<http://schema.org/articleBody>
"El sofriment libi, per un Gaddafi pat\u00E8tic despr\u00E9s de 42 anys al   poder, hauria de colpir les nostres consci\u00E8ncies i provocar aquella   indignaci\u00F3 que demostra que som encara persones humanes i vives. Per\u00F2 si   Gaddafi ha pogut estar remenant les cireres al seu latifundi de L\u00EDbia,   durant m\u00E9s temps que Franco a la seva finca d&amp;#039;Espanya, ha estat perqu\u00E8   ha comptat amb complicitats diverses i antag\u00F2niques que ho han fet   possible.El seu discurs inicial, revolucionari, antiimperialista i   anticolonialista, sedu\u00ED forces d&amp;#039;esquerra, moviments d&amp;#039;alliberament   nacional i grups armats i terroristes d&amp;#039;arreu del m\u00F3n, que semblaven   ignorar  -o b\u00E9 s&amp;#039;estimaven m\u00E9s no saber-  qu\u00E8 passava fronteres endins   del pa\u00EDs del &amp;quot;company Gaddafi&amp;quot;. Quan canvi\u00E0 d&amp;#039;estil i fou elevat a la   categoria de membre de la comunitat internacional, les pot\u00E8ncies   mundials li rigueren les gr\u00E0cies oblidant-ne el passat, el van anar a   veure a casa seva i li permeteren excentricitats interculturals com ara   plantar la haima davant dels palaus de protocol, quan aquest els torn\u00E0   la visita.Empreses multinacionals hi establiren lligams i  acords,  per sobre del r\u00E8gim dictatorial que havia imposat al seu poble.  Fins i  tot la prestigiosa London School of Economics no va tenir cap  escr\u00FApol a  concedir un doctorat en democr\u00E0cia (!) al seu fill Sa\u00EFf, que  hi arrib\u00E0  amb 1,5 milions d&amp;#039;euros d&amp;#039;ajut sota el bra\u00E7. I ara, quan  aquest mateix  poble ha tingut la valentia de dir &amp;quot;Prou!&amp;quot;, tothom ha  descobert de cop i  volta les maldats del personatge, ONU i UE incloses.El  18 juliol  del 36, Franco s&amp;#039;al\u00E7\u00E0 en armes contra la legalitat  democr\u00E0tica a  l&amp;#039;Estat espanyol. Un mes abans, L\u00E9on Blum havia format un  govern  d&amp;#039;esquerres a Fran\u00E7a, el qual decid\u00ED, el 25 de juliol, no  ajudar el  govern republic\u00E0. Tres dies m\u00E9s tard, Alemanya i It\u00E0lia ja  havien enviat  els primers avions als sublevats, fonamentals en el  trasllat de tropes  rebels a la Pen\u00EDnsula. Aquell setembre, a Londres,  s&amp;#039;establ\u00ED la seu del  Comit\u00E8 de No-intervenci\u00F3 a la guerra d&amp;#039;Espanya,  amb les pot\u00E8ncies  europees, Turquia inclosa.Els Estats Units van  adoptar tamb\u00E9  aquesta pol\u00EDtica oficial de no-intervenci\u00F3, que, de fet,  deixava els  governs republicans espanyol, catal\u00E0 i basc a la seva  sort, mentre  l&amp;#039;Alemanya de Hitler i la It\u00E0lia de Mussolini ajudaven  Franco sense  complexos. A la postguerra, els dirigents \u00E0rabs es  passejaven per  Espanya com si fos a cal sogre i, el 1953, els Estats  Units i el Vatic\u00E0  ja hi firmaven acords, beneint oficialment la  legitimitat del govern  franquista. No ser\u00E0 fins al 1955 que l&amp;#039;ONU  admetr\u00E0 l&amp;#039;Espanya de Franco a  l&amp;#039;organisme internacional i, aix\u00ED, a poc a  poc, aniran caient la resta  de pa\u00EFsos que acabaran per recon\u00E8ixer  l&amp;#039;estat franquista. L&amp;#039;excepci\u00F3  ser\u00E0 M\u00E8xic, que no restablir\u00E0 les  relacions fins un cop ja mort el  dictador. Franco, doncs, va morir al  llit, despr\u00E9s de 36 anys de  dictadura i intents deliberats de genocidi  cultural. El franquisme no va  ser tan sols Franco i, si perdur\u00E0 durant  d\u00E8cades, va ser perqu\u00E8, dins i  fora, foren moltes les persones,  empreses i pa\u00EFsos que hi van fer  negocis, passant per sobre de la  realitat dur\u00EDssima que es vivia durant  aquella negra nit.Setmanes  enrere hem vist, at\u00F2nits, com una  delegaci\u00F3 espanyola, encap\u00E7alada pel  president del Congr\u00E9s de Diputats,  Jos\u00E9 Bono, viatjava a Guinea  Equatorial, a entrevistar-se amb el  dictador Teodoro Obiang Nguema. El  perfil de la criatura ens el descriu  magistralment A. S\u00E1nchez Pi\u00F1ol a  Pallassos i monstres . Orgull\u00F3s de ser presentat com a dictador, premiat  pel seu respecte als drets humans per fundacions italianes, primer  doctor honoris causa de la universitat guineana, Obiang mant\u00E9 un govern  amb una quarantena  de ministres per a 700.000 persones. I la seva  esquizofr\u00E8nia l&amp;#039;ha dut a  perseguir els &amp;quot;PP mercenaris&amp;quot;, sospitosos de  propaganda a favor del  Partido del Progreso (PP), partit de l&amp;#039;oposici\u00F3.  Bono hi va assegurar:  &amp;quot;\u00C9s m\u00E9s el que ens uneix, que no els que ens  separa&amp;quot;. Devia parlar per  ell i els que l&amp;#039;acompanyaven, catalans  inclosos, que no el van  desmentir. En tot cas, no parlava en nom  nostre."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/especials/Companys-Gaddafi-Obiang_0_545345908.html>