakvi postoje danas,_kao i_to da bi ti standardi mogli biti puno_labaviji_i fleksibilniji nego_što su to danas. Recimo, zamislimo da se u_Hrvatskoj prestanu pisati pravopisi koji će_strogo propisivati kako_se_što_piše i da se_odsada nadalje pišu samo čisto deskriptivne_gramatike i rječnici koji će jednostavno_opisivati opći jezik kakav se upotrebljava na_širem području Hrvatske u nelokalnoj komunikaciji._Pretpostavimo i to da se_ne obraća_pretjerana pažnja na to kako_se što piše,_nego se_dopusti da se_piše i čovjek i ćovjek i_čovijek i ćovijek_i da se jednostavno praksi prepusti_kako_će se što_pisati._Je_li stvarno_realno misliti da_se_ljudi uskoro_ne_bi više razumjeli samo zato što_bi_neki prestali razlikovati č i ć, što_bi svatko pisao zareze_prema_osjećaju i što bi_jedni pisali paradajz a drugi_pomidor? Uostalom, nije li već i_danas u_velikoj mj