['patterns', 'soundtracks', 'personal growth', 'historical events', 'work-life balance']
M'agradaria llegir un poema sobre la dualitat de la lluna, entre la seva cara visible i la oculta.
En el cel nocturn, un disc platejat brilla,
la seva cara visible, una carícia suau.
Cràters i mars dibuixen un somriure subtil,
mentre banya la terra amb un resplendor suau.

Però darrere l'esclat, un secret s'amaga,
la seva cara oculta, un misteri etern.
Un llenç fosc, on la llum no s'atreveix,
i els somnis s'entreteixeixen amb un fil nocturn.

Dues cares, un sol cor que batega en silenci,
un equilibri perfecte entre llum i foscor.
La lluna, musa eterna, ens observa pacient,
recordant-nos que en la dualitat, resideix la força major.