Holcova interpretace vrcholného Kafkova díla je obtěžkána identickými atributy jako předchozí části volného dramaturgického cyklu v jeho režii.
Holcova interpretace vrcholného Kafkova díla je obtěžkána identickými atributy jako předchozí části volného dramaturgického cyklu v jeho režii. Patří k nim evidentní pokora k původnímu dílu, nezpochybnitelná inklinace k transcendentálním přesahům i jednoznačná snaha o současnou výpověď. Klasická literatura se tak stává prostředkem k dialogu ryze soudobému.