U oltáře, ale vlastně i ještě dnes prý paní Vízková cítí podporu žen, které se rituálu zúčastnily.
Kromě porodu může být ideálním případem pro restart vhodného rituálu třeba svatba. „Mohla jsem klidně zapít svobodu jako všichni okolo mě. Cítila jsem ale, že je mi pětatřicet a že to je zoufale málo. Proto jsem uvítala možnost zažít díky své kamarádce cosi jako předsvatební obřad,“ vzpomíná v malé čajovně Petra Vízková z Prahy. „Moje známé se slavnostně oblékly a utvořily kruh. Čtyři z nich představovaly bohyně měsíčních fází. Kolem ramen jsem měla šátek s mým dívčím příjmením, který jsem před vstupem do kruhu odložila na zem a musela ho překročit,“ popisuje začátek obřadu mladá manažerka. „Bylo to dojemné, stejně jako vědomí, že se tam všechny ty ženy sešly jen kvůli mně a podělily se se mnou o své zkušenosti s manželstvím. Připadala jsem si jako královna,“ říká Petra. „Žádaly přírodní živly, aby mi daly sílu zvládnout svatbu i překážky, které by mě v manželství mohly potkat. Tančily jsme, zpívaly a hodovaly, ale žádná kouzla se nekonala,“ směje se. U oltáře, ale vlastně i ještě dnes prý paní Vízková cítí podporu žen, které se rituálu zúčastnily. A především díky nim dnes bere svoji novou identitu jako něco zcela přirozeného.