Pomáhají předvídat výsledky, které jednou přinese dosud neexistující důslednější teorie.
K matematickému úspěchu teorie se přidává i úspěch „fyzikální“ – předpověď entropie čili informace spolykané černými dírami. Černé díry (viz též Vesmír 76, 9, 1997/1) jsou vychladlé hvězdy, stlačené vlivem vlastní gravitace na tak nepředstavitelnou hustotu, že ani světlu gravitace nedovolí uniknout z jejich povrchu – proto název „černá“. Entropie by byla spojena s teplotou různou od nuly a to by znamenalo záření černé díry – v rozporu s naprostou čerností vyplývající z klasické teorie. Toto záření, pokud existuje, je tedy čistě kvantový jev, slovo „fyzikální“ jsme dali do uvozovek, protože záření černých děr dosud nikdo nezměřil. O úspěch však rozhodně jde, protože J. Bekenstein a S. Hawking toto záření předvídali před dvaceti lety na základě jiných úvah. Spojovali je s vytvářením dvojic částic (částice + antičástice) silnou gravitací v bezprostřední blízkosti černé díry. Slavný Hawkingův jev byl tehdy odvozen semiklasickým postupem: Silná křivost prostoročasu (klasická přísada) povzbuzuje záření nějakého přítomného kvantového pole. Takovéto předběžné, v jistém smyslu nedůsledné úvahy nejsou ve fyzice ničím neobvyklým. Pomáhají předvídat výsledky, které jednou přinese dosud neexistující důslednější teorie. Je proto velmi významné, že nová teorie potvrzuje Hawkingův jev na fundamentálnější úrovni.