Lékaři v polovině 18. století, přestože měli často nejlepší možné vzdělání své doby, v diagnostice chorob značně tápali a v léčbě samotné byli téměř bezmocní.
Lidé v 18. a 19. století byli sužováni všemi možnými infekčními chorobami, z bakteriálních nemocí pak především syfilidou , cholerou, skvrnitým tyfem, břišním tyfem a tuberkulózou. Z virových infekcí to byly neštovice. Lékaři v polovině 18. století, přestože měli často nejlepší možné vzdělání své doby, v diagnostice chorob značně tápali a v léčbě samotné byli téměř bezmocní. Základní a „osvědčenou“ léčebnou metodu bylo pouštění žilou v domnění, že nemoc je projevem zkažených tělních šťáv, které je potřeba odpustit.