A pak jsou opatření z balíčku, kterému říkáme restriktivní mediace, který nemusí nutně být protipólem toho prvního, ale mohou se vzájemně doplňovat.
My v našem výzkumném týmu i s kolegy z Karlovy univerzity zkoumáme rodičovské strategie. A vychází nám, že funguje takzvaná aktivní mediace. Tam patří například to, že rodiče hrají s dětmi, zajímají se o to, co dělají a proč to dělají. A regulaci her, ať už časovou, nebo prostorovou, si určují společně a společně ji také dodržují. To například znamená, že nehrají v noci nebo například na WC, což mimochodem dělá podle zmíněného výzkumu 6 procent dětí. A pak jsou opatření z balíčku, kterému říkáme restriktivní mediace, který nemusí nutně být protipólem toho prvního, ale mohou se vzájemně doplňovat. Tam patří například stanovení doby, kdy dítě může hrát. To má větší smysl u mladších dětí. Čím je dítě starší, tím by měla tato restriktivní složka ubývat. Z našich výzkumů dokonce vyplývá, že u teenagerů vedou zákazy naopak k častějšímu hraní. A pak je také dobré se zaměřit na to, proč dítě vlastně hraje.