koncem 40. let 20. století došlo v kvantové teorii pole k posunu, když
První myšlenky teorie svìtla publikovali v roce 1925 Max Born, Werner
Heisenberg a Pascual Jordan, ale koneèné kroky uèinil mladý a tehdy
neznámý fyzik pracující v ústraní - Paul Dirac. V roce 1926 publikoval
svoji teorii svìtla, která ale mìla øadu problémù: znaènou výpoèetní složitost,
pøedpovìï nekoneèných velièin a porušení principu korespondence. Teprve
koncem 40. let 20. století došlo v kvantové teorii pole k posunu, když
Richard
Feynman, Julian Schwinger a Sin-itiro Tomonaga vyvinuli kvantovou elektrodynamiku
( QED, Quantum Electrodynamics). Nekoneèné velièiny odstranili metodou
renormalizace, která v podstatì od sebe odeèítá nekoneèné velièiny tak,
aby vznikly koneèné velièiny. Protože nelze získat pøesná øešení složitých
rovnic této teorie, k dispozici jsou pouze aproximace ve formì nekoneèných
øad èlenù, které lze stále obtížnìji vypoèítat. Tyto èleny nejprve klesají
k nule a od urèitého bodu zaèínají rùst a tím vyznaèují "bod zlomu" pøíslušné
aproximace. Kvantová elektrodynamika je jednou z nejúspìšnìjších teorií
v historii fyziky. Napøíklad její pøedpovìï interakce mezi elektronem a
magnetickým polem byla experimentálnì potvrzena s pøesností 2:1012.