Kdykoli dětem bráníme v hraní nebo objevování způsobem, který samy preferují, umisťujeme další cihlu do bariéry mezi nimi a námi.
Myslím si, že říkat dětem co mají nebo nesmějí dělat je vždy chybné, až na takové případy, kdy jim říkáme, že si po sobě mají uklidit, nebo že nesmějí dělat věci, které ubližují nám nebo ostatním lidem. Kdykoli dětem bráníme v hraní nebo objevování způsobem, který samy preferují, umisťujeme další cihlu do bariéry mezi nimi a námi. V podstatě říkáme: „Nedůvěřuji ti, že dokážeš řídit svůj život.“ Dnešní děti nedoplácejí na přílišné hraní počítačových her nebo nadbytek času stráveného u obrazovky. Trpí však nedostatkem svobody a přílišnou kontrolou, kterou nad jejich životy přebírají dospělí. ( Viz můj článek o přibývání depresí a úzkostí)