<http://schema.org/articleBody>
"Vaig acabar Un esc\u00E0ndol sense import\u00E0ncia a mitja tarda i em vaig dir: ara seria un bon moment per anar a remenar llibres vells a la fira del passeig de Gr\u00E0cia. Hi vaig trobar el volum d&amp;#039;homenatge a Goethe que va editar la Generalitat el 1932 per commemorar el centenari de la seva mort. Abans de tornar a casa ja m&amp;#039;havia quedat amb un dels Pensaments , tradu\u00EFts amb aquella bellesa que Joan Maragall sabia donar a les coses: &amp;quot;La veritat \u00E9s una antorxa terrible: tots provem d&amp;#039;acostumar-nos-hi, per\u00F2 parpellejant i amb gran por de cremar-nos&amp;quot;. Gr\u00E0cies, mestre Goethe. M&amp;#039;acabava de resoldre la q\u00FCesti\u00F3 m\u00E9s dif\u00EDcil de la feina d&amp;#039;avui.La novel\u00B7la de Casajuana \u00E9s un retrat de la realitat social en qu\u00E8 vivim, fet amb ofici i intel\u00B7lig\u00E8ncia i amanit amb un punt de suspens. Per\u00F2 ens equivocar\u00EDem molt si volgu\u00E9ssim comprendre la hist\u00F2ria nom\u00E9s a partir d&amp;#039;all\u00F2 que \u00E9s narrat i dit. L&amp;#039;autor aconsegueix que el llibre acabi funcionant com un petit univers a part. Podem observar els personatges com si fos a trav\u00E9s d&amp;#039;una paret de vidre, com si estigu\u00E9ssim en un teatre, on no nom\u00E9s les r\u00E8pliques dels herois compten, sin\u00F3 que l&amp;#039;obra \u00E9s la c\u00F2pia d&amp;#039;un m\u00F3n possible amb els seus enigmes i silencis, que pesen tant o m\u00E9s que les paraules.Rere els gestos i les converses banals del dia a dia, rere els esc\u00E0ndols i els intents de fer-se amb una posici\u00F3 social, aconseguir diners o b\u00E9 un estil de vida, plana la terrible veritat de Goethe: una torxa que il\u00B7lumina el cam\u00ED i alhora fa por, fins i tot mal, si ens hi acostem massa. Estic parlant de la consci\u00E8ncia sobtada de la pr\u00F2pia mortalitat i la inevitable pregunta: quina empremta pot deixar la vida d&amp;#039;un home?La resposta \u00E9s s\u00E0via perqu\u00E8 Casajuana no la intenta respondre directament. D&amp;#039;acord, tot est\u00E0 arranjat perqu\u00E8 sembli que el protagonista, un advocat amb prestigi, sembli un p\u00E8l massa calculador -i per aix\u00F2 subtilment rid\u00EDcul: pensa constantment en la gl\u00F2ria p\u00F2stuma-. Per impressionar la posterioritat s&amp;#039;implica en la lluita contra la corrupci\u00F3 a escala global, cosa que li arru\u00EFnar\u00E0 la vida. Els negocis floreixen millor en un entorn brut i no deixen lloc per a cap \u00E0nima ing\u00E8nua. Per\u00F2 la resposta no \u00E9s aquesta, l&amp;#039;enterrament del lluitador per un m\u00F3n m\u00E9s just, que ha estat derrotat per una campanya de desprestigi, pot ser multitudinari i els oradors es poden desfer en elogis, que aqu\u00ED res no s&amp;#039;haur\u00E0 resolt. Casajuana ens confronta amb l&amp;#039;espai urb\u00E0 i els seus irresolubles conflictes: vells i joves, rics i pobres, l&amp;#039;un al costat de l&amp;#039;altre, sense poder obtenir mai all\u00F2 que l&amp;#039;altre t\u00E9. La foto que arru\u00EFna la vida de l&amp;#039;advocat mostra la seva carn fl\u00E0ccida i blanca al costat de la cara somrient d&amp;#039;una noieta boliviana amb un escot gener\u00F3s. \u00C9s aqu\u00ED, la resposta, en aquest desequilibri: ella condemnada a les feines que la podrien derrotar si no fos que amb la seva energia tot ho dignifica. Obligada a suportar l&amp;#039;amena\u00E7a constant d&amp;#039;una expulsi\u00F3 amb la qual l&amp;#039;administraci\u00F3 fa xantatge als immigrants il\u00B7legals i els nega l&amp;#039;estatut de persona. Ell \u00E9s ric i reconegut, per\u00F2 avorrit de la vida com si cada dia hagu\u00E9s de repetir els exercicis del gimn\u00E0s. Sua i s&amp;#039;esfor\u00E7a, per\u00F2 no resulta mai compensat per cap paisatge ni cap bellesa, no rep cap gest de cordialitat sincera. La noia i el vell s\u00F3n dos mons que topen per casualitat un mat\u00ED, no tenen res en com\u00FA ni poden establir cap contacte durador.La foto que ha servit per fer-li xantatge era un muntatge indignant. Els enemics li van preparar una bona trampa, a Masferrer, per\u00F2 la foto truculenta s&amp;#039;obre cap a l&amp;#039;abisme de la veritat. L&amp;#039;advocat no pot evitar la conclusi\u00F3 que aquest teatre va de deb\u00F2. No mor perqu\u00E8 no pogu\u00E9s aguantar la inf\u00E0mia p\u00FAblica, mor de pura desolaci\u00F3. Amb totes les coses bones que ha tingut, la vida l&amp;#039;ha estafat. Se&amp;#039;n va sense saber qu\u00E8 significa, de fet, viure."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/suplements/llegim/Simona_Skrabec-Carles_Casajuana-Un_escandol_sense_importancia-Columna_0_562743743.html>