<http://schema.org/articleBody>
"Amb aquest t\u00EDtol encap\u00E7ala un cap\u00EDtol Josep Ferrater Mora d&amp;#039;un dels seus assajos sobre la vida catalana publicats l&amp;#039;any 1955. Recuperar aquest exemplar i fer-ne una relectura adequada a l&amp;#039;actual context \u00E9s un exercici que sorpr\u00E8n per la seva clarivid\u00E8ncia i la seva extraordin\u00E0ria vig\u00E8ncia, encara que amb matisos. Va ser premonitori l&amp;#039;autor en orientar Catalunya cap a Europa en el seu cam\u00ED de creixement, en el seu repte de superar el provincianisme. Reivindica l&amp;#039;autor els valors de la continu\u00EFtat, el seny, la mesura i la ironia com a trets essencials de la gent de Catalunya. Aix\u00F2 s\u00ED, tot reconeixent que gran part dels vicis catalans s\u00F3n conseq\u00FC\u00E8ncia d&amp;#039;una exageraci\u00F3 de les virtuts mateixes.El seny, aquella mixtura entre el sentit com\u00FA i la serenitat: aquell desig de veure les coses i els actes humans amb la m\u00E9s gran claredat possible. L&amp;#039;objectivitat i l&amp;#039;efic\u00E0cia s\u00F3n els dos pilars de la mesura. I la ironia, que sorgeix en part d&amp;#039;aquell individualisme de la personalitat catalana, s&amp;#039;adre\u00E7a a la intel\u00B7lig\u00E8ncia i \u00E9s una necessitat de la ra\u00F3. Deia Ferrater Mora que el principi de respecte a la realitat era tocar de peus a terra i aix\u00F2 pot comportar un exc\u00E9s de peus de plom. La q\u00FCesti\u00F3 \u00E9s si \u00E9s possible des de la pol\u00EDtica fer avan\u00E7ar el pa\u00EDs cap a horitzons m\u00E9s ambiciosos.Els cent dies de nou Govern a Catalunya exigeixen prud\u00E8ncia a l&amp;#039;hora d&amp;#039;avaluar, ara b\u00E9, potser s\u00ED que \u00E9s temps de fer-se preguntes. La m\u00E9s important \u00E9s saber cap on vol anar Catalunya. El principi de realisme ha imposat un replantejament de la despesa p\u00FAblica i de retruc hi ha una resignaci\u00F3 massa complaent en acceptar un gir brusc en la concepci\u00F3 de drets universals com l&amp;#039;educaci\u00F3, la salut o el sistema de pensions. Ara b\u00E9, l&amp;#039;actual moment de crisi ha perm\u00E8s visualitzar que moltes d&amp;#039;aquestes despeses se sostenien amb una percepci\u00F3 massa tolerant i irresponsable amb el d\u00E8ficit p\u00FAblic. Aix\u00F2 \u00E9s incontestable. El risc es troba en el fet que amb l&amp;#039;acceptaci\u00F3 de la necessitat de les retallades, alguns aprofitin per fer un gir pol\u00EDtic en el desmantellament de l&amp;#039;estat del benestar, aut\u00E8ntic patrimoni europeu i tamb\u00E9 catal\u00E0.El mateix que pot succeir, i de fet \u00E9s patent que passa, en el discurs de revisi\u00F3 del model autonomista per motius de sostenibilitat econ\u00F2mica. Hi ha massa interessos i sinergies a crear la idea que el creixement de Catalunya nom\u00E9s podr\u00E0 ser si s&amp;#039;imposa la moderaci\u00F3 en termes sobiranistes. Haurem de fer vigents les virtuts catalanes per adonar-nos que aquest cap\u00EDtol en la hist\u00F2ria s&amp;#039;ha escrit i que ara calen nous horitzons per afavorir l&amp;#039;aut\u00E8ntic creixement.Existeix la temptaci\u00F3 en alguns que es resisteixen a donar credibilitat pol\u00EDtica a la possibilitat d&amp;#039;un nou model que superi el marc auton\u00F2mic, en no acceptar que la ra\u00F3, el seny i la capacitat d&amp;#039;efic\u00E0cia ens porti a l&amp;#039;ambici\u00F3 pol\u00EDtica. Els nous responsables d&amp;#039;exteriors s\u00F3n de carrera diplom\u00E0tica espanyola i aquest fet ha alarmat els que creuen en una acci\u00F3 exterior catalana que doni motor al projecte sobiranista. Aquesta dada, igual que la condici\u00F3 de lletrada de la Generalitat de la consellera de Just\u00EDcia, no hauria de ser un obstacle per creure en la seva capacitat d&amp;#039;efic\u00E0cia en la gesti\u00F3 que el govern de Catalunya els encomana. Con\u00E8ixer els instruments i la cultura institucional de l&amp;#039;Estat pot ser una eina valuosa per poder fer front amb fermesa a la rigidesa d&amp;#039;Espanya. Aix\u00F2 s\u00ED, des de la determinaci\u00F3 pol\u00EDtica.El president Mas s&amp;#039;ha plantat des de Brussel\u00B7les per negar-se al Pla Energ\u00E8tic, no tant pel fons sin\u00F3 per les formes amb qu\u00E8 s&amp;#039;ha plantejat. La unilateralitat de l&amp;#039;Estat en imposar les mesures \u00E9s motiu suficient per no acceptar-les. I aquest gest tamb\u00E9 t\u00E9 poder simb\u00F2lic, el mateix que seria recon\u00E8ixer que les tasques que l&amp;#039;anterior Govern ha desenvolupat en mat\u00E8ria d&amp;#039;Afers Exteriors han estat un salt qualitatiu endavant important pel que fa a la pres\u00E8ncia de Catalunya a l&amp;#039;exterior. Els diversos convenis signats amb l&amp;#039;ONU o la pol\u00EDtica de cooperaci\u00F3 han estat un segell propi que identifica una manera de fer, una cultura pol\u00EDtica pr\u00F2pia i una identitat com a pa\u00EDs. I aix\u00F2 en un context internacional de molts interrogants pel que fa a les democr\u00E0cies occidentals, massa tolerants amb les dictadures. Tal com denunciava aferrissadament Agust\u00ED Calvet, Gaziel , a Meditacions en el desert, en la posici\u00F3 dels EUA i Europa vers el reconeixement internacional del franquisme, que tants costos ens ha comportat.Gaziel tamb\u00E9 va ser premonitori en relatar el seu frac\u00E0s per impulsar la Tercera Espanya, aquella via del mig entre el feixisme i el risc de comunisme, o la que integr\u00E9s la realitat de la diversitat de nacionalitats. Seria bo que pensadors com Ferrater Mora, Rovira Virgili o Agust\u00ED Calvet, Gaziel , ens oferissin les seves propostes ara, amb l&amp;#039;actualitzaci\u00F3 que sorg\u00EDs despr\u00E9s de la involuci\u00F3 pol\u00EDtica dels \u00FAltims anys en la relaci\u00F3 entre Catalunya i Espanya, i l&amp;#039;evoluci\u00F3 que pot permetre el marc europeu i els canvis en el context internacional. Queda molt per fer."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/Catalunya-futur_0_440355978.html>