Raketu navrhl Wernher von Braun a každý stupeň vyráběla jiná letecká firma, první Boeing, druhý North American a třetí Douglas. Vypuštěno bylo 13 Saturnů V, deset jich letělo v letech 1968 až 1972 k Měsíci, poslední byl použit 14. května 1973 k vypuštění orbitální stanice Skylab, která nahradila třetí stupeň.
50 let od přistání na měsíci

# Apollo 11 – start, let, přistání a návrat

Je tomu půl století, co na Měsíci přistáli první lidé. Lunární modul Eagle dosedl na jeho povrch 20. července 1969 ve 20:17 koordinovaného světového času. O šest hodin později vystoupil z lunárního modulu Apolla 11 americký astronaut Neil Armstrong a 21. července 1969 ve 2:56 se stal prvním člověkem, který se dotkl povrchu jiného kosmického tělesa, přičemž pronesl slavnou větu: „Je to malý krok pro člověka a velký skok pro lidstvo.“

Cíle mise, o níž rozhodl v roce 1961 americký prezident John F. Kennedy, bylo dosaženo.

Než však posádka přistála, muselo Apollo 11 absolvovat cestu ze Země na Měsíc a vše připravit k přistání na povrchu luny.

Východ Země

NASA

## 16. července 1969

Raketa Saturn V s Apollem 11 odstartovala 16. července ve 13:32 z Kennedyho vesmírného střediska na floridském ostrově Merritt. Na její palubě byli tři astronauté, velitel Neil Armstrong, pilot lunárního modulu Edwin Aldrin a pilot kosmické lodi Columbia Michael Collins.
Armstrong před startem řekl: „Apollo je prvním pokusem lidí ukázat schopnost dosáhnout Měsíce, přistát tam a vrátit se na Zemi.“ I z jeho vyjádření je patrné, že si nebyl jist, zda se to povede. Šance na úspěch se odhadovala na 60 procent.

Start Apolla 11 z rampy 39A sledoval na mysu Canaveral asi milion lidí. Na kosmodromu byli náčelník generálního štábu William Westmoreland, čtyři ministři, 19 guvernérů a 200 kongresmanů, viceprezident Spiro Agnew a bývalý prezident Lyndon B. Johnson. Prezident Richard Nixon sledoval start v televizi v Bílém domě, přenos sledovalo 25 milionů Američanů. Televize start přenášela do 33 zemí. Ohromnému zájmu se nelze divit. Bylo to poprvé, kdy měli lidé přistát na povrchu jiného vesmírného tělesa a let navíc následoval poté, co dvě lodě dokázaly Měsíc oblétnout. Nejprve se to podařilo na Vánoce 1968 Apollu 8, na jehož palubě byli Frank Borman, Jim Lowell a William Anders. V květnu 1969 Apollo 10 podniklo všechny kroky k přistání včetně oddělení lunárního modulu, kterým sestoupil níž k povrchu. Na povrchu však nepřistál.

Start přenášel i Československý rozhlas, jehož komentátor tento okamžik popsal slovy: „A teď už se Saturn V s Apollem 11 vznáší. Startoval pomalu, jako když se rozjíždí osobní vůz. A velkou rychlostí míří k oblakům.“
Start probíhal přesně podle plánu. Po 2 minutách a 42 sekundách byly vypnuty motory prvního stupně S-IC, který byl odhozen, a zažehnuty byly motory druhého stupně S-II. Po devíti minutách a osmi sekundách se oddělil druhý stupeň a krátce nato se poprvé zažehl stupeň třetí S-IVB.

Po dvanácti minutách letu se dostalo Apollo 11 na téměř kruhovou oběžnou dráhu ve výšce 185,9 km. Po jednom a půl oběhu Země byl v 16:22 opět zažehnut motor třetího stupně, který nasměroval kosmickou loď na dráhu TLI směřující k Měsíci. O půlhodiny později následoval jeden z nejobtížnějších manévrů.

Kosmická loď Columbia, ve které seděla posádka, se oddělila od čtvrtého stupně S-IVB a otočila se, zatímco lunární modul byl stále ještě připojen k třetímu stupni. Následovalo odpoutání lunárního modulu Eagle od třetího stupně nosiče a jeho spojení s velitelským modulem Columbia. V 17:49 byl odhozen nepotřebný třetí stupeň Saturnu V, jenž byl odkloněn, aby nemohlo dojít ke kolizi s kosmickou lodí směřující k Měsíci.
Navedení bylo přesné, dráhu bylo potřeba korigovat jen jednou 17. června v 16:17, i když se plánovaly čtyři korekce. Během letu trvajícího tři dny se uskutečnilo několik televizních přenosů z paluby lodě.

