Takže nedělám jen to, že bych vytahoval staré koncepty.
Kromě toho, že používám psychoanalýzu k pochopení videoher, zároveň chci ukázat, že se psychoanalýza samotná vyvíjí, aby byla schopná novým formám touhy čelit. Očividně už nejsme těmi stejnými subjekty, o kterých v 60. letech mluvil Jacques Lacan a v 90. letech Slavoj Žižek. Naše subjektivita se proměnila. Psychoanalýza, alespoň v tom starém Freudově pojetí, popisuje psychickou strukturu konkrétního typu subjektu. Odtud pramení kritika, že jde o zastaralou metodu, která počítá jen se západním člověkem a tak dále. Zároveň nechci psychoanalýzu za každou cenu obhajovat – třeba feministická nebo postkoloniální kritika je velmi podnětná. Snažím se místo toho psychoanalytický přístup rozvinout tak, aby šel použít na nové formy touhy, které jako technologické subjekty zažíváme dnes. Takže nedělám jen to, že bych vytahoval staré koncepty. Ve skutečnosti vidím mezi starou psychoanalytickou perspektivou a strukturou tužeb moderního světa velký rozpor. Aby byla psychoanalýza schopná ji pochopit, je potřeba ji aktualizovat.