<http://schema.org/articleBody>
"Hi ha llibres curiosos, hi ha llibres necessaris i hi ha llibres brillants. Per\u00F2 no n&amp;#039;hi ha gaires que siguin totes tres coses alhora. I que, a m\u00E9s, estiguin tan ben filats com aquest esp\u00E8cimen curios\u00EDssim, un petaner fill de l&amp;#039;assaig i la narrativa que \u00E9s la carta de presentaci\u00F3 d&amp;#039;un autor -o fins i tot d&amp;#039;un intel\u00B7lectual- h\u00E0bil i atrevit. S\u00ED, un intel\u00B7lectual, aquesta esp\u00E8cie en perill d&amp;#039;extinci\u00F3. Ra\u00FCl Garrigasait, fil\u00F2leg cl\u00E0ssic de formaci\u00F3, ha tradu\u00EFt Plat\u00F3, Goethe i Rilke, i els fil\u00F2sofs Zygmunt Bauman i Peter Sloterdijk, entre d&amp;#039;altres. Nom\u00E9s alg\u00FA que tingui la ment ben endre\u00E7ada gr\u00E0cies a la cultura cl\u00E0ssica i ben equipada amb lectures abundants \u00E9s capa\u00E7 d&amp;#039;escriure un assaig sobre Di\u00F2genes, fer-lo seguir per un altre sobre el mite de l&amp;#039;holand\u00E8s errant i encara afegir-n&amp;#039;hi un tercer sobre els dubtes existencials de Ramon Mercader, l&amp;#039;assass\u00ED de Trotski. I nom\u00E9s un bon escriptor pot aconseguir que tots tres estudis es deixin llegir m\u00E9s que b\u00E9, lliguin entre ells i, a sobre, serveixin per il\u00B7lustrar una tesi. Per si no hi hagu\u00E9s prou salts, el llibre es clou amb un ep\u00EDleg delici\u00F3s en qu\u00E8 l&amp;#039;autor fa una \u00FAltima acrob\u00E0cia gr\u00E0cies a Zeus i Tif\u00F3 per acabar aterrant de manera precisa, com una gimnasta que clava tots dos peus a terra despr\u00E9s d&amp;#039;un exercici perfecte, aixeca el cap, s&amp;#039;adona que tots els jutges li posen un deu i somriu.  El llibre s&amp;#039;obre amb un estudi sobre la vida de Di\u00F2genes el C\u00EDnic. Una de les seves an\u00E8cdotes m\u00E9s famoses proclama que, un dia, a Corint, mentre jeia estirat a terra (una activitat for\u00E7a recurrent en la gent s\u00E0via com ell), se li va acostar Alexandre el Gran i li va preguntar si necessitava res. La resposta del fil\u00F2sof va ser que s&amp;#039;enretir\u00E9s una mica, que li estava tapant el sol. A Di\u00F2genes tamb\u00E9 se li atribueix la c\u00E8lebre frase &amp;quot;Jo s\u00F3c ciutad\u00E0 del m\u00F3n&amp;quot;, el veritable sac de boxa contra el qual l&amp;#039;autor descarrega els seus ganxos. Per comen\u00E7ar, fa de fil\u00F2leg i ens aclareix que el que Di\u00F2genes va dir, en grec, \u00E9s que ell era unkosmopolites , \u00E9s a dir, un ciutad\u00E0 del cosmos. Aquests dos termes eren antag\u00F2nics: una cosa era la polis, o ciutat, amb les seves lleis, i l&amp;#039;altra el cosmos (pedres, animals, estels). Una paraula que inclogu\u00E9s tots dos conceptes nom\u00E9s podia ser una burla: el que volia dir Di\u00F2genes era que no pertanyia a cap polis, que no obe\u00EFa cap llei, i que tampoc no volia cap dret. I per demostrar-ho havia convertit la seva vida en una representaci\u00F3 teatral: vivia al carrer, dins d&amp;#039;una b\u00F3ta, i anava despullat.  El segon estudi \u00E9s el nostre preferit: a partir de la hist\u00F2ria popular sobre el navegant etern que Wagner va popularitzar amb la seva \u00F2pera, i que representava la irrupci\u00F3 de la modernitat respecte a l&amp;#039;antic ordre teoc\u00E8ntric, Garrigasait analitza la figura del turista contemporani, el desflorador de paratges verges que, en tornar dels seus periples mundials, corpr\u00E8s per la mis\u00E8ria i l&amp;#039;alteritat que ha presenciat, nom\u00E9s sap dir: &amp;quot;Fliparies&amp;quot;. El tercer estudi, finalment, li serveix per comparar les personalitats m\u00FAltiples de Ramon Mercader amb la volubilitat de qui Bauman ha batejat com a &amp;quot;home l\u00EDquid&amp;quot;. Fa una precisi\u00F3 necess\u00E0ria: el que Bauman considera una condemna \u00E9s el que els seus seguidors han convertit en ideal a assolir, cosa que no deixa de ser, diu Garrigasait, una altra mostra de la ximpleria generalitzada que campa pel nostre m\u00F3n. Arribem a l&amp;#039;ep\u00EDleg i no hi trobem conclusions. Per alguna cosa som al dos mil dotze, qu\u00E8 es pensaven. L&amp;#039;autor es treu una \u00FAltima hist\u00F2ria de la m\u00E0niga, ens deixa bocabadats com nens i ens envia a dormir. Somiarem, segur, en un m\u00F3n en qu\u00E8 &amp;quot;no hi haur\u00E0 \u00E9ssers que es confonguin amb l&amp;#039;univers&amp;quot;, un m\u00F3n ple de llocs que s\u00F3n &amp;quot;punts d&amp;#039;orientaci\u00F3 inconfusibles&amp;quot; a partir dels quals podrem contemplar el cosmos i inserir-nos-hi amb la for\u00E7a que d\u00F3na tenir perspectiva, ser d&amp;#039;un lloc. Si aix\u00F2 \u00E9s un somni daurat o un malson, toca a cadasc\u00FA decidir-ho. Hem dit que el llibre era curi\u00F3s, i creiem que ja ha quedat clar per qu\u00E8. Hem dit que era brillant i nom\u00E9s cal llegir-lo per comprovar-ho. Per\u00F2 tamb\u00E9 hem dit que era necessari: demostra que el paratge erm que \u00E9s l&amp;#039;edici\u00F3 d&amp;#039;assaig en catal\u00E0 pot, i ha de ser, cultivat. Si volem que hi arreli alguna cosa."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/suplements/llegim/Marina_Espasa-A_Contravent-Raul_Garrigasait-Assaig_0_667733243.html>