['patterns', 'loneliness', 'baking', 'beekeeping', 'side hustles']
Descriu la evolució del concepte de solitud al llarg del segle XX, tenint en compte els canvis socials i tecnològics.
Al començament del segle XX, la solitud estava fortament associada a l'aïllament geogràfic i social, sovint viscuda per la gent gran o per aquells que vivien en zones rurals. Amb la urbanització i la industrialització, la solitud va començar a ser percebuda també com un problema urbà, un sentiment d'anonimat i alienació enmig de la multitud.  Després de la Segona Guerra Mundial, el creixement econòmic i l'auge de la cultura del consum van promoure ideals d'individualisme i autosuficiència, que van contribuir a normalitzar la solitud com a part de la vida moderna.  A finals del segle XX, l'aparició de les noves tecnologies de la informació i la comunicació va crear noves formes de connexió social alhora que augmentava el risc de solitud i aïllament social, especialment entre els joves i les persones grans.