Intenzivní a dlouhotrvající pohroužení se do hraní na straně jedné a závislost na hraní na straně druhé není jedno a to samé.
Po předložení nedostatků této diagnostiky není příliš překvapující, že různé studie zabývající se závislostí na hrách odhalily celou řadu zjištění. Norská studie (Wittek a kol., 2016) uvádí, že 1,4 % hráčů je na hraní závislých. Jiné studie, z různých koutů světa napříč různými věkovými skupinami a s různými hodnotícími kritérii odhaluje rozšíření závislosti mezi hráči v rozpětí od 0,6 % až do 6 % (Wittek a kol., 2016, Ferguson a kol., 2011, Markey a Ferguson a kol., 2017). Jinými slovy, nezáleží na to, na která čísla narazíte, naprostá většina hráčů závislá není. Z výzkumu také jasně vyplývá, že trávení množství času hraním videoher není důkazem závislosti (Stockdale a Coyone, 2018). Intenzivní a dlouhotrvající pohroužení se do hraní na straně jedné a závislost na hraní na straně druhé není jedno a to samé.