Tamara Klusová – zpěvačka, autorka knížky, manželka oblíbeného muzikanta, ale hlavně trojnásobná maminka. Jaké bylo její vlastní dětství, kde dobíjí baterky a jaké porody se svými dětmi prožila? To...
Hledat

# Je to závislost? Jak dlouho nechat děti sedět u počítačových her

Děti od útlého dětství sledují pohádky, poslouchají písničky na YouTube a později se setkávají s hraním různých her. Do jaké míry je to v pořádku a kdy je třeba zasáhnout a začít čas na mobilu a počítači regulovat? Oslovili jsme psychologa Michala Božíka, který se závislostmi na moderních technologiích u dětí zabývá.

Michal Božík, rozhovor
Děti do dvou až tří let by měly trávit minimum času před obrazovkami. Zdroj: Magdaléna Tomalová

Používání digitálních technologií u dětí je dnes velmi rozporuplné. Děti touží po mobilních telefonech od útlého dětství, hrají hry, sledují pohádky, filmy. V jakém věku je tedy dítě podle vás na tyto aktivity zralé?

Rozhodnutí, ve kterém věku je dítě zralé na videohry, a je jedno přes jaké zařízení si je hraje, je vždy do jisté míry ovlivněno individualitou dítěte a tím, jaké hodnoty a postoje mají rodiče dítěte.

Jednoznačná „vědecká" odpověď, kdy je vhodné dítěti videohry představit, proto není. Existuje ale zcela jasná shoda výzkumů na tom, do kterého věku je interakce dítěte s digitálními technologiemi (tj. nejen s videohrami) nevhodná.

## Michal Božík, psycholog působící ve Výzkumném ústavu dětské psychologie a patopsychologie (VÚDPaP) v Bratislavě

Michal Božík v rámci doktorského studia na Univerzitě Karlově zkoumá pravidla používání digitálních technologií ve školách a věnuje se i tématu digitálního rodičovství a digitálních technologií. Podílí se na výzkumu používání digitálních technologií dětmi – informace k tomu získává od českých, slovenských a finských rodičů. Je autorem dokumentárního filmu o videohrách s názvem Cesta hrdiny. Pracoval jako herní designér ve společnosti Pixel Federation a působil také v programu Teach for Slovakia jako učitel. Participoval na vzniku portálu www.vlcata.sk, jehož je odborným garantem.

Jakou věkovou kategorii máte na mysli?

Většina výzkumů se shoduje na tom, že děti do dvou až tří let by měly trávit minimum času před obrazovkami. Jako jedinou pozitivní výjimku zmiňují používání technologií ke komunikaci s blízkými osobami, se kterými nemohou být fyzicky. Typicky se jedná třeba o prarodiče, kteří bydlí daleko nebo rodiče na dovolené bez dětí a podobně.

Ze své zkušenosti mohu říct, že předškoláci zvládnou už s podporou a vysvětlením od rodiče některé jednodušší hry, netřeba ale asi dodávat, že je pro tuto věkovou kategorii naprosto klíčový výběr vhodného titulu.

Máte pro rodiče nějaké konkrétní tipy, jaké hry případně pro menší děti zvolit?

V tomto věku je důležité zaměřit se také na to, aby se nejednalo o tituly, které obsahují mnoho textových informací, protože děti v tomto věku ještě neumí číst. Vhodné jsou ty, které si může zahrát rodič spolu s dítětem.

Podobně jako u jiných digitálních médií doporučuji spíše hry s klidnějším tempem, aby dítě nebylo přestimulováno a mělo možnost si jednotlivé činnosti ve hře opakovaně vyzkoušet. Aby se naučilo ji pořádně ovládat.

Jak je tomu u starších dětí, které již chodí do školy a umí číst?

Děti školou povinné jsou již připraveny i na komplikovanější tituly, tam nevidím problém. Je důležité dodat, že při iniciaci s videohrami by měl být rodič aktivním hráčem. Nikoliv ve smyslu hraní her, ale jednání. Měl by být dítěti k dispozici, znát obsah, který mu dává do rukou, a dokázat mu pomoci a usměrnit jej, když narazí na první problémy.

