Protože – což Hunter netušil, byť to bylo velmi pravděpodobné – onen námořník neměl jen kapavku, nýbrž také syfilis, což tehdy nebyla a vlastně dodnes není u pohlavně nakažených žádná vzácnost.
Pozor, teď to bude trochu ekl: sehnal námořníka nakaženého kapavkou, odebral mu vzorek výtoku ze špičky penisu a patřičně zředěný si ho vpíchl do žil. Strach mít nemusel, s kapavkou se jednak dá jistou dobu jakž takž žít, jednak již tehdy se poměrně úspěšně (byť s možnými trvalými následky) léčila rtutí. Hunter ale počkal, až se u něj po objevení symptomů kapavky rozvinou i ty syfilitické. A to se také stalo. Protože – což Hunter netušil, byť to bylo velmi pravděpodobné – onen námořník neměl jen kapavku, nýbrž také syfilis, což tehdy nebyla a vlastně dodnes není u pohlavně nakažených žádná vzácnost. Jenomže než se na to přišlo, trvalo to dalších 51 let, kdy jinými, méně nebezpečnými, ale o to průkaznějšími výzkumy prokázal francouzský lékař Philippe Ricord, že se jedná o dvě různé nemoci. A zpětně se dovodilo, že Hunterův zdroj nákazy musel mít obě nemoci.