### Saturn V

Třístupňový Saturn V, který vynášel kosmické lodě Apollo k Měsíci, je dosud nejmohutnější kosmickou raketou, která byla schopna vynést 140 tun nákladu na nízkou oběžnou dráhu Země. První stupeň, S-IC, pohánělo pět motorů Rocketdyne F-1, které spalovaly směs leteckého petroleje a kapalného kyslíku a vytvářely celkový tah 35 100 kN. Druhý stupeň, S-II, pohánělo pět motorů Rocketdyne J-2 spalujících směs kapalného kyslíku a kapalného vodíku, které mu daly tah 5141 kN. Třetí stupeň poháněl jeden motor J-2, který bylo možné opakovaně spouštět. Raketa měla celkovou délku 110,6 metru a maximální průměr 10 metrů a hmotnost 2970 tun.

Raketu navrhl Wernher von Braun a každý stupeň vyráběla jiná letecká firma, první Boeing, druhý North American a třetí Douglas. Vypuštěno bylo 13 Saturnů V, deset jich letělo v letech 1968 až 1972 k Měsíci, poslední byl použit 14. května 1973 k vypuštění orbitální stanice Skylab, která nahradila třetí stupeň.

Start Apolla 11

Start Apolla 11

NASA

Raketa Saturn V

Novinky.cz s Adobe Stock

## 19. července 1969

Měsíc minulo Apollo 11 19. července v 17:21 světového času. Na jeho odvrácené straně se začalo připravovat na vstup na lunární orbit. Při obtížném brzdném manévru musel hořet motor servisního modulu SPS TS po přesně vypočtenou dobu. Kdyby hořel kratší dobu, mohlo by se stát, že Apollo 11 zamíří do volného prostoru, pokud by pracoval déle, panovalo nebezpečí, že by mohla loď spadnout na povrch Měsíce. Apollo 11 bylo 73 hodin po startu navedeno na eliptickou oběžnou dráhu, která se ještě zkorigovala na téměř kruhovou ve výši 110 km.

Neil Armstrong

NASA

## 20. července 1969

Přistání Apolla 11 do oblasti Moře klidu asi 20 km od kráteru Sabine D bylo naplánováno na 20. července 1969. Při jedenáctém obletu Měsíce pilot lunárního modulu Buzz Aldrin otevřel přechodový tunel do modulu Eagle (Orel), kam ve 12:52 světového času přelezl. Velitel Neil Armstrong ho následoval. Začali přípravu na sestup, kterou zahájili kontrolou všech systémů modulu, stavu paliva a nabití baterií. Zadali data do počítače a autopilota, nastavili zaměření orientačních bodů a prověřili komunikaci s velitelskou lodí i řídícím střediskem na Zemi. V 17:44 se lunární modul oddělil od velitelského modulu Columbia, kde zůstal jeho pilot Michael Collins. Při kontrole zvenčí obkroužil modul, aby se přesvědčil, že je nepoškozený, a jeho přistávací nohy se vysunuly, což okomentoval slovy: „Orel má křídla.“

V 19:05 zažehli Aldrin a Armstrong motor lunárního modulu DSP a dostali se na sestupovou dráhu, která je přiblížila na 15 km nad povrch Měsíce. Ve 20:05 zažehli motor DSP podruhé a zahájili vlastní sestup. Zjistili však, že minuli orientační body o čtyři sekundy dříve. Oznámili, že budou dlouzí, tedy že přelétnou plánované místo přistání a dosednou několik kilometrů západně od něj. Ukázalo se, že modul letěl vyšší rychlostí, což mohlo být způsobeno tím, jak ho obletěla při kontrole loď Columbia, tlakem vzduchu z tunelu, jímž byl spojen s lodí, o něco delším během motoru nebo gravitační anomálií v oblasti.

