Když se podíváte na aktuální vědeckou literaturu, najdete velmi málo důkazů (pokud vůbec nějaké) podporujících tvrzení šiřitelů strachu, a naproti tomu zváženíhodné důkazy proti těmto tvrzením.
Když se podíváte na aktuální vědeckou literaturu, najdete velmi málo důkazů (pokud vůbec nějaké) podporujících tvrzení šiřitelů strachu, a naproti tomu zváženíhodné důkazy proti těmto tvrzením. Ve skutečnosti systematická pozorování ukázala, že pravidelní hráči počítačových her jsou více fyzicky fit, méně trpí obezitou, více si užívají venkovní aktivity, jsou více sociálně zapojení, přizpůsobiví a občansky uvědomělí, než jejich nehrající vrstevníci.[1] Rozsáhlá studie ve čtyřech nizozemských městech prokázala – navzdory tomu, co shledávám být výchozí hypotézou – že děti, které mají počítač a/nebo televizi ve svém pokoji, podstatně více trávily čas venkovními aktivitami než děti, které neměly tak snadný či soukromý přístup k obrazovkám.[2] Studie Pew Research centra došla k závěru, že počítačové hry namísto sociální izolace nabízejí mladým lidem propojení s vrstevníky a se společností obecně.[3] Jiná studie kvalitativně dokumentuje mnoho způsobů, jak počítačové hry podněcují k sociální interakci a přátelství.[4] Děti se přátelí s dalšími hráči jak osobně, tak online. Mluví spolu o hrách, učí se vzájemně strategie a často hrají společně, ať v jednom pokoji či online.