Samohlásky přední řady jsou samohlásky, při jejichž artikulaci je hmota jazyka z neutrální středové pozice posunuta do přední části dutiny ústní.
Pro pochopení podstaty této změny je nutné se alespoň stručně zmínit o artikulačních charakteristikách hlásek uvedených typů. Samohlásky přední řady jsou samohlásky, při jejichž artikulaci je hmota jazyka z neutrální středové pozice posunuta do přední části dutiny ústní. Tento způsob artikulace způsoboval u souhlásek, které stály před nimi, tzv. palatalizaci (značí se obvykle apostrofem, např. [r’]). Palatalizované souhlásky stojící před přední samohláskou byly na rozdíl od svých nepalatalizovaných protějšků artikulovány s hřbetem jazyka ostře vyklenutým směrem k tvrdému patru (takto artikulované hlásky se do dnešní češtiny nedochovaly, v průběhu 14. století zanikly, jsou však dodnes zachovány např. v polštině nebo v ruštině). Fonetická podstata vzniku hlásky ř spočívá v tzv. asibilaci. Jde o artikulační jev, který způsobuje, že palatalizovaná hláska získává kvůli pevnějšímu přitištění artikulačních orgánů doprovodný sykavkovitý šum –⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠⁠ v případě r’ jde o přitištění okrajů špičky jazyka k přední části dásňového (alveolárního) výstupku. U palatalizovaného r’ se tento sykavkovitý šum mísil s šumem způsobovaným jednotlivými kmity vibrující špičky jazyka, které jsou pro způsob artikulace hlásky r charakteristické. Jelikož tento sykavkovitý šum zněl současně s šumem způsobovaným kmitající volnou špičkou jazyka, oba šumy splynuly, čímž došlo ke vzniku nové hlásky ř. Kromě uvedeného způsobu mohlo ř vzniknout také ze spojení r + sykavka, které při vyslovení vyvolává podobný zvukový efekt jako asibilace, srov. např. přejímky z němčiny kurfürst > kurfiřt nebo ors > oř.