Samboeren drepte Jan: «Ka har eg gjort deg, og no e du pinedø dø»
De fleste drap i Norge både begås av og rammer menn. I 95 prosent av drapene er det en mann som er gjerningspersonen, og ofrene er i åtte av ti tilfeller også menn. Her skiller partnerdrap seg klart ut, og er den eneste typen drap som rammer kvinner oftere enn menn. VG har kartlagt alle partnerdrap fra 2000 frem til i dag, og det tegner seg et klart bilde: At kvinner dreper sine menn er sjelden, men menn er likevel ofre i om lag ti prosent av partnerdrapene. Av de 150 partnerdrapene i denne perioden, er 15 menn drept av sine kvinner. Jan Reidar Blix Sæther (46) er en av dem. Han ble drept med ett dødelig stikk rett i hjertet, et stikk gitt av sin mangeårige samboer en tidlig novembermorgen i 2013 i Bergen.Hva skjedde egentlig i leiligheten denne mandagen? Hadde de kranglet? Slåss? Hadde han det vondt? Burde noen ha gjort noe tidligere? Hvorfor måtte han dø? Det er spørsmål hans eneste søster, Hilde, sitter igjen med i dag. VG gransket 150 partnerdrap: Dette er ofrene Det var ikke noe spesielt med denne mandagsmorgenen. Hilde hadde fri fra jobben i hjemmesykepleien, men hadde likevel stått opp tidlig. Hun hadde få planer, hun måtte hente en kake hun hadde bestilt til farens samboer som hadde bursdag påfølgende dag. Det var en stille morgen, en stillhet som kun ble avbrutt av nyhetene som surret på TV-skjermen i stua i boligen i Trondheim. «Mann knivstukket og drept i Bergen» Hun bet seg merke i det. Alderen stemte, på både lillebroren og hans samboer. Kanskje var det Jan som var blitt drept? Hun ristet det raskt fra seg. Det kunne ikke stemme. Hun avfeide det som en tullete tanke. – Det gikk jo ikke. I mitt hode ville vi allerede ha visst det, ville vi ikke? Så hun hentet kaken, dro til sin far, tok inn posten. Tenkte ikke noe mer på drapet i Bergen. I postkassen lå det et kort fra Jan adressert til farens samboer. Han var flink sånn, passet alltid på å huske bursdager. Da kom det alltid et kort fra broren, og det kom alltid dagen før eller på selve bursdagen, aldri dagen etter. Han holdt familien kjær.Mandagen gikk over i tirsdag. Da kom telefonen. Hilde reagerte med raseri. Hun var så sint, så sint som hun aldri tidligere hadde vært. Drept? Hvordan kunne noen bare frarøve lillebroren hans liv? Fremdeles en gåte: Norges uløste drapssaker Både Jan og samboeren hadde slitt med rusproblemer i flere år, og samlivet mellom dem hadde i perioder vært turbulent. Hun var fra Bergen, han fra Trondheim. De hadde vært kjærester i ti år, og bodd sammen i flere av dem. – Jeg kjente henne ikke spesielt godt, men jeg opplevde henne som kontrollerende. Jan unnskyldte henne ofte, sier Hilde. Jan vokste opp som den nest yngste av fem søsken i Trondheim. De hadde ikke mye å rutte med, men hverdagen gikk rundt. De hadde det de trengte. De lekte sammen som søsken flest, og det beste de visste var somrene i feriehuset på Bjugnholmen; naturen, roen og familie som var samlet. Der fikk Jan gjøre noe av det aller beste han visste – å være nær havet og med fiskestangen i hånden. Lillebroren strevde likevel med seg selv. Hilde beskriver ham som et viltert barn med indre uro. På skolen var han flink, men han var ofte høyt og lavt, og hun tror mange så på ham som en «umulig unge».I tenårene begynte han å eksperimentere med rus, og han havnet i feil miljø. Livet hans skeiet ut, han trakk til gatene, og kunne være borte lenge. Han flyttet etter hvert til Oslo, og søsknene hadde liten kontakt. Han var en kjekk mann, Jan, og han hadde flere både kjærester og samboere gjennom årene. Men livet var ikke lett. I perioder var han nykter, noen ganger over lengre tid. Han møtte det som skulle bli hans drapskvinne på begynnelsen av 2000-tallet. De slo seg til ro sammen i Bergen, men forholdet var til tider turbulent. På midten av 2000-tallet fikk Jan diagnosen ADHD, og da falt ting på plass for ham. Han tok seg utdanning og jobbet som kokk på institusjon. – Det var aldri noen som tenkte på ADHD da han var liten. Kanskje ville ting ha vært annerledes. Han fikk medisiner, og de fungerte godt. Han var så rolig, fornøyd. Men så tok de medisinene bort, av en grunn jeg ikke vet. Da gikk det ikke så bra igjen, sier Hilde.Søsknene vil aldri få vite hvorfor samboeren drepte Jan. Hun har aldri innrømmet at det var hun som påførte ham det dødelige stikket i deres felles hjem. Samboeren er domfelt en rekke ganger tidligere, blant annet å ha skadet andre med kniv og for oppbevaring av kniv på offentlig sted. Selv hevdet hun at det var ukjente gjerningsmenn som drepte samboeren da de forsøkte å stjele medisinene hennes. Likevel levnet det liten tvil for retten at det var henne som var skyld i hans død: I opptaket med AMK hører man kvinnen si til sin døende samboer: «Ka har eg gjort deg, og no e du pinedø dø». Det var vanskelig også for retten å stadfeste et motiv for drapet, men de åpner for at et turbulent samliv kan ha vært en medvirkende årsak. – Riktignok fremstår det som særlig dramatisk å knivstikke den som sto tiltalte nærmest i livet, men det er fremlagt dagboksnotater som viser at tiltalte opplevde at samlivet ble mer og mer uutholdelig, heter det i dommen. Hun ble dømt til 12 års fengsel for drapet. – Kan et drap tilgis? Hilde sukker, tenker lenge, begynner på setninger, men tar ordene tilbake. – Jeg vet ikke, jeg. Tilgi ... . Man glemmer det aldri. Jeg tror bare man må finne en måte å leve med det på. Det er ikke sånn at jeg om ti år oppsøker henne og sier: «Jeg tilgir deg». Men, likevel. Man må forsone seg med det.
Det var samboerens siste ord til Jan Reidar Blix Sæther (46). Sekunder tidligere hadde hun påført ham et dødelig knivstikk i hjertet i deres felles bolig i Bergen.