Ale Mahlerova hudba, zároveň obsesivně introspektivní a grandiózní svým pojetím, je plně romantická jako hudba Berliozova či Čajkovského; jeho dvě poslední díla, symfonický písňový cyklus Píseň o zemi a 9. symfonie, jsou labutí písní romantismu 19. století, hluboce nostalgickou a nesmírně působivou.
Na rozdíl od Pucciniho měl Mahler skutečně moderní vnímání (dokonce dosáhl toho, že byl analyzován samotným Freudem). I když se jeho harmonický jazyk zřídka dostal za hranice vytyčené Wagnerem, jeho strukturální inovace a komorní orchestrální paleta předznamenaly mnohé z toho, co přišlo po první světové válce. Ale Mahlerova hudba, zároveň obsesivně introspektivní a grandiózní svým pojetím, je plně romantická jako hudba Berliozova či Čajkovského; jeho dvě poslední díla, symfonický písňový cyklus Píseň o zemi a 9. symfonie, jsou labutí písní romantismu 19. století, hluboce nostalgickou a nesmírně působivou.