Daleko víc možná než ten Proces, který je hodně metafyzický.
Zkrátka režiséři se k tomu vrací. Zatímco u toho Procesu si myslím, že těch, že těch verzí tolik není. Možná, že je to jinak, ale někdo si to ověří. Já si zase pamatuji na tu verzi Orsona Wellse, která mně přijde, že vlastně trošku on jakoby vykostil ten Proces. Protože on se věnuje tomu právnímu půdorysu, to je nějaké obvinění a toto mu čili jenom té jedné vrstvy. Ale v tom Zámku je právě hezky vidět, jak ten román je otevřený k interpretaci každé té době. Ten Noelteho film z roku 68 vyhrál filmový festival v Benátkách. Haneke točil, myslím v roce 1997, čili je to o celých 20 let a každý k tomu přistupuje jako k odlišným způsobem a z každého toho filmu jde trochu jiná, i když vlastně ta mrazivost tam je pořád jako atmosféra v tom 68 je to úplně beznadějný. To je prostě takový opravdu člověk jako má pocit, že svět zamrzlé hodně brzy a že bude konec světa nebo něco takového. A u toho Hanekeho už je to jinak. Tam už se věnuje těm morálním konfliktům a k tomu, kam se vlastně můžeme v tom životě dostat. A ten cizinec je taky motiv, který, znamená, že někdo přijde, kdo nějakým způsobem zpochybňujete naše struktury. Ti lidi v té vesnici vlastně vypadají, že fungují dobře, že jsou jakoby naprogramovaní tím Zámkem. Jenomže tam přijde někdo, kdo ten program ještě v sobě nemá, ale nakonec je přijat. A teď ta otázka, pokud se vrátíme k tomu nepřiznanému konci, proč už se stal součástí té struktury, už je dobře naprogramován tím to, tím aparátem, který tam vlastně celou tu vesnici ovládá, už není cizinec? Ano, to jsou všechno otázky, které tam zůstaly a určitě budou zůstávat a přitahovat třeba i další režiséry. Daleko víc možná než ten Proces, který je hodně metafyzický. Tam jsou těžké otázky, které se ve filmu velmi těžko zobrazují.