Anebo se mu to nepodaří a začne se paradoxně chovat přesně tak, jak nechtěl.
A jaké jsou důsledky takového dlouhodobého „sešněrování“? Jsou dvě možnosti. První z nich je, že člověk to nějakou disciplínou nebo silou strachu v sobě udrží, převrátí to do sebe. Anebo se mu to nepodaří a začne se paradoxně chovat přesně tak, jak nechtěl. Když ta potřeba konečně prorazí všechna stavidla, letí jako povodeň a její projevy jsou v tu chvíli většinou silné, zničující, bolestné, vůbec ne konstruktivní. Což většinou ten vzorec ještě posílí, člověk si řekne: „Tohle si opravdu nemůžu dovolit.“ Takže se začne ještě víc kontrolovat, bude ještě víc sevřený a posílí stěny nádoby, ve které své emoce uzavírá. Ale ona se většinou stejně natlakuje do té míry, že bouchne, anebo to sebeochranné mechanismy vyřeší jiným způsobem.