Pohled do historie české lingvistiky dokládá, že první aplikace statistických kvantitativních metod při studiu jazyka sahá až k diskusi o pravosti Rukopisu zelenohorského koncem 19. století, kdy A.
Pohled do historie české lingvistiky dokládá, že první aplikace statistických kvantitativních metod při studiu jazyka sahá až k diskusi o pravosti Rukopisu zelenohorského koncem 19. století, kdy A. Seyler (1849–1891) na základě iniciativy T. G. Masaryka využil pravděpodobnostní počet k tomu, aby se vyloučila náhodnost výskytu některých jazykových jevů. V té době to byl pokus ojedinělý a nesetkal se s patřičným ohlasem, ale už začátkem 20. století zakladatel Pražského lingvistického kroužku Vilém Mathesius v přednášce o potenciálnosti jazykových jevů (1911) ukazuje, že ke studiu jazykových jevů jako stabilních nebo potenciálních mohou přispět i statistické údaje. V Pražském kroužku se otázkami frekvence jazykových jevů zabýval ještě před válkou profesor Bohumil Trnka v souvislosti s těsnopisem. A právě péčí profesora Trnky vyšla roku 1950 v Belgii také vůbec první bibliografie kvantitativní lingvistiky.