['shoes', 'fork', 'taste', 'software', 'blanket']
Quins factors van portar a la invenció del velcro, i com es va integrar a la cultura material?
La invenció del velcro, aquest sistema de tancament tan versàtil i present en infinitat d'objectes quotidians, es deu a l'observació de la natura i a una bona dosi de casualitat. En 1941, l'enginyer suís George de Mestral, durant una excursió pels Alps, va quedar intrigat per les llavors de bardana que s'adherien insistentment a la seva roba i al pel del seu gos. Al observar-les al microscopi, va descobrir que les llavors tenien uns petits ganxos que s'enganxaven a les fibres del teixit. Aquesta troballa va inspirar a de Mestral a crear un sistema de tancament basat en el mateix principi. El desenvolupament del velcro va portar gairebé una dècada d'experimentació amb diferents materials i tècniques, fins que va aconseguir patentar la seva invenció en 1951. La seva introducció en la cultura material va ser gradual. Inicialment, el velcro es va utilitzar en aplicacions militars i mèdiques, gràcies a la seva resistència i facilitat d'ús. No obstant, no va ser fins a la dècada de 1960, amb la seva adopció per part de la NASA per als vestits espacials dels astronautes del programa Apollo, que el velcro va adquirir fama mundial. A partir d'aquell moment, la seva popularitat es va disparar, integrant-se en un gran nombre d'objectes quotidians, des de roba i calçat fins a articles esportius, joguines i productes industrials.