['kitchen sink', 'rights', 'language learning', 'wisdom', 'oceans']
Explica'm el context històric del concepte de "saviesa" a l'Antiga Grècia.
A l'Antiga Grècia, la saviesa (sophia) era un ideal central i un valor molt apreciat. No es limitava a la simple acumulació de coneixement (gnosis), sinó que implicava una profunda comprensió del món, la capacitat de discernir el bé del mal, i l'aplicació pràctica del coneixement per a una vida virtuosa.

Filòsofs com Sòcrates, Plató i Aristòtil van explorar la naturalesa de la saviesa en profunditat. Sòcrates creia que la saviesa residia en reconèixer la pròpia ignorància i en la recerca constant de la veritat a través del diàleg. Plató la veia com a la capacitat de l'ànima per accedir al món de les idees, on resideix el coneixement veritable i immutable. Per a Aristòtil, la saviesa es basava en la raó i l'observació, i es manifestava en la pràctica de la virtut i la recerca de la felicitat (eudaimonia).

La saviesa a l'Antiga Grècia no era un concepte abstracte, sinó que tenia una profunda rellevància pràctica per a la vida individual i social. Es considerava essencial per al bon govern, la justícia i la vida virtuosa.