Mělo to logický důsledek: Dlouhé U, nově vzniklé z bývalého Ó,
začalo vytlačovat z morfologického systému dlouhé U, které v něm bylo
původně (Ú). Právě to byla příčina toho, že toto Ú se začalo
vyslovovat OU.
### Proofreading.cz

Kouzlo slov ve vašich službách



Menu

# PERLIČKY Z HISTORIE ČEŠTINY – 4. díl: proč je Ú jen na začátku slov

Jedna ze základních pouček, které jsme se naučili při hodinách
češtiny, zní, že uprostřed slova a na konci je vždy Ů, zatímco na
začátku výhradně Ú. Přitom výslovnost je stejná, takže uvedené
pravidlo vypadá jako zbytečná zvůle pánú profesorú. Pardon, pánů
profesorů.

Samozřejmě jen tak zbůhdarma se toto rozlišení v češtině neobjevilo.
Pokusíme se příčinu tohoto stavu povšechně objasnit. Pro začátek jen
připomeňme, že ono pravidlo neplatí stoprocentně – pochopitelně Ú se
může objevit i uvnitř slova, a to v případě slov přejatých
( múza) a u některých slov s předponami
( zúčastněný).

### „Já jsem diftongizace. Těší mě“

Dlouhé U se v češtině vyskytuje od počátku její historie.
A v diakritickém systému se odjakživa zapisovalo s čárkou, tedy Ú.
Žádné Ů v počátečních staletích českého písemnictví
neexistovalo.

Protože ale v každém jazyce nevyhnutelně v průběhu doby dochází
k řadě hláskových změn, začalo takové změně podléhat i Ú (za
chvíli si vysvětlíme, proč se tak stalo). Prošlo tzv. diftongizací neboli
stala se z něj dvojhláska. Konkrétně dvojhláska OU. Proto jsme namísto
„múka“ začali říkat „mouka“, místo „súd“ „soud“ a
tak dále.

Tato změna se začala šířit z Čech směrem na východ, ale do všech
oblastí Moravy a na území dnešního Slovenska změna nedorazila. Proto se
dodnes v některých moravských nářečích říká múka, súd a
podobně.

### Kde se vzalo Ů

Naproti tomu Ů vzniklo docela jinak, vlastně přímo opačným procesem,
tedy monoftongizací. Všude tam, kde dnes máme Ů, bývala kdysi hláska Ó.
Tedy „vól“, a ne „vůl“ nebo „ptákóv“ místo dnešního
„ptáků“ (v tomto případě navíc zaniklo koncové V).

Z tohoto Ó se postupně vlivem hláskového vývoje stala dvojhláska UO
( vuol, ptákuov). A tuto dvojhlásku následně postihla
zmíněná monoftongizace – z UO zbylo jen U s prodlouženou
výslovností. A vešlo ve zvyk tento vývoj zachytit v písmu tak, že se
O přesunulo ve zmenšené podobě nad U, čímž vzniklo Ů.

A právě z tohoto důvodu také existuje v češtině ona známá
alternace v základu slova, kdy se Ů v kořeni mění při skloňování a
odvozování na O: Máme sice „vůl“ (1. pád), ale „vola“ (2. pád)
nebo „volovina“. Podobně například „bůh“, ale „bohu“ a
„božský“. Z dnešního pohledu je nesmyslné, že se Ů střídá s O,
ale ono se taky v těchto slovech dřív střídalo jen dlouhé a krátké O,
což je naprosto normální (vól – vola).

Proč se i v ostatních pádech nezměnilo Ó na UO a posléze na Ů?
Zkrátka proto, že v jiných pádech žádné Ó nebylo! Vždycky se tam
totiž tato hláska vyslovovala krátce, jako O. A krátkého O se hlásková
změna z Ó na Ů pochopitelně nedotkla.

### Proč zůstalo Ú na začátku slov

Výše jsme si popsali, jak se z Ú stalo OU. Jenomže na začátku slov se
dlouhé Ú v žádné OU nezměnilo (např. údolí,
úspěch). Jak to?

Abychom to pochopili, musíme si vysvětlit chronologii změn, o nichž zde
mluvíme. Všechno totiž začalo onou změnou dlouhého O v dlouhé U (tedy
Ó ˃ Ů). Tato změna se stihla celá provést od závěru 14. století do
konce 15. století.

Mělo to logický důsledek: Dlouhé U, nově vzniklé z bývalého Ó,
začalo vytlačovat z morfologického systému dlouhé U, které v něm bylo
původně (Ú). Právě to byla příčina toho, že toto Ú se začalo
vyslovovat OU.

Jenomže existovala jedna pozice, v níž se Ó nikdy v češtině
nevyskytovalo: na začátku slov. Žádné ze slov, kde se Ó změnilo na Ů,
nemělo tuto hlásku na svém začátku. Proto když se Ú začalo měnit na OU,
nepostihla tato změna slova, kde bylo Ú na začátku, tedy slova jako
úroda nebo úzký. U těchto slov totiž mluvčí
nepociťovali tak silně tendenci Ú změnit, aby ho odlišili od nově
vzniklého Ů.

