Další z často používaných je borová kůra, do jejíchž šupinatého povrchu kořeny dobře vstupují, ale zároveň časem jednotlivé vrstvy tak naruší, že se odloupnou.
Často jsou používané větve vinné révy, která je velice trvanlivá, ale zároveň velmi tvrdá, kořeny nemohou vstoupit, vyjma puklin, pod povrch a plazí se pouze po povrchu nebo pod tenkou slupkou, která se ovšem v krátké době odloupne. Další z často používaných je borová kůra, do jejíchž šupinatého povrchu kořeny dobře vstupují, ale zároveň časem jednotlivé vrstvy tak naruší, že se odloupnou. Já jsem pro sebe objevil další variantu a tou je kůra topolu. Ze vzrostlého stromu lze získat až 8cm tlustou hmotu, mající mnoho záhybů, vrásek a trhlin, která má zároveň velikou nasákavost a vodo-držnost. Mnohdy lze získat i kusy, které jsou již porostlé jemným mechem z přirozeného vlhkého prostředí ve kterém vyrůstá. Použít jdou celkem dobře i části větví a kmenů šeříku (bezu). Pokud se podaří vyřezat z keře vhodnou "pokrouceninu" a alespoň částečně ji obalit mechem, vypadají rostliny, k takto upravené podložce přichycené, jako právě přenesené odněkud z deštného lesa. Ještě používám i větve z akátu a vrby, na které dobře přirůstá mech.