<div class="description">
<p>Репродукується за копією, виконаною Бр. Залеським (розмір копії 16,9 × 29), яка знаходилася в альбомі, що зберігається в Державному музеї Т. Г. Шевченка (інв. № г — 112). На монтувальному аркуші альбома написано: <i>Vue de Novopetrovsk sur la mer Caspienne par Zalesky </i>
</p><p><br><b>СКЕЛЯ ЧЕРНЕЦЬ</b> — малюнок Шевченка, виконаний у трав. — жовт. 1853 на п-ві Мангишлак. Зберігається в <a href="https://en.wikipedia.org/wiki/uk:%D0%9D%D0%B0%D1%86%D1%96%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D0%BB%D1%8C%D0%BD%D0%B8%D0%B9_%D0%BC%D1%83%D0%B7%D0%B5%D0%B9_(%D0%92%D0%B0%D1%80%D1%88%D0%B0%D0%B2%D0%B0)" class="extiw" title="w:uk:Національний музей (Варшава)">Національному музеї у Варшаві</a>.<br>
Казахи називають скелю <i>Мулла-таш</i> <i>(Чернець-камінь. Костенко А., Умірбаєв Е. Оживуть степи... Тарас Шевченко за Каспієм. К., 1977. С. 210— 212)</i>. 
<br>
Бр. Залеський за аквареллю Шевченка виконав офорт, який разом із описом зображеної місцевості вмістив у своєму альб. <i>Життя киргизьких степів</i>: «Недалеко від Новопетровського рейду, на кам’янистому крутому березі моря, піднімається скеля <i>Чернець</i> в вісімдесят футів висотою, названа так через свою форму. Вона стоїть як кам’яний сторож пустелі, її оточують лише розкидані поодинці скелі, а біля підніжжя її вічно реве море. Мешканці укріплення, позбавлені протягом усієї зими будь-яких засобів сполучення з західним узбережжям Каспію і прагнучи дізнатися, що нового діється на білому світі, з приходом весни, як тільки зникне лід, що сковує море, вибираються на вершину <i>Чернеця</i> і з нетерпінням виглядають на обрії перше вітрило. Звідсіля вони легко його помітять, тому що <i>Чернець</i> панує над іншими скелями цього узбережжя, але ні одне судно, навіть маленький човен, не пристане до підніжжя скелі, так багато підводного каміння у водах довкола неї» <i>(La vie des steppes Kirghises. Paris, 1865. Р. 45)</i>.<br><br> Бр. Залесьуий повідомляв А. Венгжиновського листом від 14 листоп. 1853: «Маю ще для тебе рисунки, мій Аркадію, того характеру, що й <i>Циган</i>, про продаж котрих буду тебе просити, але мушу їх затримати тут ще на пару тижнів». У наступному листі від 20 лют. 1854 Залеський уточнив: «На одному з цих малюнків маєш вид скелі, що називається <i>Чернець</i>, за декілька верстов від тієї фортеці, на другому — пристань Новопетровська, на третьому — тріо музичне в степу» <i>(цит. за: Паламарчук Г. Матеріали до біографії Шевченка за листами Бр. Залеського // Питання шевченкознавства. К., 1958. Вип. 1. С. 122)</i>. Залеський затримав у себе ці твори для копіювання. 
<br> У листі від 5 лют. 1854 Шевченко йому написав: «Ще раз дякую тобі за копію <i>Чернеця</i>». 
Тоді малюнок скопіювала й О. Бутакова, як це видно з того ж листа Шевченка: «Олексію Івановичу побажай всіх благ від мене у його новому житті; подякуй йому за пам’ять про мене, а їй за копії з <i>Чернеця</i>». 
<br> Зробивши копію, Бр. Залеський надіслав оригінал А. Венгжиновському, що став першим власником акварелі. Шевченко в листі від 8 листоп. 1854 до Бр. Залеського писав: «...цілую тричі доброго Аркадія. Стосовно <i>Чернеця</i> напиши йому, щоб він не турбувався, гроші у мене поки що є».
<br> Місцезнаходження та історію побутування акварелі з’ясувала Г. Паламарчук у ст. <i>Находка в Польше (Огонек. 1961. № 11), Віднайдені шедеври (ЛУ. 1989. 9 берез.)</i>.
<br> Тв.: ПЗТ: У 10 т. Т. 9. № 30 (копія Бр. Залеського).
</p>
<br> Інша назва: <i>Монах</i><br> Скелю <i>Чернець</i> замальовано також з ін. точки в акварелі <i>Мис Тюккарагай на півострові Мангишлак (ПЗТ: У 10 т. Т. 9. № 60)</i>.</div>
<bdi><a href="https://en.wikipedia.org/wiki/en:Taras_Shevchenko" class="extiw" title="w:en:Taras Shevchenko"><span title="Ukrainian poet and artist (1814–1861)">Taras Shevchenko</span></a>
</bdi>
1853<div style="display: none;">date QS:P571,+1853-00-00T00:00:00Z/9</div>
<a rel="nofollow" class="external free" href="http://kobzar.univ.kiev.ua/draws/description/330.html">http://kobzar.univ.kiev.ua/draws/description/330.html</a>