Takže jsem se snažila nebýt nepříjemná, přizpůsobovat se, neříkat věci, kvůli kterým by si mě zařadil jako krávu a hysterku .
Když se ohlížím za svým prvním manželstvím, které trvalo dvacet let, mám pocit, že jsem se v něm chovala radikálně jinak než později ve vztahu s druhým manželem. Protože pocházím z vícekrát rozvedené rodiny, hodně mi záleželo na tom, aby naše manželství bylo úspěšné, abychom se nerozvedli. Takže jsem za žádnou cenu nechtěla být manželkou, která „prudí“ nebo (řečeno slovy mého prvního muže) se chová jako kráva a hysterka . Takže jsem se snažila nebýt nepříjemná, přizpůsobovat se, neříkat věci, kvůli kterým by si mě zařadil jako krávu a hysterku . On moc nemluvil, takže jsem často spíš uhadovala, co si myslí. A nakonec jsme nemluvili vůbec. Ještě je tu jedna věc, kterou bych v tuto chvíli předestřel a ke které se možná později vrátíme. A to jsou takové autokorelační programy, jako například nikdy nechci být jako moje matka nebo (u někoho, kdo zažil v rodině násilí) nikdy se nebudu chovat ve vztazích agresivně, nikdy se nebudu hádat, protože třeba moji rodiče se hádat neuměli. V okamžiku, kdy člověk udělá vůči sobě takový závazek „nechci být jako někdo nebo něco“, vlastně tím rozhodnutím vytlouká jeden nefunkční, omezený program jiným nefunkčním a omezeným programem.