<http://schema.org/articleBody>
"Peter Stein, director teatral alemany de llarga traject\u00F2ria, ha rebut als seus setanta-tres anys el premi Europa de teatre a Sant Petersburg. La foto del dia del premi \u00E9s una imatge seriosa, amb el puny de la m\u00E0 dreta clos -l&amp;#039;\u00FAnic que \u00E9s perm\u00E8s de veure al lector- que apunta endavant. Vestit amb americana fosca, una camisa blanca un xic arrugada i desbotonada del coll, sembla un home m\u00E9s jove i t\u00E9 l&amp;#039;aspecte obstinat.A la pregunta sobre el significat del premi, respon que no sap per quin motiu no li van donar quan tenia una activitat m\u00E9s interessant. Ara, el fet de rebre&amp;#039;l li fa l&amp;#039;efecte d&amp;#039;una llosa que clausur\u00E9s la seva tomba. No obstant aix\u00F2, valora els 60.000 euros que suposa perqu\u00E8 ja no t\u00E9 edat per pidolar i encara li ronda la idea d&amp;#039;un espectacle de nou hores, un muntatge sobre Enric IV i Enric V.Stein va dirigir el Schaub\u00FChne de Berl\u00EDn entre el 1970 i el 1985, a part de ser alhora director dram\u00E0tic del Festival de Salzburg. De m\u00E8rits per rebre el premi, no li&amp;#039;n falta. Afirma amb orgull que llavors el Schaub\u00FChne era l&amp;#039;\u00FAnic teatre on es prenien totes les decisions democr\u00E0ticament en assemblees i que el resultat era d&amp;#039;una col\u00B7laboraci\u00F3 entre tots que repercutia a favor de l&amp;#039;espectacle. Qualsevol espectador catal\u00E0 pensar\u00E0 en la cooperativa del Teatre Lliure, del barri de Gr\u00E0cia de Barcelona, fundat el 1976 per l&amp;#039;escen\u00F2graf Fabi\u00E0 Puigserver, per\u00F2 potser seria demanar massa que Peter Stein conegu\u00E9s aquesta important realitat a Catalunya i, molt, que s\u00E0piga que existeix una cultura catalana en qu\u00E8 el teatre ocupa un lloc d&amp;#039;excel\u00B7l\u00E8ncia.Molt interessant em resulta quan Justo Barranco li demana quina revoluci\u00F3 caldria fer en el teatre d&amp;#039;avui. Stein respon que la de tornar al text, en especial als teatres p\u00FAblics, i afegeix que s&amp;#039;ha perdut per falta d&amp;#039;humilitat. &amp;quot;El teatre \u00E9s l&amp;#039;\u00FAnic lloc on la paraula parlada \u00E9s central. I el llenguatge \u00E9s cultura, identitat, el m\u00E9s preuat que la gent pot tenir, tan elaborat com pot arribar a ser&amp;quot;. M&amp;#039;emociona.Kristian Smeds, director finland\u00E8s nascut el 1970, que ha rebut el premi Europa a noves realitats esc\u00E8niques, assegura que no t\u00E9 res nou a dir, que repeteix &amp;quot;vells temes, com la bellesa, les creences, l&amp;#039;amor, la mort&amp;quot;, i tamb\u00E9: &amp;quot;La bellesa del teatre consisteix en valors contraposats als que imperen en l&amp;#039;actual societat. Necessita molt temps per fer-se, treballar en grup&amp;quot;. I humilitat.Lorin Maazel t\u00E9 un aspecte seri\u00F3s com Peter Stein i tamb\u00E9 sembla m\u00E9s jove de l&amp;#039;edat a qu\u00E8 ha arribat, vuitanta-un anys. Porta la camisa descordada al coll sota una americana blava, per\u00F2 la seva m\u00E0 esquerra s&amp;#039;al\u00E7a oberta i amb els dits separats, potser pel costum de moure-la en posicions diferents en tant que director d&amp;#039;orquestra. Del Palau de les Arts de Val\u00E8ncia passar\u00E0 a la Filharm\u00F2nica de Berl\u00EDn. Lorin Maazel, nascut a Fran\u00E7a de pares nord-americans jueus, va ser el primer director estatunidenc que va dirigir Wagner als festivals de Bayreuth i onze vegades ha estat al capdavant de la Filharm\u00F2nica de Viena en els concerts de Cap d&amp;#039;Any. Es faria llarg resumir la seva important traject\u00F2ria, i per mi el seu atractiu prov\u00E9 de la manera de veure el m\u00F3n. Malgrat el do musical que li van descobrir, des de petit va voler ser escriptor, per\u00F2 en un viatge a It\u00E0lia per estudiar el barroc itali\u00E0, la m\u00FAsica es va imposar a la seva altra tend\u00E8ncia. Parla, doncs, de l&amp;#039;artista en general i de la seva veu interna, la intu\u00EFci\u00F3. Recomana seguir-la fins al final i oblidar-se del que diuen els altres. Si ho aconsegueix i els altres consideren valu\u00F3s el que ha fet s&amp;#039;incorporar\u00E0 als que van fer avan\u00E7ar la humanitat. Trobo molt destacable aquest punt de vista quan, algun cop, he llegit sobre la intu\u00EFci\u00F3 com un element negatiu. Lorin Maazel, que ha treballat en les millors orquestres del m\u00F3n, ha llegit i llegeix molt, es pregunta qu\u00E8 hauria estat d&amp;#039;ell sense les lectures i creu que li han proporcionat idees i flexibilitat de pensament.Tamb\u00E9, com Stein i Smeds, Maazel parla de la humilitat i en matisa el sentit en tant que int\u00E8rpret i compositor. Havent existit Mozart o Beethoven, \u00BFqui tindr\u00E0 la gosadia de comparar-s&amp;#039;hi?, es preguntava. Aix\u00ED, quan el violinista Mstilav Rostrop\u00F3vitx li va demanar compondre una pe\u00E7a, ell va sentir que havia de dir que no, per\u00F2 amb el temps va donar tombs a la idea i va acceptar-ho sense comparar-se als genis, tan sols amb la intenci\u00F3 de fer-ho tan b\u00E9 com fos possible. D&amp;#039;aquella proposta n&amp;#039;ha sorgit l&amp;#039;\u00F2pera 1984,  sobre la novel\u00B7la d&amp;#039;Orwell, una hist\u00F2ria tr\u00E0gica i prof\u00E8tica del segle XX, que va ser estrenada al Covent Garden de Londres el 2005.Fa pocs dies, a Roma, Riccardo Muti, home tamb\u00E9 d&amp;#039;una gran cultura, dirigia l&amp;#039;\u00F2pera Nabucco de Giuseppe Verdi. Despr\u00E9s dels aplaudiments, es va dirigir al p\u00FAblic per animar-los a no callar m\u00E9s davant la vergonyosa situaci\u00F3 pol\u00EDtica del seu pa\u00EDs i va convidar-los a entonar amb el cor el Va pensiero , s\u00EDmbol de la rebel\u00B7li\u00F3 del poble itali\u00E0 contra l&amp;#039;opressi\u00F3. El president Berlusconi era a la llotja d&amp;#039;honor. Potser ha arribat el moment de reivindicar la cultura per millorar la pol\u00EDtica."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/humilitat-dels-grans_0_485951420.html>