<http://schema.org/articleBody>
"La medicina ha aconseguit guarir moltes malalties que abans eren incurables. En el nostre entorn no hi ha els mateixos depredadors que en \u00E8poques passades ens amena\u00E7aven de mort. I la nostra alimentaci\u00F3 ja no dep\u00E8n de la nostra habilitat per la ca\u00E7a, sin\u00F3 d&amp;#039;anar a comprar al mercat. Desaparegudes moltes de les pressions que feien que els qui eren m\u00E9s h\u00E0bils es reprodu\u00EFssin m\u00E9s que els altres i que se seleccionessin els seus gens, fins a quin punt continuem evolucionant? La tecnologia pot interferir sobre el curs de la selecci\u00F3 natural? Tal com s&amp;#039;ha insinuat, podria aturar-la? L&amp;#039;evoluci\u00F3 \u00E9s imparable.Quan els genetistes estudien el nostre genoma tenen clar que est\u00E0 canviant. Per\u00F2 el que no saben \u00E9s cap a on ens porten aquests canvis. Els epidemi\u00F2legs s\u00F3n molt m\u00E9s agosarats. Per exemple, en estudis amb diferents generacions de dones han vist que la selecci\u00F3 est\u00E0 actuant de manera que hi haur\u00E0 m\u00E9s persones amb nivells de colesterol baixos i amb la pressi\u00F3 sangu\u00EDnia baixa.  Les dones seran m\u00E9s baixes i corpulentes, l&amp;#039;edat reproductiva arribar\u00E0 abans i la menopausa m\u00E9s tard.Com seremEls qui imaginin que en el futur els \u00E9ssers humans tindrem un cap m\u00E9s gros perqu\u00E8 fem servir m\u00E9s el cervell i que tindrem el dit \u00EDndex m\u00E9s llarg perqu\u00E8 ens passem el dia fent servir el ratol\u00ED de l&amp;#039;ordinador, estan fent un exercici de ci\u00E8ncia-ficci\u00F3 que no t\u00E9 res a veure amb el que la ci\u00E8ncia real, la que es fa als laboratoris, apunta. Els mecanismes de la selecci\u00F3 natural s\u00F3n molt m\u00E9s complexos d&amp;#039;esbrinar que aix\u00F2. &amp;quot;Tenim pressions selectives noves que afavoreixen caracter\u00EDstiques diferents de les que eren avantatjoses abans, com ara al paleol\u00EDtic. Per\u00F2 tot plegat \u00E9s molt recent: per exemple, la medicina moderna no t\u00E9 ni 200 anys i en temps evolutiu aix\u00F2 \u00E9s molt poc. Perqu\u00E8 els canvis evolutius siguin observables cal for\u00E7a m\u00E9s temps de pressions selectives, unes 8 o 10 generacions. De moment, com a esp\u00E8cie, no sabem on va la nostra evoluci\u00F3&amp;quot;, explica Arcadi Navarro, investigador de la Universitat Pompeu Fabra que estudia els primats.El cert \u00E9s que molts dels qui abans haurien mort joves i, per tant, no haurien tingut temps de reproduir-se, ara viuen i deixen el seu llegat gen\u00E8tic. De fet, els estudis mostren que hi ha hagut canvis en el genoma de l&amp;#039; Homo sapiens . En concret, l&amp;#039;evoluci\u00F3 ha actuat sobre unes 250 regions del nostre genoma. &amp;quot;El problema \u00E9s que trobem el genotip, per\u00F2 no el fenotip. \u00C9s a dir, que no sabem com es manifesten aquests canvis gen\u00E8tics&amp;quot;, explica Jaume Bertranpetit, catedr\u00E0tic de biologia a la Facultat de Ci\u00E8ncies de la Salut i de la Vida de la Universitat Pompeu Fabra. Bertranpetit estudia els individus resistents a la mal\u00E0ria i, per tant, amb avantatge per sobreviure en entorns en qu\u00E8 aquesta malaltia s&amp;#039;emporta milers de vides. Forma part del projecte HapMap , en el qual cient\u00EDfics de tot el m\u00F3n treballen sobre un mapa de les variacions gen\u00E8tiques humanes identificades a tres poblacions de tot el m\u00F3n, els yoruba, de l&amp;#039;\u00C0frica, fam\u00EDlies dels Estats Units de descend\u00E8ncia europea i un grup de japonesos i xinesos. Aquest mapa serveix per observar la variabilitat gen\u00E8tica de la humanitat. De fet, gr\u00E0cies a les