daného záření energii (frekvenci) dostatečnou k vytržení elektronu, k fotoefektu
ħω = A ioniz + m e υ 2/2Albert Einstein (1905) ukázal, že experimentální výsledky
s vytrháváním elektronů z povrchu kovů za pomoci záření lze vysvětlit, je-li
záření složeno z oddělených kvant (částic), které nazval fotony. Energie fotonu
se spotřebuje na vytržení elektronu a na jeho kinetickou energii. Nemá-li foton
daného záření energii (frekvenci) dostatečnou k vytržení elektronu, k fotoefektu
nedojde vůbec. Vlnění se může projevovat v některých situacích jako tok
částic.Ohyb elektronů a neutronůNa periodických strukturách dochází k ohybovým a interferenčním jevům u elementárních částic tak, jako by to byly vlny. Do
určitého místa dopadá značné množství částic (ohybové maximum), do jiných míst
žádné (ohybové minimum). Jde tedy o jakési „statistické“ vlny počtu dopadů.
Částice se mohou projevovat v některých situacích jako vlnění.
Měření v mikrosvětě mohou mít jen pravděpodobnostní charakter.Bohrův paradoxPředstavíme-li si elektrony jako částice obíhající v atomech kolem jádra (planetární model), měly by podle Maxwellových rovnic tyto
elektrony ztrácet energii zářením a po spirále se blížit k jádru. Doba, za
kterou by měl elektron kroužící kolem jádra dopadnout na povrch jádra vychází 10−11 s.
Pak ale na základě klasické elektrodynamiky nelze vysvětlit ani prostou
existenci atomu.Nekomutativnost aktu měření_Měření v mikrosvětě závisí na pořadí_. Měříme-li
například kinetickou energii a polohu částice, dostaneme různé výsledky podle
pořadí měření.Neurčitost měření_Některé veličiny nelze současně měřit s neomezenou_
přesností (například polohu a rychlost). Existuje jistá principiální
hranice, kterou nelze překročit, daná Heisenbergovými relacemi
neurčitosti.