['theatre', 'anthropocene', 'consumption', 'behaviour', 'landscapes']
En un món on la gent compra i llença objectes a una velocitat vertiginosa, explica'm una història sobre una nena que descobreix la bellesa en la permanència.
La Lia vivia envoltada d'objectes nous. Cada setmana, la seva mare tornava de la mega-botiga amb bosses plenes de roba, joguines i aparells electrònics de colors llampants. Però la Lia no s'hi acabava de sentir atreta per aquelles coses efímeres. Un dia, mentre jugava al parc, va descobrir una caseta d'ocells amagada entre les fulles d'un roure centenari. Aquella caseta, feta amb fusta descolorida i desgastada pel temps, li va semblar la cosa més bonica que havia vist mai. Va començar a visitar-la cada dia, observant els ocells que anaven i venien, generació rere generació. En la permanència d'aquella senzilla caseta, la Lia va descobrir la bellesa de la constància, de la vida que flueix al marge de la rapidesa i el consumisme frenètic.