Pět minut po zahájení sestupu naváděcí počítač lunárního modulu LGC ohlásil chyby 1202 a 1201. Současně se rozsvítilo žluté varovné světlo. Armstrong informoval Houston: „Alarm programu.“ To vyvolalo velké obavy v řídícím středisku v Houstonu, ale 24letý počítačový expert Jack Garman řekl 26letému operačnímu důstojníkovi Stevu Balesovi, který mohl zastavit sestup, že v případě chyby 1201 a 1202 je bezpečné pokračovat v přistání.

Počítač jen indikoval přetečení, kdy nebyl schopen naráz provést všechny úkoly v reálném čase a některé odložil. Později se ukázalo, že vyhodnocoval data z potkávacího radaru, který nebyl při přistání potřeba. Přepínač radaru byl v nesprávné poloze.

Když se Armstrong podíval ven, uviděl z výšky asi 120 metrů, že místo, kde by měli přistát, je na kamenité pláni na okraji kráteru o průměru 90 metrů a místo hladké plochy jsou na něm veliké balvany. Přešel proto na poloautomatické řízení, aby změnil místo přistání za bezpečnější, které by navíc umožnilo odběr širšího spektra geologických vzorků.

Když letěl nad povrchem, tak zjistil, že jim dochází palivo, blížila se chvíle, kdy ho budou mít jen na šedesát sekund letu, a nebylo jasné, jestli by tak nízko šlo ještě přerušit přistání.

Pokud by byla výška letu příliš malá, lunární modul by dopadl na povrch dříve, než by ho startovací motor stihl vynést vzhůru.

Šéf směny v řídícím středisku Duke varoval posádku, že jí zbývá palivo na 60 sekund letu. „Když jsme slyšeli varování o 60 sekundách a rozsvítila se kontrolka nízké hladiny paliva, byl jsem si jist, že to znepokojilo řídící středisko,“ řekl po letech Aldrin. „Pravděpodobně očekávali, že jako obvykle přistaneme s palivem na další dvě minuty letu. A my jsme byli třicet metrů nad povrchem s palivem na 60 sekund.“ To byl kritický okamžik. Posádka se rozhodla přistát na nejbližším možném místě. „Když klesla na 30 sekund, byli jsme asi tři metry nad povrchem,“ dodal s tím, že Armstrong čísla nesledoval, díval se ven. Nebylo dobře vidět, protože spaliny vířily měsíční prach.

Pak se ale 170 cm dlouhá kovová tyč se snímačem umístěná na jedné z nohou modulu dotkla povrchu, rozsvítila se modrá kontrolka a Aldrin oznámil Houstonu: „Kontaktní světlo.“

O tři sekundy později lunární modul dosedl a Armstrong vypnul motor. Bylo 20:17:43 a v nádrži zbylo jen 98 kg paliva, které by umožnilo letět po dalších 25 sekund. Později se ukázalo, že ho ve skutečnosti bylo o něco víc, asi na 50 sekund letu.

Armstrong pak ohlásil: „Houstone, základna Tranquility. Orel přistál.“ Použil v hlášení základna Tranquility, a ne jméno modulu, aby bylo jasné, že přistání bylo úspěšné. Komunikační důstojník NASA Charles Duke odpověděl: „Tranquility. Přepínám. Zase dýcháme.“

## 21. července 1969

Po přistání na Měsíci měli američtí astronauté Edwin Buzz Aldrin a Neil Armstrong pět hodin spát, protože byli vzhůru od časného rána. Měli však pocit, že by stejně neusnuli, a tak 20. července ve 23:43 světového času zahájili přípravy na výstup. Ty měly trvat dvě hodiny, ale protáhly se na tři a půl, protože kabina byla plná vybavení. Z oken vybírali, kam zamíří. Ještě před výstupem Aldrin, který byl členem Websterské presbyteriánské církve, přijal eucharistii. S sebou měl malou krabičku, kde byla hostie a mešní víno a malý pohár. Přitom četl z bible z Janova evangelia slova: „Já jsem vinná réva a vy ratolesti. Kdo zůstává ve mně a já v něm, ten nese mnoho ovoce; beze mě nedokážete nic.“

To ovšem nešlo do éteru, NASA Aldrina požádala, aby se slova nepřenášela, protože americká administrativa čelila žalobě zakladatelky Amerických ateistů Madalyne O´Hairové, kvůli tomu, že posádka Apolla 8 četla na vládou placené misi z bible, čímž byl porušen první dodatek k ústavě.

