<http://schema.org/articleBody>
"Un dels contes dels germans Grimm que m\u00E9s fascina els nens \u00E9s el del sabater que rep la visita nocturna d&amp;#039;uns follets diminuts que cusen cuir, arreglen soles i enllustren sabates. El sabater, que est\u00E0 al l\u00EDmit de la pobresa, veu com de manera prodigiosa els clients no paren d&amp;#039;augmentar i treu el ventre de pena. M\u00E9s o menys la soluci\u00F3 que necessitaria, ara com ara, el senyor De Guindos per aplacar els misteriosos mercats financers o la c\u00F2lera de la presidenta Aguirre. Ll\u00E0stima que els follets no existeixin. O s\u00ED? Hi ha motius per sospitar que una banda mal\u00E8fica de follets portuguesos han rescatat un original perdut entre els arxius polsegosos d&amp;#039;una editorial. M\u00E9s concretament, el manuscrit d&amp;#039;una novel\u00B7la enviada l&amp;#039;any 1953 per un aspirant a escriptor anomenat Jos\u00E9 Saramago (Azinhaga, 1922-Lanzarote, 2010). La hist\u00F2ria sembla que \u00E9s ver\u00EDdica: a la d\u00E8cada dels 50, no era tan estrany que un escriptor envi\u00E9s un original i no se&amp;#039;n qued\u00E9s cap c\u00F2pia. Tampoc seria la primera vegada que un manuscrit acaba mal arxivat. El que no \u00E9s tan habitual \u00E9s que l&amp;#039;autor acabi rebent el premi Nobel de literatura. Sigui com sigui, aqu\u00ED tenim  Claraboia , la hist\u00F2ria explicada tantes vegades, i que sempre funciona, de la conviv\u00E8ncia entre els ve\u00EFns d&amp;#039;una escala. Matrimonis mal avinguts, habitacions rellogades per arribar a final de mes, filles de divuit anys que nom\u00E9s porten problemes a pares poc flexibles, tietes i nebodes que s&amp;#039;estimen m\u00E9s del que volen recon\u00E8ixer, portes que peten i ulls que espien per finestres mal ajustades: la vida al celobert. Una novel\u00B7la d&amp;#039;estructura cl\u00E0ssica, amb un cap\u00EDtol dedicat a cada fam\u00EDlia del bloc de pisos, i una trama que va entrelligant-se fins a tancar-se completament.  El millor s\u00F3n els retrats perfectes d&amp;#039;escenes quotidianes, amb una capacitat de crear atmosferes amb quatre frases que \u00E9s la d&amp;#039;un aut\u00E8ntic escriptor: dones llegint novel\u00B7les (Saramago ho aprofita per citar algunes de les seves d\u00E8ries, com Jos\u00E9 Mar\u00EDa E\u00E7a de Queir\u00F3s o F\u00EDodor M. Dostoievski), un matrimoni gran sopant a casa o el primer dia de llibertat d&amp;#039;un marit abandonat, que pot consistir en un simple passeig i un sopar reconfortant. El pitjor, l&amp;#039;afany de transcend\u00E8ncia que es percep entre l\u00EDnies i, a vegades, dins de les l\u00EDnies mateixes. Si sab\u00E9ssim que l&amp;#039;obra posterior de Saramago ha anat per altres camins, dir\u00EDem que \u00E9s un pecat de joventut, d&amp;#039;escriptor principiant que vol impressionar, per\u00F2 no \u00E9s el cas: de fet, una de les caracter\u00EDstiques que el defineixen, aquesta mena de ret\u00F2rica messi\u00E0nica de l\u00EDnia tova, aflora en els di\u00E0legs entre el duet de personatges que porten el pes de la novel\u00B7la, un sabater vell (sense follets) i l&amp;#039;hoste jove que t\u00E9 de rellogat a casa: uns di\u00E0legs sobre el futur de la humanitat i la possibilitat que sigui redimida per l&amp;#039;amor que faran les del\u00EDcies dels lectors avesats al premi Nobel portugu\u00E8s. El conte dels germans Grimm acaba de manera alli\u00E7onadora: el sabater i la dona, agra\u00EFts de mena, cusen uns vestits i sabates a la mida dels follets, que van estranyament nus de cap a peus. Ells, eixerits com s\u00F3n, se&amp;#039;ls enfunden i ja no tornen mai m\u00E9s. Ai, si els editors i les v\u00EDdues portuguesos sabessin cosir, potser els follets no haurien furgat tant entre els arxius..."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/suplements/llegim/sabater-follets_0_698930139.html>