seves dades se sap que l&amp;#039;evoluci\u00F3 s&amp;#039;est\u00E0 accelerant i ho atribueixen a l&amp;#039;augment de la poblaci\u00F3 al m\u00F3n.Evoluci\u00F3 postindustrialMentre la gen\u00E8tica busca respostes, els epidemi\u00F2legs, els qui estudien la salut de la poblaci\u00F3, exploren en estudis multigeneracionals si els canvis culturals, sobretot els que afecten el sistema sanitari, estan modificant la nostra biologia. El m\u00E9s conegut i antic \u00E9s l&amp;#039;estudi Framington, als Estats Units, en el qual se segueix a milers de persones des dels anys 40, fent-los anal\u00EDtiques peri\u00F2dicament, i que ha perm\u00E8s seguir tres generacions. Encara que al principi es va pensar per estudiar les malalties del cor, hi ha dades que permeten observar tend\u00E8ncies evolutives. Els cient\u00EDfics han analitzat dades de 2.000 dones i han identificat diversos trets en les que m\u00E9s s&amp;#039;han reprodu\u00EFt. Tenen el colesterol i la pressi\u00F3 sangu\u00EDnia a nivells m\u00E9s baixos. En la seva descend\u00E8ncia han identificat els mateixos trets, als quals s&amp;#039;afegeix que les noies s\u00F3n f\u00E8rtils abans i que la menopausa els arribava m\u00E9s tard. Tamb\u00E9 han vist que tenen tend\u00E8ncia a ser m\u00E9s corpulentes i baixes. Segons les projeccions, aquests trets romandrien en una tercera generaci\u00F3.Selecci\u00F3 gen\u00E8ticaPer altra banda, hi ha qui creu que les t\u00E8cniques de reproducci\u00F3 assistida, com el diagn\u00F2stic gen\u00E8tic preimplantacional (DGP) que permet seleccionar embrions lliures de malalties concretes, tamb\u00E9 poden influir-hi. Ara b\u00E9, molts cient\u00EDfics reconeixen que aquestes t\u00E8cniques incideixen en el benestar individual de les fam\u00EDlies, per\u00F2 q\u00FCestionen que pugui incidir en l&amp;#039;evoluci\u00F3 de l&amp;#039;esp\u00E8cie: &amp;quot;En la selecci\u00F3 natural, el que importa \u00E9s si ens reprodu\u00EFm o no&amp;quot;, explica Bertran petit. Si no s&amp;#039;apliquessin aquestes t\u00E8cniques -que s&amp;#039;utilitzen sobretot per evitar malalties mortals a edats joves- aquests individus tampoc arribarien a reproduir-se, conclou.En poblacions petites \u00E9s on es pot observar m\u00E9s b\u00E9 que l&amp;#039;evoluci\u00F3 continua operant en els nostres gens. Els seus habitants es reprodueixen entre ve\u00EFns i, per tant, hi ha menys varietat gen\u00E8tica. Quan apareix una mutaci\u00F3 t\u00E9 m\u00E9s probabilitats de perpetuar-se. Per exemple, a Limone sul Garda, un poble itali\u00E0 accessible nom\u00E9s per mar fins al 1930, l&amp;#039;endog\u00E0mia ha fet que en els seus habitants hi domini una mutaci\u00F3 del gen ApoA1 que els protegeix contra l&amp;#039;infart. Els cient\u00EDfics ho investiguen i creuen que va apar\u00E8ixer el 1780. A Limone, hi vivien aleshores dos camperols, Crist\u00F2for Pomaroli i Rosa Giovanelli. L&amp;#039;endog\u00E0mia tamb\u00E9 pot seleccionar gens amb desavantatges. Per exemple, entre els amish la incid\u00E8ncia de la s\u00EDndrome d&amp;#039;Ellis-van Creveld \u00E9s m\u00E9s gran.La genoeconomiaUna nova disciplina, la genoeconomia, intenta estudiar l&amp;#039;arquitectura gen\u00E8tica dels trets socioecon\u00F2mics, com ara la nostra percepci\u00F3 sobre el risc, el canvi i altres relacions com a grup. Per exemple, alguns cient\u00EDfics creuen que l&amp;#039;altruisme podria haver quedat impresa en els nostres gens: els individus m\u00E9s altruistes tenen m\u00E9s oportunitats de seleccionar-se perqu\u00E8, a la vegada, la resta del grup els aprecia, els accepta i els ajuda."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/Continuem-Evolucionant_0_505749479.html>