V nejstarších zápisech se hláska ř označovala písmenem r ( nepratel, orech, networil, tj. nepřátel, ořech, netvořil), poté spřežkami rs ( oltars, twars, tj. oltář, tvář), rſ ( prſiſtupiwſy, tj. přistúpivši), rſſ ( tvarſſy, tj. tváři), rz ( mistrzy, prziklady, tj. mistři, příklady) nebo rzſ ( drzſiewie, tj. dřěvě).
V nejstarších zápisech se hláska ř označovala písmenem r ( nepratel, orech, networil, tj. nepřátel, ořech, netvořil), poté spřežkami rs ( oltars, twars, tj. oltář, tvář), rſ ( prſiſtupiwſy, tj. přistúpivši), rſſ ( tvarſſy, tj. tváři), rz ( mistrzy, prziklady, tj. mistři, příklady) nebo rzſ ( drzſiewie, tj. dřěvě). V souladu se zásadami tzv. diakritického pravopisu, který v traktátu De orthographia Bohemica (tento název traktátu není původní, pochází až od Františka Palackého) navrhl s největší pravděpodobností Jan Hus, bylo na počátku 15. století zavedeno psaní ṙ, tj. zápis s nadepsaným diakritickým znaménkem. Toto znaménko, pro nějž se v textu zmíněného traktátu používá výhradně označení punctus rotundus, mělo postupně různé podoby, z nichž se nakonec prosadil dnešní háček (termín nabodeníčko krátké byl podle J. Pleskalové s traktátem De orthographia Bohemica, a tedy i s Husovým jménem, spojen až v 19. století; v samotném traktátu ani v gramatikách 16.–⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠18. století se označení nabodeníčko krátké či dlouhé neobjevují).