Jinými slovy, nezáleží na to, na která čísla narazíte, naprostá většina hráčů závislá není.
Po předložení nedostatků této diagnostiky není příliš překvapující, že různé studie zabývající se závislostí na hrách odhalily celou řadu zjištění. Norská studie (Wittek a kol., 2016) uvádí, že 1,4 % hráčů je na hraní závislých. Jiné studie, z různých koutů světa napříč různými věkovými skupinami a s různými hodnotícími kritérii odhaluje rozšíření závislosti mezi hráči v rozpětí od 0,6 % až do 6 % (Wittek a kol., 2016, Ferguson a kol., 2011, Markey a Ferguson a kol., 2017). Jinými slovy, nezáleží na to, na která čísla narazíte, naprostá většina hráčů závislá není. Z výzkumu také jasně vyplývá, že trávení množství času hraním videoher není důkazem závislosti (Stockdale a Coyone, 2018). Intenzivní a dlouhotrvající pohroužení se do hraní na straně jedné a závislost na hraní na straně druhé není jedno a to samé.