Dva tisíce let hledali lékaři usilovně a marně „magickou pilulku“, která by jejich pacienty zbavila trápení, a pak – náhle a bez varování – se začaly nové léky valit z laboratoří, jako by biochemici rozbili bank.
Lékařský pokrok dosažený od konce druhé světové války je dobře známý, ale méně se ví o cestách, jimiž byl dosažen. Dva tisíce let hledali lékaři usilovně a marně „magickou pilulku“, která by jejich pacienty zbavila trápení, a pak – náhle a bez varování – se začaly nové léky valit z laboratoří, jako by biochemici rozbili bank. Ale ještě v roce 1945 byly některé velmi žádoucí zákroky považovány za nemožné: např. transplantace orgánů byla vyloučena, protože neexistoval prostředek, jak potlačit odmítnutí přenesené tkáně; léčení nádorových onemocnění nebylo možné, protože nikdo neznal prostředek, jak selektivně zahubit nádorové buňky. Ale tyto a mnohé jiné překážky byly překonány.