Libuše Moníková tímto sděluje hlavně vlastní historickou zkušenost z totalitního režimu.
Libuše Moníková tímto sděluje hlavně vlastní historickou zkušenost z totalitního režimu. Tato zkušenost je součástí její identity. „Ale ano, Kafka je všude, vnímám jeho tón, jeho duktus“, odpověděla v rozhovoru na otázku, proč se s takovou hrdostí hlásí ke Kafkovi jako ke svému literárnímu vzoru, ačkoliv v jejích dílech přece nic kafkovského není. Zde jde o osobní zpověď odvolávající se na historický kontext, ale také o pokus přizpůsobit si Kafku vlastnímu vidění světa.