V padesátých letech minulého století byly ovšem možnosti počítačů v porovnání s bohatostí přirozeného jazyka velmi omezené, a proto tyto pokusy nevedly k plnému úspěchu.
Dvě poslední zmíněné události, ke kterým došlo ještě před publikací Chomského Syntaktických struktur (viz výše), přinesly nový statistický impuls lingvistice. Na začátku padesátých let ovlivnily vývoj tehdejší americké experimenty se zpracováním jazyka – zejména s tzv. strojovým překladem, tj. automatickým překladem z jednoho jazyka do druhého (viz zde příspěvek O. Bojara na s. 488). Tehdy šlo – jak jinak – o překlad z ruštiny do angličtiny. Na základě Turingových úspěchů s prolomením šifer a kódů a na základě Shannonovy teorie informace lze totiž problém překladu formulovat jako problém šifrování (či spíše dešifrování) – věta v ruštině se považuje za šifrovanou větu v angličtině, a cílem překladu je vlastně tedy dešifrování původní (zde anglické) věty. V padesátých letech minulého století byly ovšem možnosti počítačů v porovnání s bohatostí přirozeného jazyka velmi omezené, a proto tyto pokusy nevedly k plnému úspěchu. Navíc právě v druhé polovině padesátých let téměř všichni ve vznikajícím odvětví lingvistiky, které se zabývalo formálním popisem jazyka, pracovali pod vlivem Chomského modelů frázových gramatik založených na pravidlech; Chomsky ostatně velmi striktně odmítl možnost jakéhokoli statistického pohledu na přirozený jazyk. Tento nepřátelský postoj se podařilo prolomit až na počátku devadesátých let.