zeptal se dozorce, snad jen aby na sebe obrátil K. roztržité zraky.
„Josef K.?“ zeptal se dozorce, snad jen aby na sebe obrátil K. roztržité zraky. K. přikývl. „Jste událostmi dnešního rána asi velmi překvapen?“ zeptal se dozorce a postrčil přitom oběma rukama několik málo předmětů, které ležely na nočním stolku, svíčku se zápalkami, jakousi knihu a jehelníček, jako by to byly předměty, které potřebuje k jednání. „Ovšem,“ řekl K. a zmocnil se ho příjemný pocit, že konečně stojí tváří v tvář rozumnému člověku a může si s ním o své záležitosti pohovořit. „Ovšem, jsem překvapen, ale nejsem nijak zvlášť překvapen.“