V 2:39:33 Armstrong otevřel dveře a vylezl ven z lunárního modulu. Ve 2:51 začal sestupovat po žebříku, který měl devět příček. Cestou spustil malou kameru uloženou ve výklopném oddílu vybavení MESA pod pláštěm lunárního modulu, který otevřel. Jeho výstup sledovalo na 600 milionů lidí. Cestou popsal povrch: „Vypadá velmi, velmi jemně zrnitý, je to skoro prach.“ Šest a půl hodiny po přistání 21. července 1969 ve 2:56:15 světového času se Armstrong jako první člověk dotkl povrchu Měsíce a otiskl tam první stopu. Když sestupoval z nejnižší příčky žebříku, řekl: „Je to malý krok pro člověka, ale velký skok pro lidstvo.“

Edwin Buzz Aldrin na povrchu Měsíce

NASA

Okamžitě vyfotografoval modul a sedm minut poté, co se dotkl povrchu Měsíce, začal sbírat první vzorky a dal si je do kapsy, aby v případě přerušení mise byly alespoň nějaké k dispozici. Krátce poté se k němu přidal i Aldrin a oba strávili asi dvě a půl hodiny fotografováním Měsíce, modulu a sběrem vzorků.

Armstrong uvedl, že pohyb po Měsíci je v šestinové přitažlivosti snadný: „Vypadá to, že tu není žádný problém se pohybovat, jak jsme předpokládali.“ Aldrin to ukázal názorně, když předvedl dva skoky snožmo: „Je jednoduché skočit.“ „Ano, ... a chůze je taky pohodlná,“ dodal Armstrong. Astronauti ale uvedli, že musejí své kroky plánovat dopředu, protože jemná půda je docela kluzká. „Ve stínu je docela tma a je těžké vidět, jak pevně stojím. Má to tu svou vlastní krásu. Je to jako na poušti v USA, i když je to jiné. Ale je to tu pěkné,“ řekl ještě Armstrong, který popsal i plaketu na přistávací noze lunárního modulu: „Jsou tu dvě polokoule, každá ukazuje jednu ze zemských polokoulí. Pod tím se říká: Tady poprvé lidé z planety Země stanuli na Měsíci v červenci LP 1969. Přišli jsme v míru za celé lidstvo.“

Plaketa s nápisem: Tady poprvé lidé z planety Země stanuli na Měsíci v červenci LP 1969. Přišli jsme v míru za celé lidstvo.

NASA

Oba muži na měsíčním povrchu vztyčili americkou vlajku. I když si Aldrin přál, aby to šlo hladce, nebylo to snadné, protože půda byla tvrdá a žerď se podařilo zarazit jen 20 centimetrů hluboko. I tak jí ale zasalutoval jako na vojenské akademii ve West Pointu. V tu chvíli se s nimi spojil prezident Nixon a řekl: „Neili a Buzzi, mluvím k vám po telefonu z Oválné pracovny v Bílém domě. Je to určitě ten nejdůležitější telefonát v historii. Ani vám nemohu říci, jak jsme všichni pyšní na to, co jste dokázali. A jak k nám mluvíte z Moře klidu, inspiruje nás to ke zdvojnásobení našeho úsilí přinést mír a klid na Zemi.“

Oba pak umístili na povrch vědecké přístroje z balíku EASEP, kde byl pasivní seismograf a koutový odražeč. Armstrong pak cvalem, který se ukázal jako nejefektivnější způsob pohybu, zamířil k šedesát metrů vzdálenému Malému západnímu (východnímu) kráteru, aby ho vyfotil. Aldrin dál sbíral vzorky a snažil se získat i nějaké z hloubky, ale i když použil geologické kladívko, nedostal se do větší hloubky než 15 cm.

Nasbíral celkem šest kilogramů vzorků, byly dvou typů, bazaltové a brekcie. Protože vše šlo pomaleji, než čekali, nasbírané vzorky přestali dokumentovat. Aby vše stihli, Armstrong doslova přebíhal od jedné činnosti k druhé. Řídící středisko ho vyzvalo, aby zpomalil. Nakonec povolilo patnáctiminutové prodloužení vycházky, takže na povrchu Měsíce strávili při jediném výstupu dvě hodiny a patnáct minut.

