<http://schema.org/articleBody>
"&amp;quot;CERCA DE ROSAS , donde primero alumbra el sol, el faro se mueve fr\u00EDo, Dal\u00ED le daba conversaci\u00F3n... &amp;quot; Fa molta estona que hem acabat l&amp;#039;actuaci\u00F3, per\u00F2 som als camerinos de l&amp;#039;espectacle Dal\u00ED canta  i costa de marxar. \u00C9s la tercera vegada que v\u00E9nen a avisar el Kiko. A les vuit del mat\u00ED ha de sortir cap a Barbastre a fer un concert. Jo he de marxar a la mateixa hora cap a un assaig. Segur que l&amp;#039;endem\u00E0 haurem de pagar factura, per\u00F2 el moment \u00E9s ara. L&amp;#039;Albert li ha demanat una can\u00E7\u00F3 que parla del sol que escalfa. El Kiko li diu que el seu sol il\u00B7lumina m\u00E9s que escalfa, i li canta la Casa cuartel . Ell va n\u00E9ixer a Figueres, el seu pare era un gu\u00E0rdia civil destinat a Roses, tot i que no hem parlat d&amp;#039;aquest tema. Jo li demano per l&amp;#039;adaptaci\u00F3 del poema de Mart\u00ED i Pol No demano gran cosa i ell canta el seu No pido mucho,  del disc m\u00EDtic del 77 Veneno . Aquell que a la portada llu\u00EFa una placa de xocolata de fumar amb el nom gravat a sobre. M\u00E9s tard encara, ens quedem sols mentre ell va tocant al meu costat i em va comentant els diferents pals del flamenc. Ara em toca una sole\u00E1 . A la manera de Mor\u00F3n, ara a la de Sevilla i despr\u00E9s a la de Jerez. Em parla del Toti Soler quan va anar a Sevilla a aprendre d&amp;#039;un gran mestre. Fins i tot va acompanyar algun cantaor abans de tornar cap a Catalunya. Em v\u00E9nen al cap la Sardana flamenca i Sevilla del disc El gat blanc, del 71. Seguim amb la guitarra. Aix\u00ED la tocaria Raimundo Amador, em comenta abans de comen\u00E7ar a omplir els compassos de floritures. Arriba el Montoyita, guitarrista que acompanya Estrella Morente, i s&amp;#039;asseu a la meva esquerra. Es van passant la guitarra davant meu i jo vaig xalant. S&amp;#039;adre\u00E7a al Kiko i l&amp;#039;anomena &amp;quot; maestro &amp;quot; i quan arriba el fill de l&amp;#039;Estrella li comenta que t\u00E9 al davant l&amp;#039;autor de Volando voy . El nano flipa encara m\u00E9s que jo.S\u00F3n prop de les quatre de la matinada quan vaig cap a l&amp;#039;Hotel Duran. Penso en el meu pare, que tamb\u00E9 va ser destinat a Girona, com el del Kiko. En aquells anys de dictadura, Girona i Menorca eren destins de c\u00E0stig per a funcionaris. Mal comunicades, en una cantonada del mapa, i amb una llengua pr\u00F2pia i clandestina que les feia encara m\u00E9s herm\u00E8tiques. Recordo com van desapar\u00E8ixer les \u00FAlceres sagnants quan va passar a ser un civil m\u00E9s. Em va sorprendre que a les primeres eleccions vot\u00E9s a Santiago Carrillo. Tot i que ell no era gu\u00E0rdia civil i no hav\u00EDem de viure en una caserna, molts caps de setmana passava els matins a la de la pla\u00E7a de Sant Pere, mentre em pessigaven les galtes i em preguntaven si quan fos gran seria policia. Al cap em ressona la coda final de la can\u00E7\u00F3 del Kiko. &amp;quot; Y el solo quiere irse muy lejos, cogerla de la mano y salir corriendo &amp;quot;.EL TREN ESTRELLA \u00E9s l&amp;#039;\u00FAnica opci\u00F3 que tinc per arribar a l&amp;#039;hora. Se m&amp;#039;ha escapat el de les 9 i el seg\u00FCent ja surt pocs minuts abans de les 11. Em gasto 15 euros per arribar a Girona a temps per a l&amp;#039;assaig, per\u00F2 quan s\u00F3c a l&amp;#039;andana anuncien per megafonia un retard de 25 minuts. Un cop a dins del tren passa el revisor. Amb el bitllet a la m\u00E0, li dic que ja li ensenyar\u00E9, per\u00F2 amb retard. Ell em contesta: &amp;quot; \u00BFEsto se le acaba de ocurrir ahora mismo? &amp;quot; Li dic que he tingut mitja hora sota el sol de l&amp;#039;estaci\u00F3 de Figueres per pensar-hi. Quan baixo encara no li he entregat el bitllet. Des de la porta m&amp;#039;acomiada i em reclama m\u00E9s cultura. Li dic ad\u00E9u amb la m\u00E0 mentre li recordo que potser estaria millor a Albacete. All\u00E0 deu haver-hi molta cultura. S\u00F3n capa\u00E7os de fer un AVE per a nom\u00E9s set passatgers, mentre que aqu\u00ED, a la porta d&amp;#039;Europa, el cap de setmana estem m\u00E9s mal comunicats que Timbuctu.LA DALINIANA FLOR sona a l&amp;#039;escenari de l&amp;#039;Ac\u00FAstica. Fa m\u00E9s d&amp;#039;onze anys em vaig quedar a dormir a la Casa Alta de Tiana. En Pau em va cantar aquesta can\u00E7\u00F3 assegut en una cadira al costat del llit on m&amp;#039;anava adormint. No vaig entendre per qu\u00E8 no l&amp;#039;havia enregistrada encara. Era preciosa com una rosella del Dioptria . L&amp;#039;endem\u00E0 se&amp;#039;ns va fer tard i no trob\u00E0vem cap lloc per dinar. L&amp;#039;atzar va fer que acab\u00E9ssim matant la gana a casa d&amp;#039;un conegut com\u00FA. All\u00E0, entre cal\u00E7ot i cal\u00E7ot, vaig con\u00E8ixer la que seria la mare dels meus fills, en un jard\u00ED zen.PASCAL COMELADE em sorpr\u00E8n. Ja m&amp;#039;ho havia dit l&amp;#039;Albert. \u00C9s com tocar amb un cl\u00E0ssic no contaminat pels tics de la ind\u00FAstria i del negoci. Ens veiem mitja hora el dia abans de l&amp;#039;estrena. En tenim prou per entendre&amp;#039;ns. Tinc la sensaci\u00F3 d&amp;#039;estar tocant amb un m\u00FAsic com ja no en queden. Tot flueix de la manera m\u00E9s org\u00E0nica possible, malgrat la son que arrossego. Quan acabi l&amp;#039;aniversari dels Sopa ens trucarem per reprendre-ho all\u00E0 on ho hem deixat."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.arabalears.cat/cultura/Matinades_0_551944811.html>