<http://schema.org/articleBody>
"La novel\u00B7la est\u00E0 basada en la relaci\u00F3 real que van mantenir el psic\u00F2leg Henry Murray i l&amp;#039;artista Christiana Morgan, que van ser amants durant 42 anys. Volpi, servint-se de la psicoan\u00E0lisi de Jung, explora els l\u00EDmits de l&amp;#039;amor i de la llibertat.  Al llibre parteixes de la hist\u00F2ria de personatges reals, per\u00F2 a partir d&amp;#039;aqu\u00ED fabules. Aix\u00F2 fa les coses m\u00E9s f\u00E0cils o m\u00E9s complicades? Les dues coses. D&amp;#039;una banda, \u00E9s m\u00E9s f\u00E0cil, perqu\u00E8 un no ha d&amp;#039;imaginar-se la hist\u00F2ria sin\u00F3 com la vivien; de l&amp;#039;altra, t\u00E9 la dificultat de trobar una veu i un to que siguin versemblants per explicar la hist\u00F2ria.  La novel\u00B7la sorgeix quan ensopegues amb documents i aquarel\u00B7les de la protagonista.  Primer ensopego accidentalment amb la seva hist\u00F2ria. Investigava per a una altra novel\u00B7la i se m&amp;#039;havia acudit que hi aparegu\u00E9s l&amp;#039;Unabomber. Havia estat alumne de Harvard, on un professor de psicologia de la universitat el va convertir en objecte d&amp;#039;un estudi psicol\u00F2gic. El professor es deia Henry Murray.  Un dels protagonistes. Murray era conegut per ser molt exc\u00E8ntric, perqu\u00E8 treballava per a la CIA i per l&amp;#039;estranya relaci\u00F3 d&amp;#039;amor que mantenia amb la seva amant, Christiana Morgan. A partir d&amp;#039;aqu\u00ED vaig comen\u00E7ar a estirar del fil i va ser quan vaig trobar els documents.  I qu\u00E8 \u00E9s el que t&amp;#039;enganxa d&amp;#039;aquesta relaci\u00F3? Feia molt temps que volia escriure una hist\u00F2ria d&amp;#039;amor, m\u00E9s enll\u00E0 de les hist\u00F2ries convencionals, tractant d&amp;#039;evitar els clix\u00E9s. Es tracta de dos personatges que intenten portar la idea de l&amp;#039;amor rom\u00E0ntic a les seves \u00FAltimes conseq\u00FC\u00E8ncies, mesclat amb psicoan\u00E0lisi i altres coses. \u00C9s com si fossin l&amp;#039;\u00FAltima parella d&amp;#039;una s\u00E8rie que comen\u00E7a amb Tristany i Isolda, Romeu i Julieta\u2026  Un amor extrem en tots els sentits: els dos estan casats i les seves parelles coneixen la seva relaci\u00F3. La idea que tots ho acceptin hi \u00E9s molt present tota l&amp;#039;estona. Per\u00F2 \u00E9s una acceptaci\u00F3 entre cometes, no \u00E9s que ho vulguin: els fa miques, per\u00F2 la Christiana i el Henry decideixen mantenir la relaci\u00F3 a pesar de tot, costi el que costi. I tots pateixen, en aquesta hist\u00F2ria: ells, les seves parelles, els seus fills, els altres amants\u2026 La cerca de l&amp;#039;amor absolut tamb\u00E9 \u00E9s la cerca de l&amp;#039;autoconeixement a trav\u00E9s de l&amp;#039;amor i porta a tothom a tenir vides molt desgraciades.  La idea central del llibre \u00E9s si es pot conciliar l&amp;#039;amor absolut amb la llibertat absoluta. Ells es basen tota l&amp;#039;estona en la psicologia jungiana i estan conven\u00E7uts que \u00E9s possible arribar al que Jung anomena  la individuaci\u00F3 , que \u00E9s l&amp;#039;autoconeixement a partir de la immersi\u00F3 en un mateix i la seva pot\u00E8ncia inconscient. Per\u00F2 creuen que la individuaci\u00F3 es pot portar a terme entre dos, que nom\u00E9s et pots con\u00E8ixer de veritat a tu mateix a trav\u00E9s de l&amp;#039;amor amb l&amp;#039;altre.  Vas comen\u00E7ar a escriure aviat, amb 16 anys. Qu\u00E8 tenia la literatura que no tinguessin altres coses? La literatura \u00E9s l&amp;#039;\u00FAnica que et permet realment, i no \u00E9s una met\u00E0fora, viure altres vides, i aix\u00F2 \u00E9s el que he volgut sempre: poder ser, durant un temps, els meus personatges.  Vas ser advocat sis anys un temps. Ho vas deixar per la literatura? Sis anys. S\u00ED, ho vaig deixar per la literatura quan vaig venir a Espanya a estudiar el doctorat de filologia. I com s&amp;#039;abandona una cosa segura per la literatura, que no sol servir per pagar factures? En general, no tinc la pretensi\u00F3 de guanyar-me la vida com a escriptor. Dels \u00FAltims 10 anys, me n&amp;#039;he passat nom\u00E9s dos vivint exclusivament d&amp;#039;escriure. La resta de temps sempre he volgut tenir una altra feina, perqu\u00E8 quan l&amp;#039;escriptura es converteix en la forma de vida principal es comen\u00E7a a convertir en una obligaci\u00F3, i aleshores no m&amp;#039;agrada. Aquest any s\u00F3c molt feli\u00E7, perqu\u00E8 nom\u00E9s escric, per\u00F2 l&amp;#039;any ve que far\u00E9 classes a Princeton. Si no, sento que per poder pagar les factures haig de fitxar i escriure vuit hores di\u00E0ries o fer articles. Ara amb el premi \u00E9s una altra cosa, esclar. Prefereixo combinar les fonts d&amp;#039;ingressos i guanyar-me honestament la vida [riu]. Com \u00E9s un dia normal, quan nom\u00E9s escrius? Escric des de les deu del mat\u00ED fins a les dues i m&amp;#039;hi torno a posar de les cinc a les vuit. Per\u00F2 aix\u00F2 \u00E9s excepcional: quan tenia una feina a jornada completa a M\u00E8xic, escrivia de set a nou del mat\u00ED. Ara n&amp;#039;estic gaudint molt, perqu\u00E8 estic comen\u00E7ant una novel\u00B7la llarga. No vol dir que escriguis tot el temps, per\u00F2 s\u00ED que fas servir aquelles hores per pensar. Quan el projecte ja est\u00E0 encaminat, no necessito tant de temps.  Quina relaci\u00F3 tens amb el que escrius? En gaudeixo molt. Per a mi, el que \u00E9s una tortura torturant \u00E9s haver d&amp;#039;escriure coses per obligaci\u00F3, com ara articles. Necessito fer-ho amb molt de temps, perqu\u00E8 quan es va acostant la data d&amp;#039;entrega m&amp;#039;angoixo. No podria ser periodista! I on escrius? En bars i caf\u00E8s. A Madrid no tinc despatx i a casa no puc escriure, perqu\u00E8 hi ha la meva fam\u00EDlia i no vull ser &amp;quot;aquell a qui no es pot molestar quan est\u00E0 escrivint&amp;quot;."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/cronica/JORGE-VOLPI-Volia-escriure-Damor_0_667733270.html>