Do úložného prostoru lunárního modulu naložili film a dva boxy s celkem 21,55 kilogramu vzorků. Jako první se vrátil do modulu Aldrin. Po něm vyskočil na třetí stupeň žebříku Armstrong. Zbavili se nepotřebného vybavení, zejména batohů se systémem PLSS, který jim zajišťoval přežití při vycházce, velkých bot a fotoaparátu Hasselblad. Dveře zavřeli v 5:01.

Aldrin ale omylem poškodil jistič spouštěče hlavního motoru potřebného pro start z Měsíce. Panovaly obavy, že by jim to mohlo zabránit vzlétnout a uvázli by na Měsíci. Prezident Nixon měl pro případ neúspěchu mise, který se odhadoval na 40 procent, připravenou i řeč, kterou mu napsal autor jeho projevů William Safire. Pokud by se nemělo podařit astronautům odstartovat, měl o tom nejprve informovat manželky. Pak měl pronést projev k národu, který by slyšeli i astronauté na Měsíci. Ti by ještě měli možnost se rozloučit s manželkami. Následovat měla bohoslužba. Astronauté o této možnosti raději nemluvili, ale uvědomovali si nebezpečí kosmického výzkumu. Jistič se však podařilo opravit pomocí špičky fixky.

Po sedmi hodinách odpočinku se začali připravovat k návratu. V 17:54 odstartovali. Na povrchu Měsíce strávili 21,5 hodiny. Start proběhl bez problémů, jen při něm spadla vlajka. Návratová část lunárního modulu se oddělila,“ řekl Aldrin. „Koncentroval jsem se na počítače a Neil sledoval výškoměr, ale díval jsem se dost dlouho, abych viděl, jak vlajka spadla.“ Proto se u dalších misí dávala vlajka dále od lunárního modulu, aby nemusela vzdorovat tlaku výtokových plynů.

Nezahálel však ani Michael Collins ve velitelském modulu Columbia, který obíhal Měsíc. Nejprve musel identifikovat lunární modul na povrchu. Prováděl také údržbu a během třetího oběhu musel řešit problémy s teplotou chladicího média, na kterou ho upozornilo řídící středisko těsně před tím, než se dostal nad odvrácenou stranu Měsíce, kde s ním nemělo kontakt. Místo toho, aby ho podle doporučeného postupu přepnul na manuální řízení, jen přepnul chlazení na ruční a zpátky na automatické a vše opět fungovalo. O řešení problému informoval Houston ve chvíli, kdy vyletěl ze stínu Měsíce. Při každém obletu byl 48 minut bez spojení.

Když se Armstrong a Aldrin vrátili z první vycházky po Měsíci do lunárního modulu, šel také spát.

Po probuzení připravoval kabinu pro návrat obou mužů z Měsíce. Lunární modul se přiblížil k lodi Columbia ve 21:24. Ke spojení došlo ve 21:35. Poté, co Armstrong a Aldrin přenesli vzorky a filmy do kosmické lodi Columbia, modul byl oddělen ve 23:41. Protože jeho dráha nebyla stabilní, spadl na povrch Měsíce, ale není známo kam.

## 23. července 1969

Následoval 68 hodin dlouhý let na Zemi. Den před přistáním 23. července kosmonauté z paluby Columbie zhodnotili misi jako ohromný úspěch. „Raketa Saturn V, která nás vynesla na oběžnou dráhu, je neuvěřitelně komplikovaný inženýrský výrobek, jehož každá část fungovala bezchybně. Vždy jsme byli přesvědčení, že vybavení bude fungovat správně. A to vše je možné jen díky krvi, potu a slzám a velkého počtu lidí,“ řekl Collins, přičemž parafrázoval slova Winstona Churchilla, který na začátku války řekl, že nemůže slíbit nic než krev, pot a slzy.

„Všichni vidíte nás tři, ale za povrchem jsou tisíce a tisíce dalších a všem bych chtěl říci, mockrát vám děkuji,“ dodal Collins a připojil se k němu Aldrin: „Bylo to více než jen tři lidé na cestě k Měsíci, více než úsilí vlády a průmyslového týmu, dokonce více než úsilí jednoho národa. Cítíme, že to je symbol neukojitelné zvědavosti celého lidstva objevovat neznámé.“ Pak citoval úryvek z bible.

