Dotazník jsem otevřela otázkou, jaké situace donutily respondentyky přemýšlet nad vztahem černošství a českého jazyka.
Dotazník jsem otevřela otázkou, jaké situace donutily respondentyky přemýšlet nad vztahem černošství a českého jazyka. Mnoho odpovědí se týkalo negativních zkušeností s užitím hanlivých výrazů bílými Čechy, pocitu nemožnosti vyjádřit některé věci v českém jazyce nebo sledování konverzací o terminologii v zahraničí. Ve větší části dotazníku jsem uváděla vyjádření, která jsou nebo by mohla být s černošstvím spojována, a dala jsem respondentůmkám prostor se k nim vyjádřit. Předtím než jsem to udělala, zajímalo mě, zda vnímají rozdíl mezi tím, jaká slova pro označení sebe samotných chtějí používat oniy samiy, a tím, jaká chtějí, aby používalo bílé česky mluvící obyvatelstvo. Pro začátek uvedu, že část respondentů*ek rozdíl nevnímá a část přemýšlí nad tím, že kvůli negativním konotacím některých slov je nevhodné, aby všichni používali ta samá slova. V odpovědích se často zmiňuje strategie „reclaimingu“, tedy brát zpět slova, která byla utiskující většinou užívána k ponižování či znelidšťování marginalizovaných skupin, a užívat je v novém, pozitivním světle. Když bereme zpět násilná slova, říkají někteří z nás, je naší doménou používat je v kontextech, v jakých chceme my sami. Proto nevnímáme jako vhodné, aby je používala ta samá utiskující většina.