['biography', 'life', 'drones', 'sun', 'syntax']
La lluna sempre ha estat font d'inspiració artística. Crea una llegenda sobre com la lluna va obtenir els seus cràters.
Diuen que, en els temps antics, quan el cel era un llenç negre i les estrelles, petites espurnes de foc, la Lluna era llisa i perfecta. Però, cada nit, s'omplia de tristesa al veure la Terra plena de vida, música i colors. Una nit, un àngel va sentir la seva pena i va decidir ajudar-la. Va baixar a la Terra i va recollir històries: contes d'amor i desamor, cançons de felicitat i tristesa, poemes d'esperança i desesperació. A cada història, l'àngel en feia una petita bola de llum i la llançava a la Lluna. Així, la Lluna es va omplir de cràters, cadascun d'ells un record de la vida humana, un testimoni de les emocions que la omplen. Per això, quan mirem la Lluna, veiem més que un simple satellit, veiem un mirall de la nostra pròpia existència.