Podle všeho tito lidé nehráli videohry proto, že by jim to dělalo radost, ale proto, že hraní odvádělo jejich pozornost od závažných problémů, na které nechtěli myslet.
V jiné studii Daniel Loton a jeho kolegové (2016) zjistili, že propuknutí herní závislosti bylo nejvíce pravděpodobné u depresivních osob nebo osob, které jsou jiným způsobem vystaveny stresu a jejichž přístup k řešení problému je spíše vyhýbavý než proaktivní. Jinými slovy šlo o osoby, které se s životními potížemi potýkaly tak, že se jim vyhýbaly místo toho, aby jim čelily a řešily je. Podle všeho tito lidé nehráli videohry proto, že by jim to dělalo radost, ale proto, že hraní odvádělo jejich pozornost od závažných problémů, na které nechtěli myslet. Pokud by mezi možnými volbami nebylo hraní videoher, pravděpodobně by si našli jinou formu úniku od svých problémů.