## 24. července 1969

Návrat proběhl 24. července 1969 bez problémů. V 16:44 světového času byly vypuštěny padáky, což už pozorovaly posádky čtyř helikoptér SH-3 Sea King, které vzlétly spolu se dvěma naváděcími letadly Grummam E-1 Tracer z paluby letadlové lodi USS Hornet.

O sedm minut později se snesl velitelský modul Columbie na hladinu Tichého oceánu 2660 km východně od atolu Wake, 380 km jižně od Johnsonova atolu a 24 km od letadlové lodi. Modul přistál dnem vzhůru, ale nafukovací vaky ho převrátily do správné polohy.

Z vrtulníků seskočili potápěči v ochranných oděvech. Jeden upevnil na kosmickou loď kotvu, aby ji proud neodnášel, další otevřel vstup do Columbie a podal astronautům stejné oděvy, jaké měli potápěči, protože panovaly obavy ze zavlečení mimozemského života.

Vyzvednutí posádky Apolla 11

ČTK/AP - Milt Putnam

Vyzvednuta byla i 4,5 tuny těžká kosmická loď, která byla uložena na palubu Hornetu vedle mobilní karanténní místnosti MQF. Z lodi byly vyndány vzorky, filmy a pásky s daty. Když letadlová loď připlula do Pearl Harboru na Havaji, byla mobilní karanténní jednotka naložena na palubu transportního letounu C-141 Starlifter, který ji přepravil do řídícího střediska pilotovaných letů. Astronauté přišli do lunární laboratoře 28. července v 10:00. Opustit karanténu mohli po 10. srpnu. Pak je čekalo triumfální turné po USA.

Columbia byla přepravena na havajskou leteckou základnu Hickam, kde se dostala do rukou pyrotechniků, aby zlikvidovali jakoukoli hrozbu exploze. Transportní letoun C-133 Cargomaster ji 30. července převezl do Houstonu. Poté, co absolvovala turné po amerických městech, skončila v Národním leteckém a vesmírném muzeu ve Washingtonu, kam byla předána. V rámci výročí je opět vystavována v různých amerických městech, aktuálně je v Seattlu.

I když hlavním cílem mise bylo dokázat, že zvolené technické řešení letu je správné a že posádka se může bez problémů pohybovat na povrchu Měsíce. Na zem se ale podařilo dostat stovky fotografií a 21,55 kg měsíční horniny.

Neil Armstrong zemřel 25. srpna 2012 ve věku 82. let. „Dějiny jsou sledem náhodných událostí a nepředvídatelných rozhodnutí,“ skromně vysvětlil, proč se právě on stal před čtyřiceti lety prvním člověkem, který vstoupil na Měsíc.

Zbylí dva členové posádky ještě žijí.

## Posádka Apolla 11

Posádku Apolla 11 tvořili zkušení kosmonauté Neil Armstrong, Edwin Aldrin a Michael Collins. Všichni tři se narodili v roce 1930 a už za sebou měli let do vesmíru v programu Gemini, kde se létalo v dvoumístných lodích. Všichni se dostali do vesmíru poprvé v roce 1966.

Armstrong, který byl do NASA přijat v druhé skupině budoucích astronautů, byl velitelem lodi Gemini 8. Collins a Aldrin, kteří byli přijati do NASA v třetí skupině budoucí astronautů, se do kosmu poprvé dostali jako piloti lodí Gemini, Collins pilotoval Gemini 10 a Aldrin na posledním Gemini 12. Oby také vystoupili do volného prostoru. Aldrinova vycházka trvala tehdy rekordních pět hodin.

Po návratu Apolla 11 už do vesmíru nikdy neletěli.

Posádka Apolla 11. Zleva Neil Armstrong, Michael Collins a Edwin Aldrin

NASA

## Neil Armstrong

Velitelem Apolla 11 a prvním člověkem na Měsíci byl americký pilot Neil Armstrong, který se narodil 5. srpna 1930 v ohijské Wapakonetě. Od dětství ho zajímalo létání a pilotní průkaz získal už patnácti. V roce 1947 začal studovat na Purdeově univerzitě letecké inženýrství. Studium mu částečně financovalo americké námořnictvo výměnou za to, že v něm bude sloužit tři roky. Povolán byl v lednu 1949 a v srpnu ukončil výcvik námořního pilota. Létal na proudových strojích Grumman F9F-2 Panther. S nimi také létal v letech 1951 a 1952 v korejské válce, kde absolvoval 78 bojových letů. Po ukončení služby se vrátil na univerzitu. Po jejím absolvování v roce 1955 pokračoval v magisterském studiu n Univerzitě v jižní Kalifornii a působil jako zkušební pilot NACA.

