Zkoumání se spíše pohodlně ustálí na nějaké sociologické abstrakci, například o „trojím ghettu“, ve kterém Kafka žil.
Z této řady vybočují Kafkovy zlé Čechy od Stölzla: nejenže vyšly už v roce 1997 (v Nakladatelství Franze Kafky; originál v roce 1975), ale protože jde především o historicko-sociologickou studii – podtitul zní K sociální historii pražského žida–, jejímž cílem není přispět k hoře více než deseti tisíc interpretací Kafkova díla. Kafkovy zlé Čechy jsou „sekundární literaturou k sekundární literatuře o Kafkovi“, jakýmsi „mezistadiem“ na cestě ke kontinuu díla, osoby i světa autora, mezi nimiž dosavadní analytické nástroje „ještě nedosáhly uspokojujících propojení“. Přes pečlivé pozitivistické studie a obsáhlé monografie o Kafkovi nemůže být podle Stölzla ani řeči o tom, že by poslední tři desetiletí c. a k. monarchie a první léta Československé republiky byla plně osvětlena. Zkoumání se spíše pohodlně ustálí na nějaké sociologické abstrakci, například o „trojím ghettu“, ve kterém Kafka žil. Stölzl ve své útlé studii Kafku usazuje do kontextu jeho epochy jako typ pražského žida, ne světově proslulého literáta. Otevírá tak prostor pro interdisciplinární výzkum.