Především se však zasloužil o velký rozvoj arabské medicíny, a to nejen v oblasti prevence, diagnostiky a léčby mnoha onemocnění.
Avicenna se stal nejvýznamnější postavou arabské medicíny. Tento filozof, přírodovědec, básník a politik byl také osobním lékařem bagdádských vládců. Jeho dílo Kánon medicíny, který vycházel z učení Galénova a Hippokratova, se stal základní učebnicí lékařství pro evropské studenty medicíny až do 18. století (Plevová, 2008). Avicenna byl nejen lékař, ale také humanista. Učil, že zákony v dané zemi mají být přizpůsobeny mravům a zvykům národů, jež na daném území žijí. Především se však zasloužil o velký rozvoj arabské medicíny, a to nejen v oblasti prevence, diagnostiky a léčby mnoha onemocnění. Vychoval také mnoho dalších lékařů, kteří následovali jeho učení a objevovali další lékařské metody a postupy. Ve své době byl populární nejen pro své vědomosti, ale i pro své sociální cítění. Neviděl před sebou nemoc nebo orgán, ale vždy viděl člověka (Kadyrov, 1988).