V roce 1957 poprvé pilotoval raketové letadlo Bell X-1B, přišel dosáhl výšky přes 18 km. Od října 1958 se účastnil testování raketového letadla X-15, s nímž letěl sedmkrát a dosáhl hypersonické rychlosti 6600 km a dosáhl výšky 63 km. Byl zařazen do skupiny astronautů, kterou připravovalo vyslat do vesmíru letectvo, ale projekt byl zrušen. Podílel si i vývoji raketoplánu X-20 Dyna Soar, v létě 1962 ale program opustil a přihlásil se do druhého oddílu astronautů NASA. V únoru 1965 byl jmenován velitelem záložní posádky kosmické lodě Gemini 5. Do vesmíru se poprvé dostal 16. března 1966 v rámci letu Gemini 8, jehož cílem bylo spojení s posledním stupněm rakety Agena TV-8. Kvůli poruše se však dostalo soulodí do silné rotace, která pokračovala i po oddělní kosmické lidi. Rotaci se podařilo zvládnout, ale neuskutečnil se výstup druhého člena posádky Richarda Gordona do volného prostoru. Pak byl Armstrong zařazen do programu Apollo, v listopadu 1967 byl jmenován velitelem záložní posádky Apolla 9 a pak velitelem záložní posádky Apolla 8. Tím se automaticky dostal na místo velitele Apolla 11.

### Oblek Neila Armstronga

Novinky.cz s NASA

Po úspěšném návratu z Měsíce Armstrong oznámil, že už neplánuje další let do vesmíru, ale zůstal v NASA. Na přelomu května a června 1970 navštívil Sovětský svaz, dohlížel na výzkum v letectví a vyšetřování nehody Apolla 13. Manažerská práce mu však nevyhovovala, a tak v roce 1971 NASA opustil. V letech 19721 až 979 učil letecké inženýrství na Cincinnattské univerzitě. V letech 1982 až 1992 vedl společnost Computing Technologies for Aviation a v letech 1989 až 2002 byl ředitelem společnosti AIL Technologies vyrábějící díly pro letadla.

Kvůli problémům se srdcem dostal v srpnu 2010 bypass. Zemřel 25. srpna 2012.

## Edwin Aldrin

Pilotem lunárního modulu Eagle a druhým mužem na Měsíci se stal Edwin Buzz Aldrin, který se narodil 20. ledna 1930 v newjerseyském Montclairu. Jeho otec, který létal jako pilot, ho přihlásil na Námořní akademii v Annapolisu, jenže trpěl mořskou nemocí, a tak přestoupil na vojenskou akademii ve West Pointu, kterou absolvoval v roce 1951. Protože patřil k nejúspěšnějším absolventům, mohl si vybrat zbraň, ke které půjde, a on si zvolil letectvo a stal se stíhačem.

V prosinci 1952 byl vyslán do Koreje, kde létal na strojích F-86E Sabre a během 66 bojových letů si připsal v roce 1953 si dva sestřely MiGů-15. Po konci války působil jako instruktor na základně Nellis v Nevadě. V letech 1955 až 1959 létal na strojích F-100 Super Sabre vyzbrojených jadernými bombami, které byly dislokovány v německém Bittburgu. Z letectva ale v roce 1959 odešel, aby mohl studovat na Massachusettském technologickém institutu, kde získal v roce 1963 doktorát z astronautiky. V roce 1963 byl vybrán do třetí skupiny astronautů, do druhé ho nevzali, protože nebyl zkušebním pilotem.

Byl vybrán jako pilot do záložní posádky Gemini 10, což mu ale nedávalo šanci se dostat do vesmíru. Když ale zemřela v roce 1966 při letecké nehodě posádka Gemini 9, byl Aldrin přeřazen do její záložní posádky. Do kosmu vylétl 11. listopadu 1966 s Jamesem Lovellem na palubě Gemini 11. Během letu se spojili s posledním stupněm rakety Agena. Součástí mise byl i výstup pět a půl hodinový výstup Aldrina do vesmíru.

