['ancient', 'chocolate', 'socks', 'people', 'fairy tales']
Si poguéssim viatjar al passat, però només com a observadors invisibles, no podríem canviar res, ni interactuar amb ningú. Ho faries? Quines implicacions ètiques creus que tindria viatjar al passat, fins i tot sense interferir?
Aquesta pregunta ens porta a reflexionar sobre la naturalesa del temps i el nostre paper com a individus en la història. D'una banda, la possibilitat d'observar el passat sense alterar-lo podria ser una font inestimable de coneixement i comprensió. Podríem confirmar o refutar teories històriques, entendre millor les motivacions de personatges clau i, fins i tot, connectar amb les nostres arrels d'una manera més profunda. D'altra banda, l'acte d'observar, fins i tot sense intervenir, planteja dilemes ètics importants. Qui té dret a accedir al passat? Podríem estar violant la privacitat d'individus que ja no hi són per donar el seu consentiment? I si la temptació d'intervenir, per molt petita que sigui, acabés posant en perill el present tal com el coneixem? Aquest dilema ens obliga a considerar la responsabilitat inherent a qualsevol forma de coneixement i la importància de preservar el passat com a part integral de la nostra identitat col·lectiva.