V letech 1890 až 1900 byly èasopisy fyziky plné èlánkù o spektrech atomù
V letech 1890 až 1900 byly èasopisy fyziky plné èlánkù o spektrech atomù
a ostatních mìøitelných vlastnostech hmoty, jako je viskozita, elektrická
a tepelná vodivost, index lomu a index termoelasticity. Pohánìno pracovní
etikou viktoriánské doby a rozvojem jednoduchých experimentálních metod
vìdecké poznání narùstalo neuvìøitelným zpùsobem. Co však pro dnešního
fyzika mùže být nepochopitelné je skuteènost, že veškerý popis vlastností
hmoty byl èistì empirický. Tisíce èlánkù o spektrech atomù obsahovalo pøesné
hodnoty vlnových délek spektrálních èar rùzných chemických prvkù. Nikdo
se ale nepokoušel zdùvodnit, proè se právì takové spektrální èáry objevují.
Tepelná a elektrická vodivost byly interpretovány modely, které souhlasily
jen asi s polovinou pozorovaných faktù. Existovala celá øada empirických
zákonù, které však nebyly teoreticky uspokojivé. Napøíklad zákon Dulongùv
a Petitùv definoval jednoduchý vztah mezi specifickým teplem a atomovou
váhou materiálu. Vìtšinou fungoval, ale èas od èasu nepochopitelnì selhával.
Hmotnosti stejných objemù plynù byly násobky celých èísel - vìtšinou. Mendìlejevova
periodická tabulka prvkù sice poskytovala klíèový organizaèní princip chemie,
ale nemìla žádné teoretické zdùvodnìní.