Toto je podivuhodná vlastnost kvantové teorie (všimněte si, že stav systému závisí na tom, jaké informace experimentátor extrahuje z měřicí aparatury) a sčítání vlnových funkcí se nazývá principem superpozice.
Co se stane, když umístíme dva detektory do dvou různých bodů x{\displaystyle x}{\displaystyle x} a y{\displaystyle y}{\displaystyle y}? Pokud budeme detekovat signál zvlášť z každého z detektorů, nebude se situace podstatně lišit od předchozího případu – v případě kladného výsledku měření získáme částici umístěnou buď v x{\displaystyle x}{\displaystyle x} nebo v y{\displaystyle y}{\displaystyle y}. Co když ale budeme detekovat jen jeden signál, ignorujíce z jakého detektoru vyšel? Naivně by se dalo čekat, že stav bude buď částice v bodě x{\displaystyle x}{\displaystyle x}, nebo částice v y{\displaystyle y}{\displaystyle y}, pouze nebudeme vědět, která možnost platí. Ve skutečnosti bude ale vlnová funkce výsledného stavu lineární kombinací vlnových funkcí stavů soustředěných v x{\displaystyle x}{\displaystyle x} a y{\displaystyle y}{\displaystyle y}, přičemž koeficienty v této lineární kombinaci budou záviset na stavu systému před měřením. Toto je podivuhodná vlastnost kvantové teorie (všimněte si, že stav systému závisí na tom, jaké informace experimentátor extrahuje z měřicí aparatury) a sčítání vlnových funkcí se nazývá principem superpozice.