Bohužel, rozsáhlé výzkumy v šedesátých letech, které měly prokázat efektivitu audiolingvální metody, skončily neúspěchem (Allwright, 1988).
Většina metod cizojazyčné výuky je založena na určité teorii jazyka a na určité teorii osvojování jazyka. Ne všechny dosud užívané metody byly založeny na obou těchto pilířích. V podstatě až u audiolingvální metody můžeme hovořit o solidním lingvistickém i psychologickém základu - konkrétně o strukturalistické lingvistice a o behaviorálním pojetí osvojování cizího jazyka využívající principu podmiňování. Proto také zastánci audiolingvální metody považovali tuto metodu za první skutečně vědeckou metodu cizojazyčné výuky. Bohužel, rozsáhlé výzkumy v šedesátých letech, které měly prokázat efektivitu audiolingvální metody, skončily neúspěchem (Allwright, 1988). Přínos těchto výzkumů však nesporně spočíval v objevu, že není možno určit jednoznačně optimální metodu výuky cizího jazyka, která by se osvědčila jako nejlepší pro všechny a za všech podmínek. V tomto smyslu se uvedený výzkum stal mezníkem, od kterého se výzkum v oblasti lingvodidaktiky začal ubírat novým směrem.