Když je na hodině učitelem přinucen ústa otevřít, za každým pátým slovem opravuje své chybičky s poznámkami, že v hlavě to měl dobře, jen to špatně řekl.
Problém často nastává, má-li analytik vše „nadrcené“ převést do mluveného projevu. To pak leckdy připomíná poustevníka, jenž se dlouhým pobytem ve své jeskyni odnaučil mluvit. Když je na hodině učitelem přinucen ústa otevřít, za každým pátým slovem opravuje své chybičky s poznámkami, že v hlavě to měl dobře, jen to špatně řekl. Trapno, jež se v jeho duši usazuje, ústí u něj nakonec ve snahu v cizím jazyce raději moc nemluvit. A protože s jeho schopností rozumět mluvené řeči to také není slavné, s jazykem končí, nacházeje pro to jasné důvody: „nemám dost času, žena mě plísní, že věčně nejsem doma, s kamarády na fotbal jsem nezašel ani nepamatuju, navíc musím přidat i v práci…“