Konec vzducholodí přišel s katastrofou lodi Hindenburg 6. května 1937 na letišti Lakehurst v New Jersey, při které zahynulo 37 osob.
Po řadě neúspěšných pokusů svých předchůdců v listopadu roku 1783 bratři Jacques a Joseph Montgolﬁerové vypustili v Paříži horkovzdušný balon ("montgolﬁéru") o objemu 2000 m3 s kohoutem, kachnou a ovcí. Balon uletěl necelých 9 km od Paříže. Pařížský fyzik Jacques Charles zdokonalil balon tím, že ho zmenšil (měl objem 380 m3) a naplnil vodíkem. 1. prosince 1783 se v něm vznesli první odvážní vzduchoplavci, fyzik Jean Pilatre de Rozier a markýz Francois Laurent d´Arlandes. O dva roky později se Pilatre stal první obětí vzduchoplavby, když se mu vodíkem plněný balon vzňal. Dalším vývojovým stupněm byl řiditelný balon z roku 1884 od Renarda s elektromotorem a Resslovými šrouby a vzducholoď, kterou poprvé sestrojil v roce 1852 Henri Giffard. Vzducholodě byly původně plněny vodíkem, ale ten byl pro svou výbušnost nahrazem heliem. Kromě toho je uvnitř trupu několik vzduchových kapsí, které pomáhají vzducholodi klesat a stoupat. Ke změně směru letu slouží vzducholodi výškové a směrové kormidlo. Vzducholodě jsou ale spojeny se jménem Ferdinanda von Zeppelina. Jeho první úspěšný let se vzducholodí LZ1 se uskutečnil 17. října 1900 nad Bodamským jezerem. Vzducholodě byly využity v první světové válce, od počátku 20. let byly používány v osobní přepravě. Konec vzducholodí přišel s katastrofou lodi Hindenburg 6. května 1937 na letišti Lakehurst v New Jersey, při které zahynulo 37 osob.