Jeho vize se brzy naplnila pozdìji nástupem nové generace
Záhadná dualita svìtla a problém záøení byly prvním krokem na cestì
ke kvantové teorii. Druhým krokem byla záhada hmoty. V té dobì již bylo
známo, že atomy jsou tvoøeny kladnì a zápornì nabitými èásticemi. Podle
teorie elektromagnetického pole by elektron mìl rotovat kolem jádra atomu
po spirále a kvùli zmìnám hybnosti vyzaøovat svìtlo rùzných vlnových délek
až do okamžiku, kdy dopadne na jádro. V roce 1913 pøišel mladý Niels
Bohr s radikální hypotézou, podle níž elektrony v atomu existují pouze
v urèitých stabilních stavech a existuje urèitý základní stav. Elektrony
mohou svoji energii mìnit ve skocích mezi stabilními stavy emisí nebo absorbcí
svìtla, jehož vlnová délka závisí na rozdílu energií tìchto stavù. Niels
Bohr svojí hypotézou vysvìtlil problém stability atomu a poskytl kvantitativní
popis spektra atomu vodíku. Pøes svùj úspìch se netajil závažnými nedostatky
svého modelu. Jeho vize se brzy naplnila pozdìji nástupem nové generace
mladých fyzikù.