['omens', 'answers', 'fandoms', 'clock', 'imagination']
Imagina que ets un rellotge de sol en un jardí abandonat. Descriu com perceps el pas del temps i com t'afecta l'oblit del lloc.
Sóc un cercle de pedra freda, coronat per una agulla metàl·lica que talla el cel. El sol, el meu amo voluble, em desperta cada matí amb un raig de llum. La seva carícia marca el meu deure: dibuixar el pas del temps sobre la molsa que encrosta la meva pell. 

Abans, la meva ombra dansava sobre un banc de pedra, on una parella compartia secrets a l'empara dels rosers florits. Els nens corrien pel jardí, omplint-lo de rialles, i jo comptava les hores dels seus jocs. Ara, el silenci m'envolta com una teranyina. Els rosers són esquelets espinosos, el banc s'esmicola sota el pes de l'abandonament i les males herbes reclamen el que abans va ser un paradís. Només el sol em recorda que el temps continua, inexorable, mentre jo romanc aquí, congelat en la meva solitària dansa amb l'oblit.