<http://schema.org/articleBody>
"Permetin-me advertir-ho d&amp;#039;entrada: aquest article \u00E9s un exercici de temeritat. Resulta temerari, en efecte, publicar una an\u00E0lisi al voltant del 38\u00E8 congr\u00E9s del PSOE el dia que aquest congr\u00E9s es clausura, per\u00F2 havent-lo hagut d&amp;#039;escriure abans de saber el que el lector ara mateix ja sap: quin n&amp;#039;\u00E9s el desenlla\u00E7 i qui encarna el nou lideratge del socialisme espanyol. Renunciant, doncs, a qualsevol pron\u00F2stic sobre l&amp;#039;assemblea sevillana,  intentar\u00E9 reflexionar a l&amp;#039;entorn d&amp;#039;alguns aspectes del paisatge precongressual, principalment des d&amp;#039;una perspectiva catalana. Vista de Catalunya estant, la pugna per la secretaria general del PSOE ha tingut dues caracter\u00EDstiques remarcables: s&amp;#039;ha lliurat en un terreny de joc decididament nacional-espanyol, i un dels dos contendents \u00E9s militant del PSC. A la primera afirmaci\u00F3 no li calen gaires proves. Despr\u00E9s que Alfredo P\u00E9rez Rubalcaba pos\u00E9s com a lema t\u00E0cit de la seva candidatura la recuperaci\u00F3 d&amp;#039;un discurs m\u00E9s uniforme i m\u00E9s unitari (&amp;quot;tenir la mateixa veu en totes les comunitats aut\u00F2nomes&amp;quot;), Carme Chac\u00F3n nom\u00E9s va matisar que &amp;quot;la mateixa veu, per\u00F2 respectant els accents de cada lloc&amp;quot;. A partir d&amp;#039;aqu\u00ED, la tesi que el PSOE de Zapatero havia errat &amp;quot;prioritzant i sobreexhibint el discurs territorial&amp;quot;, que els &amp;quot;excessos de  diferencialisme entre comunitats&amp;quot; i els flirtejos amb l&amp;#039;Estatut catal\u00E0 li havien fet perdre molts vots, aquesta m\u00FAsica, va esdevenir la sintonia del precongr\u00E9s. Dins d&amp;#039;aquest context, la catalana Carme Chac\u00F3n era ben conscient que, per conquerir la secretaria general, hauria de donar moltes explicacions i fer molts gestos. I b\u00E9, les ha donades totes i els ha fet tots. Va comen\u00E7ar formalitzant les seves aspiracions a Olula del R\u00EDo, per tal d&amp;#039;aigualir una catalanitat que podia ser-li perjudicial. Va continuar excloent qualsevol membre del PSC del seu equip de campanya, per no desvetllar sospites. Despr\u00E9s explic\u00E0 en un diari andal\u00FAs que havia &amp;quot;combatut amb dents i ungles la proposta de pacte fiscal per a Catalunya&amp;quot;, i que aix\u00ED pensava seguir. M\u00E9s tard va acceptar -sense cap reserva- els elogis de l&amp;#039;inefable Gregorio Peces-Barba, segons el qual la candidatura de Chac\u00F3n &amp;quot;\u00E9s positiva per integrar el PSC en un \u00FAnic partit&amp;quot; i allunya &amp;quot;els temps de la independ\u00E8ncia i del grup parlamentari propi per al PSC&amp;quot;. Posteriorment, ha consentit que els seus (en concret, Cristina Narbona) la presentessin com &amp;quot;l&amp;#039;\u00FAnica dirigent del PSC que va defensar la sent\u00E8ncia del Tribunal Constitucional sobre l&amp;#039;Estatut&amp;quot; i l&amp;#039;\u00FAnica que no va assistir a la manifestaci\u00F3  del 10 de juliol del 2010. Finalment, l&amp;#039;exministra de Defensa ha renegat de les aliances amb Esquerra Republicana establertes pels presidents Maragall i Montilla durant la d\u00E8cada passada. Estant aix\u00ED les coses, costa d&amp;#039;entendre el suport incondicional que la nova direcci\u00F3 del PSC ha donat a la candidata, i resulta francament il\u00B7lus\u00F2ria la pretensi\u00F3 dels socialistes catalans d&amp;#039;augmentar la seva influ\u00E8ncia dins del PSOE gr\u00E0cies a l&amp;#039;arribada de Chac\u00F3n a la secretaria general. De moment, la renda que els c\u00E0rrecs del carrer Nicaragua han tret de la seva rotunda aposta per qui havia estat  la nena de Zapatero es pot resumir en els seg\u00FCents titulars, que copio de diversos diaris de les \u00FAltimes setmanes: &amp;quot;Els socialistes catalans opten per un paper discret per no perjudicar Chac\u00F3n&amp;quot;, &amp;quot;El rebuig de Chac\u00F3n al pacte fiscal torba la t\u00E0ctica del PSC&amp;quot;, &amp;quot;El PSC defuig les esmenes m\u00E9s catalanistes per no perjudicar Chac\u00F3n&amp;quot;, &amp;quot;El PSC aigualeix el seu federalisme per Chac\u00F3n&amp;quot;... Temps i ocasions hi haur\u00E0 -sobretot si, en el moment que vost\u00E8s llegeixin aquestes l\u00EDnies, la d&amp;#039;Esplugues ja \u00E9s la successora de Pablo Iglesias, de Juli\u00E1n Besteiro, de Francisco Largo Caballero, d&amp;#039;Indalecio Prieto, de Rodolfo Llopis, de Felipe Gonz\u00E1lez, etc\u00E8tera- de valorar fins a quin punt Carme Chac\u00F3n posseeix el lideratge social i ideol\u00F2gic, la capacitat innovadora i revulsiva que el PSOE necessita per sortir de la seva pitjor crisi des del congr\u00E9s de Suresnes o b\u00E9, al contrari, estem davant d&amp;#039;una reedici\u00F3 femenina del zapaterisme: superficialitat, m\u00E0rqueting, poques idees, molts esl\u00F2gans i somriures a dojo.   En qualsevol cas, i encara que Carme Chac\u00F3n result\u00E9s ser la Margaret Thatcher del socialisme espanyol, aix\u00F2 no faria sin\u00F3 accentuar les contradiccions entre la seva agenda pol\u00EDtica i la d&amp;#039;un PSC que vulgui refor\u00E7ar la pr\u00F2pia identitat i no perdre el sector catalanista. Com va dir l\u00FAcidament alg\u00FA fa setmanes pels passadissos de Nicaragua, &amp;quot;contra Rubalcaba viur\u00EDem millor&amp;quot;. En efecte: l&amp;#039;arribada de Chac\u00F3n al despatx principal del carrer de Ferraz -que, a hores d&amp;#039;ara, potser ja \u00E9s un fet- seria una excel\u00B7lent not\u00EDcia per a la federaci\u00F3 catalana del PSOE, per\u00F2 p\u00E8ssima per a un PSC sobir\u00E0. "^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/Sevilla-Nicaragua_0_640735961.html>