<http://schema.org/articleBody>
"La recent visita del primer ministre d&amp;#039;Israel, Netanyahu, als Estats Units, ha estat molt alli\u00E7onadora de quina es la situaci\u00F3 sobre el terreny (al Pr\u00F2xim Orient) i qui determina les relacions bilaterals entre els EUA i Israel. El segon fa el que li diu el primer? O \u00E9s just el contrari? De moment, i des de fa molts anys (molts), la resposta correcta \u00E9s la segona. En menys d&amp;#039;una setmana, Obama va fer un important discurs al departament d&amp;#039;Estat i davant del grup de pressi\u00F3 pro Israel AIPAC a Washington. A continuaci\u00F3, Netanyahu va parlar davant el mateix lobi i davant del Congr\u00E9s, que el va ovacionar vint-i-sis vegades, m\u00E9s que al president en el seu discurs sobre l&amp;#039;estat de la naci\u00F3.L&amp;#039;essencial d&amp;#039;una agenda tan densa es pot resumir en dos o tres comentaris. El primer \u00E9s que Netanyahu ha escenificat a Washington, en territori del president dels Estats Units, qui fixa les regles del joc, tant en la trobada bilateral com en els discursos respectius. Si el govern nord-americ\u00E0 deixa passar aquesta jugada sense ni tan sols mencionar una possible (per\u00F2 improbable) &amp;quot;revisi\u00F3&amp;quot; de les relacions bilaterals, de l&amp;#039;ajut bilateral econ\u00F2mic i militar, llavors, en termes de poders, el suposat &amp;quot;petit&amp;quot; \u00E9s qui dicta les regles del joc a la primera pot\u00E8ncia mundial. Brillant.La segona q\u00FCesti\u00F3 \u00E9s m\u00E9s complicada, perqu\u00E8 hi ha una cosa que aqu\u00ED ens costa d&amp;#039;entendre: el conflicte Israel-Palestina (i si \u00E9s vol, les relacions bilaterals Israel-EUA), s\u00F3n pels Estats Units, de sempre, una q\u00FCesti\u00F3 de pol\u00EDtica interior nord-americana. I a Israel, una q\u00FCesti\u00F3 de pol\u00EDtica interior israeliana. I despr\u00E9s, nom\u00E9s de manera derivada, \u00E9s un conflicte internacional, que pot tenir episodis de confrontaci\u00F3 i de negociaci\u00F3. Per\u00F2 l&amp;#039;\u00FAltima vegada que realment hi va haver un proc\u00E9s de pau en marxa, una negociaci\u00F3 real entre els israelians i els palestins amb un patronatge fort dels Estats Units, va ser del 1992 al 2000, amb els Acords d&amp;#039;Oslo. Des del 2001, totes les suposades iniciatives -el Full de Ruta, el fam\u00F3s Quartet per al Pr\u00F2xim Orient, la confer\u00E8ncia d&amp;#039;Annapolis, la iniciativa \u00E0rab de pau, etc.- han estat &amp;quot;jocs de rol&amp;quot; abocats al  no- res, i totes les parts (totes) ho sabien. En aquestes condicions, quin incentiu hi ha perqu\u00E8 Netanyahu cedeixi? Cap ni un: des del 2001, construeix el Mur, m\u00E9s assentaments, i anomena Cisjord\u00E0nia com &amp;quot;Sam\u00E0ria i Judea&amp;quot; (ho va fer Netanyahu l&amp;#039;altre dia oficialment a Washington). Israel es pensa que ho t\u00E9 tot resolt."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cronica/Estats-Units-Israel-politica-interior_0_488351178.html>