I když projekt byl připraven už v roce 1959, stavět se začalo až o pět let později.
Jedním z příkladů kvalitní moderní architektury v Praze 7 je budova Parkhotelu. Pro stavbu bylo v druhé polovině padesátých let vybráno místo s pohnutou historií. Během protektorátu se zde (na místě tzv. Radiotrhu) nacházelo shromaždiště židovských obyvatel z Prahy a okolí, kteří zde byli soustředěni a později odváženi do koncentračních táborů z nedalekého nádraží Praha – Bubny. Poloha nového hotelu souvisela s nedalekým Veletržním palácem, kde sídlily podniky zahraničního obchodu. Zpracováním architektonického návrhu byl pověřen tým architektů pod vedením Zdeňka Edela a Jiřího Lavičky pracující tehdy pro investora stavby, společnost Potravinoprojekt.  Architekt František Edel, žák a později spolupracovník proslulého Jaroslava Fragnera, se svými kolegy navrhl stavbu ve stylu tehdy dominující pozdní moderny s prvky brutalismu a zjevným vlivem slavného Le Corbusiera (například v užití pilířů při vchodu do hotelu, který tak zůstává součástí veřejného prostoru). Zajímavě působí také prostorová orientace desetiposchoďové budovy. Zatímco většina domů v letenském kopci je orientována vertikálně, hotel se „staví“ opačně a kopíruje vrstevnici kopce.  I když projekt byl připraven už v roce 1959, stavět se začalo až o pět let později. Mimořádně kvalitní byl i inventář hotelu (autorka Alena Šrámková), uznání sklidilo i logo hotelu od grafika Jiřího Rathouského.