Ebersův papyrus pojednává nejvíce o dětských, kožních, ušních, nosních a očních chorobách.
V Egyptě si začali léčitelé všímat souvislostí mezi léčebnou metodou a průběhem nemoci. Svá poznání pak zaznamenávali na papyrus. Do dnešní doby se dochovaly jejich zlomky, například Ebersův papyrus z roku 1550 př. n. l. nebo Smithův papyrus. Ve Smithově papyru je popsána anatomie, chirurgie i léčba poranění. Existuje domněnka, že právě Smithův papyrus je pouhou kopií Imhotepova papyru. Imhotep byl ve Starém Egyptě považován za zakladatele medicíny, jeho papyrus se však nedochoval do dnešní doby (Kadyrov, 1988). Ebersův papyrus pojednává nejvíce o dětských, kožních, ušních, nosních a očních chorobách. Objevují se zde také první zmínky o postižení duše zlým duchem, což se pokládá za první informace o psychiatrických nemocech (Švejdová, 2011).