Za prvé posluchačská veřejnost zůstala v odmítnutí atonální hudby jednohlasná.
V osmdesátých letech se však stále jasněji ukazovalo, že kritikové i vědci se mýlili. Za prvé posluchačská veřejnost zůstala v odmítnutí atonální hudby jednohlasná. A za další úspěch nových „minimalistických" skladatelů jako Philip Glass, John Adams a Steve Reich, jejichž harmonický jazyk byl kvazitonální a založený na trojzvuku, měl elektrizující účinek na jejich mladší kolegy, které přiměl otočit se k atonální hudbě zády a začít si osvojovat tonální techniky.