Jen ve velmi hovorové řeči se někdy objeví tendence uplatnit hláskovou
změnu z Ú na OU i na začátku slov – asi už jste někdy slyšeli věty
jako: „Ty jsi mi ale ouřada!“ Nebo: „Je mi z toho nějak
ouzko.“

### Závěr

Vidíme tedy, že dvojí zápis dlouhého U (buď jako Ú, nebo jako Ů) má
jasné a logické historické příčiny. Zatímco Ú se vyskytuje tam, kde bylo
už od raných fází historie češtiny, Ů píšeme tam, kde tato hláska
vznikla z dřívějšího Ó.

Ještě štěstí, že v rámci jinak složitého českého pravopisu je
práce s těmito písmeny docela jednoduchá a snadno zapamatovatelná.

### Další díly

PERLIČKY Z HISTORIE ČEŠTINY – 4. díl: proč je Ú jen na začátku slov

### 8 komentářů u „PERLIČKY Z HISTORIE ČEŠTINY – 4. díl: proč je Ú jen na začátku slov“

- 

Marcel Fuciman

2. 9. 2019 (7:31)

Seriál perličky z historie čeština se mi moc líbí. Dostal jsem se
k němu včera, když jsem zjišťoval, proč se ve slově přezůvky píše
u s kroužkem a ne s čárkou, byť jeho původ je od základu zouvat.
(Alespoň myslím, mohu se mýlit.) A toto je vlastně můj hlavní dotaz,
kvůli kterému vám píšu. Děkuji. S pozdravem Marcel Fuciman

- 

Diftongizácia

21. 9. 2020 (22:06)

Potvrdzujem aj zo slovenskej strany Moravy. Spomínam si, že som kedysi
v nejakej náboženskej knižke (z prvej polovice 20. storočia?) videl
zápis Bôh namiesto súčasného Boh.

Všeobecne sa hovorí, že v slovenčine sa ó vyskytuje iba v prevzatých
slovách. V natívnych slovách sa na jeho mieste používa ô.

S pozdravom,

Peter S.

- 

Ludmila

11. 11. 2021 (9:55)

Dobrý den, v moravském nářečí píšu slovo „kocúr“ nebo
„kocůr“? Kdysi jsme se ve škole ještě učili, že dlouhé
u v nářečí píšeme s čárkou (ú).

Moc děkuji za radu.

- 

Lukáš

22. 12. 2022 (7:40)

Dobry den. Hraju jednu slovní hru, kde jsem narazil na komentář, že
citoslovce se píšou vždy s ú. Nedalo mi to a šel jsem si to vyhledat. Je
mi 40 a vůbec jsem si tuto poučku ze školy nepamatoval. A to se snažím
psát gramaticky správně za všech okolností. Jak jsem si tak pročítal na
jednom pravopisném portálu všechny ty poučky na psaní ú a ů, tak jsem si
uvědomil, že jsem tento fakt opravdu jen slepě přijal od školy a nikdy se
nezamyslel, proč tomu tak je, když to vlastně zní stejně. 🤷‍♂️ No
a tak jsem skončil zde a jsem za to velice vděčný. Zhlutnul jsem všechny
perličky z historie! Krásně napsáno! A přitom by mě to asi ani nemělo
zajímat, protože jsem IT. 💁‍♂️

Ať se daří! Hezký den. ;)

- 

17. 4. 2024 (13:40)

Je to v podstatě zbytečné pravidlo které je zralé na další úpravu.
Češtinu mám rád a sám bych si na změnu všech ů na ú asi jen tak
nezvykl, ale jako pravidlo je to hloupost – pravidla by měla mít účel a
ne byt jen slepým střevem, pozůstatkem a odkazem historie ou → ů → ú a
čeština bude o neco snažší a o mnoho konzistentnější.

Jako programatora mě tahle hloupá, bezúčelná nekonzistence celkem
rozčiluje 🫣

Nenapadá me validní argument proti kromě zvyku a jiz vydanych
materialů – zvyk je jen věc času a materialum budou vsichni snadno
rozumět i tak. A pokud jde o historii stejně bude jasné ze ú vzniklo
z ou pokud není na začátku slova.

### Napsat komentář Zrušit odpověď na komentář

Vaše e-mailová adresa nebude zveřejněna. Vyžadované informace jsou označeny *

Komentář

Jméno *

E-mail *

Webová stránka

Uložit do prohlížeče jméno, e-mail a webovou stránku pro budoucí komentáře.

Current ye@r *

Leave this field empty

### Rychlý kontakt

Alena Žitníková

### Objednávka korektury

### Čeština pod lupou

### Čeština pod lupou

### Doporučené články

© 2006–2020 Petr Behún. Všechna práva vyhrazena.

Tento web používá soubory cookies. Používáním webu s tím souhlasíte. PodrobnostiRozumím

Do vašeho počítače mohou být během používání tohoto webu dočasně uloženy soubory cookies. Pomáhají nám analyzovat návštěvnost, zobrazovat personalizované reklamy, nebo vám usnadnit používání některých služeb webu. Cookies jsou používány výhradně za účelem zkvalitňování služeb a nejsou nijak nebezpečné. Účelem této zprávy je splnění povinnosti informovat Vás, že cookies jsou nezbytnou součástí tohoto webu a jeho používáním s tím souhlasíte.
Po stisknutí tlačítka „rozumím“ Vás následující rok tato zpráva nebude znovu obtěžovat.

Zavřít