Není to jakýsi národní pocit, který jsme v Kafkovi podvědomě našli?
Z Kafkových knih na nás přímo dýchá malost jedince v porovnání s masou. Není to jakýsi národní pocit, který jsme v Kafkovi podvědomě našli? Nevypovídají o něčem podobném teze, že „hrdinů u nás bylo vždy málo“, „jedinec není nic“, nebo konečně i „drž hubu a krok“?