Je podle vás vhodné dětem nastavit určitý čas, který budou na telefonu nebo počítači trávit? Zkrátka nastavit nějaké limity? I když jako rodič dobře vím, že je to takový věčný boj.

Tuto otázku dostávám často. Nedá se na ni odpovědět správně, pokud si čas nezarámcujeme pouze jako jednu z proměnných celého problému. Existují totiž tři kritéria, která na to mají vliv. Jedná se o obsah a kontext, ve kterém se hra nese. Není totiž hra jako hra. Může být dobrý obsah, ale naprosto nevhodná doba, ve kterou dítě hraje.

Například je velký rozdíl, pokud si hru zapne odpoledne po škole, nebo pozdě večer, kdy už má jít spát. Typicky se také setkávám s tím, že dítě „paří“ v podstatě kdykoliv má možnost. Ve škole obecně by se hraní dalo tolerovat jedině v případě, že by bylo součástí vyučování.

A za třetí je tu individualita každého dítěte. Nejde jen o věk a jeho vnímanou zralost, ale také například o to, jak je dítě citlivé. To znamená, že pokud se hodně bojí, nemůžu mu jako rodič dovolit sledovat strašidelné seriály nebo hrát takové hry.

Když to tedy shrnu, je důležité zaměřit se na to, kdy dítě hraje, o jaký typ hry se jedná a také o to, jakou má naše dítě povahu a co „snese“. Ujasním-li si to, jak bych měla dál postupovat?

Když zvážíte tyto tři základní body, které zmiňuji výše. Tedy dokážete určit, zda se jedná o hru s přidanou hodnotou, například se vzdělávacím, terapeutickým nebo estetickým obsahem, a dítě nebude mít z dané hry trauma, pak ani delší doba hraní není problém. A naopak pokud se nejedná o vhodný obsah a výběr vzhledem k povaze dítěte, pak i krátký čas může mít negativní vliv na psychiku daného jedince.

Jaké konkrétní negativní vlivy máte na mysli? Můžete uvést příklad?

Typicky například noční hraní, a to stačí i pár desítek minut strávených před obrazovkou, velmi negativně ovlivňuje kvalitu spánku. Moje „laická“ odpověď na tuto otázku, kterou mi rodiče dětí často pokládají, zní, že by čas, kdy dítě kouká na obrazovku nebo monitor, neměl překročit jednu třetinu jeho volného času.

Je důležité, aby dítě trávilo volný čas i jinak než staticky. Tedy mělo dostatek pohybu a také se věnovalo intelektuálním nebo sociálním aktivitám. To znamená četba knížky, skládání puzzle, lega, hraní s ostatními dětmi nebo rodiči. K tomu skvěle slouží například deskové hry.

Ano chápu, ale právě člověk by musel být velmi dobrý manažer, aby tohle všechno dokázal uhlídat. Co myslíte?

To ano, proto říkám, že není potřeba to zcela hrotit. Spíše jde o celkové filozofické nastavení. Například, pokud vím, že jeden den bude dítě celý den venku na hřišti, tak druhý den, když třeba prší, může strávit více času u televize nebo na počítači. Je velmi důležité s dětmi o tom hovořit, vysvětlit jim tato pravidla a jejich smysl. Ne pouze zakazovat.

Ještě poraďte, co dělat, když je dítě skutečně závislé na počítačových hrách. Tedy nedokáže se od nich odtrhnout například ani v noci, „pařením“ tráví prakticky veškerý volný čas. Co by měli rodiče dělat. Jak mu pomoci?

Jestliže nezabírají výchovná opatření, nepomáhá diskuse a vysvětlování a rodič nedokáže přimět dítě ke změně chování, můžeme mluvit o tom, že jde o vážný problém. V takovém případě je zcela na místě vyhledat odbornou pomoc.

