Bukovinai székelyek (bukovinai csángók).<a href="https://hu.wikipedia.org/wiki/Cs%C3%A1ng%C3%B3k#Bukovinai_sz%C3%A9kelyek_(bukovinai_cs%C3%A1ng%C3%B3k)" class="extiw" title="hu:Csángók">hu:Csángók#Bukovinai székelyek (bukovinai csángók)</a> Korábban néha csángóknak nevezték az 1764-ben, Mária Terézia idején lezajlott madéfalvi vérengzés után Csíkból és Háromszékből Moldvába menekült azon székelyeket is, akiket 1776 és 1786 között a Habsburg udvar a romániai Bukovinába, a mai Szucsáva (Suceava) megye területére telepített. A bukovinai székelyeket az 1880-as évek elején kezdték csángóknak nevezni a budapesti sajtóban, amikor először merült fel hazatelepítésük terve. 1883-ban elkezdődik a visszatelepítésük, ekkor alakulnak meg a máig létező al-dunai (Hertelendyfalva, Sándoregyháza, Székelykeve) és a dévai (Déva, Vajdahunyad, Sztrigyszentgyörgy, Csernakeresztúr) székely kolóniák. Az al-dunai (Pancsova melletti) és dévai falvak mellett ma a bukovinai székelyek elsősorban a Dunántúlon élnek, fontosabb településeik: Bonyhád, Kakasd, Tevel, Egyházaskozár stb.
<bdi><a href="https://www.wikidata.org/wiki/Q46514270" class="extiw" title="d:Q46514270">Lajos Elischer</a>
</bdi>
<a rel="nofollow" class="external text" href="https://adtplus.arcanum.hu/hu/view/MagyarorszagEsANagyvilag_1883_1/?pg=247&amp;layout=s">Magyarország és a Nagyvilág, 1883. április 22. 16. szám, 244. o.</a>