Ve veřejném prostoru se chováme jinak, tam se setkáváme s cizími lidmi.
Na druhou stranu v partnerství je to asi intenzivnější… Určitě. Je to jeden z nejtěsnějších vztahů, ve kterém žijeme po dlouhou dobu, takže účinek dlouhodobé zátěže se v něm projevuje nejvíc. Je to vztah, který spadá opravdu do soukromé zóny, do soukromého prostoru. Rád si půjčuji terminologii z architektury, která pracuje s pojmy jako veřejný a soukromý prostor. Ve veřejném prostoru se chováme jinak, tam se setkáváme s cizími lidmi. Poloveřejný prostor je ten, kde se pohybujeme v nějakých kolektivech, třeba v open space kanceláři. Polosoukromý prostor je například obývací pokoj a soukromý prostor je ložnice. Tam už si nezveme jen tak někoho. Existuje taková vnitřní hranice: když vstupujeme do vnitřního prostoru, odkládáme výraznou část svého sociálního já, té clony, kterou používáme v sociálních interakcích. A někdy se tam projeví frustrace ze sociálního prostoru, kde určité věci nemůžeme dávat najevo.