Nejlepší investicí je ale prevence. Pokud od malička v dítěti podporujeme vyvážený životní styl, věnujeme čas tomu, abychom si s ním hodně povídali a diskutovali, umíme takovým situacím předejít.

Možná je to nepříjemná pravda, ale většinou je to jednoduchá rovnice. Čím více investujeme do kvalitně společně stráveného času, do rozhovorů, do společných aktivit, tím větší je šance, že výchova dopadne dobře. Je to těžké, protože každý rodič má spoustu povinností, o to víc je důležité si uspořádat priority.

Můj názor je, že je lepší, pokud je výchova vyšší prioritou, i když to ve výsledku může znamenat, že rodina se bude mít materiálně hůře. Vztahy jsou ale křehká věc, a proto je třeba do nich investovat mnoho času a energie.

Je možné, že k této závislosti přispěly i lockdowny v souvislosti s covidovými opatřeními?

Když začaly lockdowny, mnozí bili na poplach, že spolu s pandemií viru se objeví i pandemie problematického užívání technologií. Skutečně, počet uživatelů (a také hráčů) narostl, stejně tak čas strávený před obrazovkami. Po skončení lockdownů ale klesl i počet uživatelů, stejně tak čas se vrátil do předcovidových čísel.

Můžeme tak říci, že zvýšené užívání bylo adaptací na situaci, kdy jsme nemohli chodit mezi lidi a setkávat se. Po skončení pandemie a lockdownů se naopak výrazně zvýšil počet úzkostí, depresí a obecně negativního prožívání nejen dětí, ale i dospělých.

Přečtěte si pokračování rozhovoru příští týden

### Autor:  Martina\  Malá\  DiS.

Martina je maminkou dvou dětí, puberťáka Jakuba a malé holčičky Anety. Psaní je jejím koníčkem i prací, které se věnuje již přes deset let. Píše převážně rozhovory, příběhy, aktuality i PR články.
více

Aby vám neutekla žádná výhra: Stáhněte si věrnostní eMimino kartičku do mobilu a zvyšte svoji šanci na vítězství.

## Témata článku

## Přečtěte si také

### Tamara Klusová: U porodů jsem měla nadstandardní přístup, přeju si, aby ho měly všechny maminky

Tamara Klusová – zpěvačka, autorka knížky, manželka oblíbeného muzikanta, ale hlavně trojnásobná maminka. Jaké bylo její vlastní dětství, kde dobíjí baterky a jaké porody se svými dětmi prožila? To...

### Rozhovor s maminkou dívky s cystickou fibrózou: Nemoc přináší řadu omezení

Cystická fibróza je genetické onemocnění, které nelze vyléčit. I přes mnoho různých omezení mohou lidé s tímto handicapem žít téměř plnohodnotný život. Jaké jsou projevy a prognóza?

### Váš příspěvek

Jméno (nick)*:E-mail (nezobrazí se)*:Nadpis příspěvku:



Přidat příspěvek

Odesílám...

### Vložení odkazu

Text odkazu:

Adresa odkazu:

Vložit odkaz

### Vložení odkazu na obrázek

Zde můžete vožit obrázek/ fotku, který je umístěn na internetu a znáte jeho adresu.

Pro vložení vlastních fotek, které máte ve svém počítači, klikněte na tlačítko “Přidat obrázky” pod příspěvkem.

URL adresa obrázku:

Vložit obrázek

Přidat příspěvek

Načítám náhled...

### Vložení Youtube videa

Zde můžete vložit odkaz na video, které je umístěno na YouTube.

Sem zkopírujte URL adresu videa:

Vložit youtube video

Odesílám...

ZavřítKrátce popište důvod nahlášení:
Odeslat hlášení

Odesílám...

© 2024 eMimino.cz Provozovatelem tohoto serveru je MAFRA, a.s., se sídlem Karla Engliše 519/11, 150 00 Praha 5, IČO:
45313351, zapsaná v obchodním rejstříku vedeném Městským soudem
v Praze, oddíl B, vložka 1328.