Sérum pak bylo využíváno nejen k léčbě, ale i k prevenci záškrtu.
Téměř současně objevil Robert Koch a další kolegové, že mnohé přenosné nemoci jsou způsobeny mikroorganismy. Zhruba mezi roky 1860 a 1890 byla identifikována řada původců onemocnění, například antraxu a tuberkulózy. Krom toho se, zejména díky Louisi Pasteurovi, etabloval princip přípravy léčebných sér a vakcín. Pasteur navázal na metodu očkování proti neštovicím, kterou vypracoval začátkem 19. století Edward Jenner (podrobněji o očkování na s. 304). Friedrich Löffl er nalezl v roce 1884 bacil záškrtu (difterie). Emil Behring (vůbec první lékař vyznamenaný Nobelovou cenou) koncem roku 1890 vypracoval metodu přípravy antidifterického séra z krve koní, kterým byl intravenózně podán difterický toxin. Sérum pak bylo využíváno nejen k léčbě, ale i k prevenci záškrtu. V roce 1894 popsali Alexandre Yersin a Šibasaburó Kitasato původce moru a o čtyři roky později Šiga Kjóši a Walter Kruse nalezli bakteriálního původce úplavice. V roce 1905 Fritz Schaudinn s Erichem Hoffmannem objevil původce syfilidy, spirochetu Treponema pallidum (viz také Vesmír 75, 78, 1996/2 a 77, 506, 1998/9).