Podle nalezených Hunterových záznamů podobný pokus sice proběhl, ale nedělal ho Hunter sám na sobě, nýbrž na nějakém pokusném ‚dobrovolníkovi‘.
Vtipné na tom není ani tak fakt, že tím byl další výzkum nemoci pozdržen o půl století, jelikož Hunterův experiment měli všichni za prokázaný doslova na jeho vlastní kůži, jako spíše to, že to všechno bylo asi jinak a tohle je jen zajímavě nechutná legenda. Hunter totiž nezemřel na syfilis, jak by se dalo očekávat, ale na infarkt (a je vlastně docela jedno, že se tak stalo po hádce s kolegou ohledně přijetí některých studentů). Podle nalezených Hunterových záznamů podobný pokus sice proběhl, ale nedělal ho Hunter sám na sobě, nýbrž na nějakém pokusném ‚dobrovolníkovi‘.