Oba pak byli zařazeni k Armstrongovi do záložní posádky Apolla 9. Z té se pak stala kvůli posunům termínů stala záložní posádka Apolla 8. Lovell nakonec letěl s Apollem 8, protože Michael Collins se musel podrobit operaci, a tak se, oba prohodili.

Po návratu z měsíce se Aldrin už žádného dalšího vesmírného letu nezúčastnil. Vrátil se k letectvu, ale v roce 1972 od něj odešel, nevycházel s velitelem a trpěl depresemi a alkoholismem, jehož se zbavil až v roce 1978.

## Michael Collins

Pilotem velitelského modulu kosmické lodě Apollo 11 byl Michale Collins, který se narodil 31. října 1930 v Říme, kde byl jeho otec, generál, vojenským přidělencem.

Když v roce 1952 absolvoval vojenskou akademii ve West Pointu, stal se příslušníkem amerického letectva USAF. Létal na stíhačkách F-86 Sabre, na nichž se cvičil shazovat jaderné bomby, což vyžadovalo složitý manévr. Od roku 1954 sloužil ve Francii a během povstání v Maďarsku v roce 1956 sloužil v Německu.

V roce 1960 se stal zkušebním pilotem stejně jako další budoucí astronauté Frank Borman, Jim Irwin a Tom Stafford.

Když viděl v únoru 1962 let Johna Glenna na lodi Mercury Atlas 6, který oblétl Zemi, požádal o zařazení do druhé skupiny astronautů, ale nebyl přijat. Nastoupil proto do aerokosmické výzkumné pilotní školy USAF, která testovala raketoplán X-15 a vyvíjela hypersonický kluzák X-20 Dyna Soar.

Protože NASA hledala další astronauty, opět se přihlásil a byl v roce 1963 vybrán do třetí skupiny a zařazen do programu Gemini. V roce 1965 byl zařazen do záložní posádky Gemini 7, což mu zajistilo start na lodi Gemini 10, která vzlétla do vesmíru 18. července 1966 pod velením Johna Younga. Během letu se loď spojila s posledním stupněm rakety Agena. Po spojení se motor Ageny využil ke zvýšení hladiny letu na vysoce eliptické dráze s tehdy rekordním apogeem 762 km. Collins absolvoval svou první kosmickou vycházku. Pak se Gemini 8 přiblížilo k Ageně TV-8 létající ve výši 405 km a Collins absolvoval další výstup do volného prostoru.

Po tomto letu byl Collins zařazen do programu Apollo jako pilot lunárního modulu. Po změnách byl přeřazen do osádky Apolla 8 jako pilot lodi, jenomže musel prodělat operaci plotýnek, takže by nemohl letět. Vyměnil si proto místo s Jimem Lowellem, který byl původně zařazen do posádky Apolla 11. Při letu Apolla 8 působil v řídícím středisku v Houstonu, kde komunikoval s posádkou, s Apollem 11 se pak vydal na historickou cestu na Měsíc, sám ale zůstal jen na jeho oběžné dráze.

Po návratu z Měsíce už do vesmíru neletěl. V lednu 1970 opustil NASA a krátce působil jako tiskový tajemník ministra zahraničí. O rok později byl jmenován ředitelem Národního leteckého a kosmického muzea.

V osmdesátých letech působil v soukromém sektoru jako konzultant pro kosmonautiku a letectví.

Mohlo by vás zajímat:

Reklama

Text: Alex Švamberk | Grafika a webdesign: David Ryneš | Šéfredaktor: Vladimír Dušánek

Foto: NASA, archiv společnosti ZEISS, ČTK/AP a Profimedia.cz

Video: NASA, Reuters

Publikování nebo další šíření obsahu serveru Novinky.cz je bez písemného souhlasu společnosti Borgis, a.s. zakázáno. RSS kanály serveru Novinky.cz jsou určeny pouze pro osobní užití. Jakékoli kopírování, šíření nebo využívání obsahu
RSS kanálů serveru Novinky.cz bez předchozího písemného souhlasu společnosti Borgis a.s. není dovoleno. Dodavatelem obsahu serveru Novinky.cz a osobou vykonávající redakční odpovědnost je společnost BORGIS a.s.
Šiřitelem reklamy na serveru Novinky.cz je společnost Seznam.cz, a.s., IČO 26168685.

Copyright © 2003–2019 Borgis, a.s. © Copyright © 2019 Seznam.cz, a.s.