<http://schema.org/articleBody>
"Un dels luxes irrenunciables que ens ofereix la sociologia \u00E9s disseccionar comportaments, actituds i creences. Veure com ets. \u00C9s bo quedar ben retratats i mirar-nos les arrugues. Els grans perills associats a aquest luxe s\u00F3n la interpretaci\u00F3 interessada, la fe excessiva en el que respon la gent i la tend\u00E8ncia innata a concloure que en cada canvi hi perdem. \u00C9s l&amp;#039;esperit que sintetitza la frase apocal\u00EDptica &amp;quot;ja no \u00E9s com abans&amp;quot;, en qu\u00E8 es d\u00F3na per assumit, sovint sense fonament, que l&amp;#039;abans sempre \u00E9s millor que el despr\u00E9s. Dels valors d&amp;#039;ara em crida l&amp;#039;atenci\u00F3 la flexibilitat. Hi ha qui defensa com a virtut ser inflexible (jo s\u00F3c aix\u00ED) i acusa de poc \u00EDntegre el flexible. Cedir \u00E9s de covards, seria el lema. Passa el mateix amb el prejudici contra la gent que canvia (sigues tu mateix, se t&amp;#039;exigeix), quan \u00E9s evident que nom\u00E9s aquell que canvia t\u00E9 una oportunitat real per millorar. Per aix\u00F2 defenso amb entusiasme les ganes de millorar (o sigui, de canviar) i les ganes de conviure (o sigui, de ser flexible). Nom\u00E9s pot defensar un m\u00F3n imm\u00F2bil qui tingui clar que el m\u00F3n \u00E9s just. Si pensem que no ho \u00E9s, estem obligats a canviar i ser flexibles. Aix\u00F2 s\u00ED, amb destins clars i l\u00EDmits fixats. Saber cap on anem, havent dibuixat carrils. Descarrilar no \u00E9s ser flexible, \u00E9s un accident greu. Donar-hi massa voltes no \u00E9s ser adaptable, \u00E9s haver quedat atrapat en una rotonda. I la idea \u00E9s avan\u00E7ar."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/premium/opinio/Nomes-canvi-flexibilitat-millors_0_433156743.html>