['self-awareness', 'innovation', 'social justice', 'rhetoric', 'paranormal']
Com s'ha representat la figura de la dona fatal en la literatura catalana del segle XX? Proporciona exemples concrets.
La figura de la dona fatal, caracteritzada per la seva bellesa captivadora i perillosa, ha estat un tema recurrent en la literatura universal, i la literatura catalana del segle XX no n'és una excepció. No obstant això, la representació de la dona fatal ha evolucionat al llarg del temps, reflectint els canvis socials i la visió de la dona en la societat.

En la primera meitat del segle XX, autors com Prudenci Bertrana a "Josépet" (1906) van presentar dones fatals que s'ajustaven al model tradicional: belleses exòtiques i seductores que portaven els homes a la perdició. 

En la segona meitat del segle XX, la representació de la dona fatal es torna més complexa i ambigua. Mercè Rodoreda, a "La plaça del Diamant" (1962), presenta la Colometa, una dona atractiva però vulnerable, que es converteix en objecte de desig però també de  sacrifici. D'altra banda, Maria Aurèlia Capmany, a "Un cel de plom" (1962),  ofereix una visió més crítica i realista de la dona, lluny dels estereotips de la femme fatale.