Máme tady totiž některé rysy, které jsou pro totalitární společnost typické: soud je instituce, která je opravdu všeobjímající, je všude, a obžalovaný se nemůže vymknout z jeho vlivu.
„Je třeba říci, že román Proces vychází až v roce 1925. Vyšel 26. dubna čili necelý rok po Kafkově smrti. Spíš to byla kniha, která zatím nevstoupila do širšího povědomí literární veřejnosti nebo do něj začala pomalu vstupovat. Byl to právě vývoj dvacátého století, to znamená totalitarismus, stalinismus a nacismus, který dodal románu Proces a celému Kafkovu dílu jeho nesmírnou aktuálnost. Máme tady totiž některé rysy, které jsou pro totalitární společnost typické: soud je instituce, která je opravdu všeobjímající, je všude, a obžalovaný se nemůže vymknout z jeho vlivu. Josef K. s úžasem a ohromením zjišťuje, že kanceláře soudu jsou vlastně na každé půdě. Další věc, která je pro totalitární režimy typická, je, že tady není hranice mezi soukromým a veřejným. Už zatčení Josefa K. se odehraje velmi zvláštním způsobem, ale pro totalitární režimy typickým, když si čtete například vzpomínky disidentů v Sovětském svazu, jak byli zatýkáni. K. leží v posteli, je ráno, bydlí v penzionu a kuchařka jeho bytné mu nedonese snídani. Zazvoní – a objeví se cizí muž. Když K. řekne, že by chtěl snídani, cizí muž mu odpoví, že to není možné, a K. se dovídá, že je zatčen. Toto zrušení soukromé a veřejné sféry se pak táhne celým románem.“