<http://schema.org/articleBody>
"La tertuliana i periodista Maria-Isabel Sotoca sospira satisfeta. L&amp;#039;article d&amp;#039;ahir sobre els indignats de la pla\u00E7a Catalunya va quedar-li rod\u00F3. Els anomenava &amp;quot; perroflautas &amp;quot;, que troba que \u00E9s molt graci\u00F3s, per\u00F2 tamb\u00E9 deia que tot i ser uns nens de pap\u00E0 &amp;quot;algunes de les propostes que feien els les comprava&amp;quot;. El cl\u00E0ssic article una mica a favor i una mica en contra. No podia posar-s&amp;#039;hi totalment en contra perqu\u00E8 aleshores els internautes l&amp;#039;haurien titllat de &amp;quot;vella&amp;quot; i &amp;quot;carca&amp;quot;. Per\u00F2 tampoc no podia posar-s&amp;#039;hi a favor, perqu\u00E8 quedava com una sostenible comunista.Per\u00F2 ara ha d&amp;#039;escriure l&amp;#039;article de dem\u00E0. I no t\u00E9 tema. De vegades, quan no t\u00E9 tema elogia el llibre d&amp;#039;algun col\u00B7lega tertuli\u00E0, per\u00F2 ja fa dos dies que ho va fer, aix\u00F2. Va glossar la novel\u00B7la Maldita y bendita Barcelona , de Marcos Xuriguer. Va basar-se en la cr\u00EDtica que havia sortit al suplement del diari on escriu i va buscar-ne opinions per internet (no l&amp;#039;havia llegit, esclar, no t\u00E9 temps de llegir perqu\u00E8 est\u00E0 escrivint un llibre). De qu\u00E8 pot parlar, doncs? De la baixa qualitat del pa de benzinera? No. Li quedar\u00E0 un article bo, per\u00F2 no immortal. I sobre les contradiccions dels ecosocialistes? No, ja en va fer un el mes passat (es deia &amp;quot;L&amp;#039;esquerra caviar&amp;quot; i explicava que, a risc de ser pol\u00EDticament incorrecta, volia parlar dels &amp;quot;progres&amp;quot; intocables). Podria elogiar algun dels conductors de programes on treballa, aix\u00F2 mai no va malament, per\u00F2 despr\u00E9s els internautes fan bromes i li diuen llepona.Es mira el diari. No hi ha cap not\u00EDcia. I aquesta tarda t\u00E9 tert\u00FAlia a Local TV, l&amp;#039;hauria de deixar llest ara.Aleshores veu una esquela. Ricard Frigola Marc\u00E9, fil\u00F2leg i estudi\u00F3s de Verdaguer, Creu de Sant Jordi i soci d&amp;#039;honor de l&amp;#039;Acad\u00E8mia de les Bones Lletres. Acaba de morir a l&amp;#039;edat de 77 anys.Escriu &amp;quot;Ricard Frigola Marc\u00E9&amp;quot; a Google i resulta que va patir pres\u00F3 durant el franquisme, i que \u00E9s amic del president de la Generalitat. Mira l&amp;#039;hora de la vetlla i el lloc on ser\u00E0.Truca a l&amp;#039;empresa de taxis i en demana un per ara mateix. Mentrestant, es vesteix. Es posar\u00E0 els pantalons negres de pinces, per\u00F2 amb quina jaqueta? L&amp;#039;\u00FAnica negra que t\u00E9 \u00E9s acabada amb lluentons. Semblar\u00E0 massa mudada. Ah, per\u00F2 podria fer veure que ve directament de la tele i no s&amp;#039;ha pogut canviar. Millor aix\u00F2. Es posa uns texans, unes sabates de tal\u00F3 i la camisa blanca que li compensa l&amp;#039;amplada dels malucs. (Ha de tornar a fer la dieta Dukan.)-Al tanatori -ordena. I es posa les ulleres fosques. Aix\u00F2 fa que el taxista no li doni gens de conversa.-Esperi&amp;#039;m aqu\u00ED -li diu, un cop arriben.- No trigar\u00E9 m\u00E9s de deu minuts.A dins, busca la sala de vetlla. Entra i fa un cop d&amp;#039;ull r\u00E0pid a la gent. La dona plorosa que rep abra\u00E7ades deu ser la v\u00EDdua. En un rac\u00F3 hi ha l&amp;#039;escriptor Joan Cirera.-Qu\u00E8 tal? -se li dirigeix ella amb posat de circumst\u00E0ncies. -Ja s\u00E9 que no \u00E9s el moment, per\u00F2 t&amp;#039;admiro molt\u2026-Hola, hola -fa l&amp;#039;escriptor.-\u00BFEl coneixies, en Ricard Frigola? -pregunta ella.-Poc. L&amp;#039;admirava molt, aix\u00F2 s\u00ED.-Jo tamb\u00E9 -respon ella.- Tot aix\u00F2 de Verdaguer\u2026 \u00C9s tan meritori\u2026-Doncs en vida no \u00E9s que l&amp;#039;hi reconeguessin -es queixa ell.-S\u00ED, en vida mai va tenir el reconeixement que\u2026-que es mereixia.-S\u00ED.-Perdona -fa ell aleshores.- Vaig a veure la Merc\u00E8, que\u2026Ella el segueix. La Merc\u00E8 \u00E9s la v\u00EDdua.-Merc\u00E8 -barboteja ell.- T&amp;#039;acompanyo en el sentiment.-Merc\u00E8 -barboteja ella.- Maria-Isabel Sotoca. Nom\u00E9s volia dir-te com admirava el teu marit.-Gr\u00E0cies.Un cop fet aix\u00F2, diu que t\u00E9 pressa, s&amp;#039;acomiada i se&amp;#039;n torna cap al taxi.Asseguda al seient del darrere, treu la llibreta. &amp;quot;Avui ha mort un bon amic&amp;quot;, apunta. &amp;quot;Un bon amic que en vida no va tenir mai el reconeixement que es mereixia&amp;quot;.No, no, no. Abans d&amp;#039;aquesta frase potser val m\u00E9s posar: &amp;quot;Al tanatori som quatre gats. El col\u00B7lega Joan Cirera (per cert\u2026 molt bo el teu \u00FAltim llibre, Joanet) em comenta com \u00E9s possible que cap dels nostres intel\u00B7lectuals eminents no el reconeguessin en vida. Pa\u00EDs de fireta&amp;quot;.A casa continuar\u00E0, per\u00F2 ja ho t\u00E9. Uf, quin dia."^^<http://www.w3.org/2001/XMLSchema#string>
<http://www.ara.cat/societat/tema-larticle_0_539946005.html>