2] Ohlas vzbudil následně jak ve své domovině, tak i v zahraničí a svou nemalou měrou ovlivnil umění a společnost.
Protnutí různorodých architektonických vizí a designových trendů s fascinací vesmírnou tematikou, nově vzniklými materiály a střetu tradičních forem s dynamickou organikou dalo vzniknout novému uměleckému výrazu[1] – tím je „Bruselský styl“, též zkráceně jen „Brusel“ – svým názvem odkazující právě na legendární výstavu EXPO, konanou v roce 1958 a na úspěch československých keramiků, výtvarníků, architektů, designérů, grafiků, řezbářů, sklářů, aranžérů, filmařů, potažmo scénografů a dalších umělců, tvůrčích i zručných lidí, na kterémž má svůj podíl i precizní příprava samotného pavilonu a výstavy, pravděpodobně i díky četným tiskových materiálů k její prezentaci i k představení jejích dílčích částí. Hlavním scenáristou byl Jindřich Santar, který vypracoval koncepci celé výstavy. Zvoleno bylo heslo „Jeden den v Československu“, vyjádřené ve zkratce „Práce – kultura – odpočinek“. Tyto tři části rozpracované do dvanácti dílčích expozic měly obsahovat vše podstatné, čeho bylo v zemi dosaženo a dochováno z historie až do současnosti.[2] Ohlas vzbudil následně jak ve své domovině, tak i v zahraničí a svou nemalou měrou ovlivnil umění a společnost. Ačkoliv ke konci šedesátých let zájem o tento styl částečně opadl, svou nadčasovostí vlastně zůstává stále aktuální, ať už jako styl, který může splynout s dalšími trendy či jako styl samostatný. Přestože jeho náznaky mohly býti patrné i v dalších místech světa, lze předpokládat, že jako jeho katalyzátor účinkovala právě ona pověstná výstava v Bruselu, kterou v té době mělo možnost zhlédnout více než 42 milionů návštěvníků. Ta tento styl de facto definovala.