<http://schema.org/articleBody>
"Arrapapat a la seva butaca habitual, l&amp;#039;expresident Mub\u00E0rak deixava anar regularment una de les seves frases predilectes: &amp;quot;S\u00ED, deixeu-los votar si tant us agraden. \u00C9s la via m\u00E9s segura perqu\u00E8 nom\u00E9s ho facin una vegada. No hi haur\u00E0 m\u00E9s eleccions&amp;quot;. Aquest era el seu lapidari comentari quan se&amp;#039;l pressionava per legalitzar els partits isl\u00E0mics. Estava conven\u00E7ut que aquestes forces politicosocials, un cop al poder, no se&amp;#039;n van amb m\u00E8todes democr\u00E0tics.Mai no va comprendre, ni acceptar, que Occident deix\u00E9s participar  Ham\u00E0s en les eleccions palestines del 2006. L&amp;#039;odi visceral que tenia als Germans Musulmans era l\u00F2gic. Se&amp;#039;ls culpa de l&amp;#039;assassinat del seu predecessor, Sadat, i van intentar tamb\u00E9 acabar amb ell. Mub\u00E0rak \u00E9s hist\u00F2ria, gr\u00E0cies al coratge de molta gent, entre la qual hi ha molts membres d&amp;#039;aquest grup, v\u00EDctimes d&amp;#039;una brutal repressi\u00F3. Ara, es constata que aquests moviments isl\u00E0mics tenen encara m\u00E9s de futur que de passat en el m\u00F3n \u00E0rab. Els principis democr\u00E0tics b\u00E0sics obren les portes a la seva plena participaci\u00F3 en pol\u00EDtica. Per\u00F2, se sotmetran a aquests principis?En el cas d&amp;#039;Egipte, una gran inc\u00F2gnita \u00E9s com els militars se situaran respecte dels islamistes. L&amp;#039;ex\u00E8rcit va arribar al poder el 1952 i s&amp;#039;hi va quedar 60 anys. Ara s\u00F3n molts els frustrats per l&amp;#039;actuaci\u00F3 del Consell Suprem de les Forces Armades, actuals amos de la transici\u00F3, especialment despr\u00E9s dels sagnants episodis del cap de setmana, quan mai no s&amp;#039;havia vist una repressi\u00F3 tan brutal contra membres de la minoria religiosa copta. Molts preveuen una progressiva acomodaci\u00F3 entre els islamistes moderats (o no tan moderats), la for\u00E7a pol\u00EDtica m\u00E9s organitzada del pa\u00EDs, i l&amp;#039;ex\u00E8rcit, pilar de l&amp;#039;estat. En aquest cas, el preu d&amp;#039;aquesta estabilitat fict\u00EDcia el pagarien les minories, sobretot religioses, i els grups pol\u00EDtics laics.A Tun\u00EDsia, les enquestes apunten clarament que el partit Nahdha, isl\u00E0mic moderat, ser\u00E0 la forca pol\u00EDtica majorit\u00E0ria en les eleccions del divendres 23 d&amp;#039;octubre, tot i que no va jugar cap paper en la revoluci\u00F3. Les eleccions decidiran la composici\u00F3 del Parlament que en redactar\u00E0 la futura Constituci\u00F3.Prenent com a model els islamistes moderats turcs de l&amp;#039;AKP, de l&amp;#039;h\u00E0bil i populista Erdogan, el partit de l&amp;#039;hist\u00F2ric Rached Ghannouchi, exiliat durant 20 anys a Londres, s&amp;#039;ha afanyat a abra\u00E7ar l&amp;#039;estat de dret i es declara ac\u00E8rrim defensor de la igualat entre dones i homes. No \u00E9s estrany que els l\u00EDders de Nahdha sortissin de seguida a condemnar els ultraradicals isl\u00E0mics salafistes, que ara campen lliurement per tots els pa\u00EFsos de la Primavera \u00C0rab, el cap de setmana passat quan van atacar la Universitat de Sousse i una cadena de televisi\u00F3 per programar la coneguda pel\u00B7l\u00EDcula Persepolis , considerada denigradora de l&amp;#039;islam.Menys de mil quil\u00F2metres cap a l&amp;#039;est l&amp;#039;islamisme t\u00E9 una altra cara ben visible: l&amp;#039;home que a l&amp;#039;agost dirig\u00ED l&amp;#039;assalt final contra el palau de Gaddafi  i que des de llavors ha aconseguit el control i la seguretat de Tr\u00EDpoli, Abdel Hakim Belhaj. \u00C9s un conegut jihadista, perseguit per la CIA, torturat pel r\u00E8gim libi, despr\u00E9s que els occidentals, quan estaven de bones amb el dirigent libi, el lliuressin en ser capturat a Kuala Lumpur el 2004. Va passar sis anys a la infame pres\u00F3 d&amp;#039;Abu Salim, fins que en sort\u00ED gr\u00E0cies a Sa\u00EFf al-Islam, fill de Gaddafi, que el va amnistiar a canvi de prometre acabar les activitats jihadistes contra el r\u00E8gim.Ell nega haver estat membre d&amp;#039;Al-Qaida per\u00F2 admet un recorregut jihadista, i no va dubtar a sumar-se a la revoluci\u00F3. Es va asseure amb els generals de l&amp;#039;OTAN a la capital qatariana per planificar la seva participaci\u00F3 al &amp;quot;maquis&amp;quot; contra Gaddafi. &amp;quot;Vam tenir una conversa molt cordial i pr\u00E0ctica&amp;quot;, va dir aleshores.&amp;quot;Els islamistes tenen la majoria de les cartes sobre el futur de L\u00EDbia&amp;quot;, confessa un expert diplom\u00E0tic occidental que n&amp;#039;acaba de tornar. La CIA i els militars occidentals necessiten personatges com Belhaj per controlar la immensa i perillosa quantitat d&amp;#039;armes perdudes per tot el pa\u00EDs. &amp;quot;El problema ser\u00E0 com incorporar aquesta gent a una din\u00E0mica pol\u00EDtica democr\u00E0tica&amp;quot;, admet.Per ara, els intents de formar un govern organitzat i representatiu dels grups que han fet la revoluci\u00F3 han fracassat. Mentrestant, cada vegada se senten m\u00E9s veus del clergat local sunn\u00ED que es queixen de la &amp;quot;secularitzaci\u00F3 excessiva&amp;quot; dels l\u00EDders actuals: &amp;quot;S\u00F3n misratis laics&amp;quot;, diu un d&amp;#039;ells amb despreci. Precisament, \u00E9s a Misurata on acaba d&amp;#039;arribar Angelina Jolie, ambaixadora de l&amp;#039;ONU de cam\u00ED cap a Tr\u00EDpoli. A veure quina rebuda li organitza Belhaj... No quedaria gens b\u00E9 que s&amp;#039;hagu\u00E9s de posar un nicab."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/opinio/nicab-Angelina-Jolie_0_571742831.html>