Hjelmelands seriøse moro
Skrev jeg komiker? Jada, det også. I tillegg til så mye annet. Meget seriøs nationaltheatrisk kunst. For eksempel. For det er svært mye av poenget med komikeren i eksteatersjefen fra Bergen: Han er så fordømt teknisk dyktig! Tekstene i hans one-man-show går fra det virkelig gode til noe nokså middels - her og der. Men fremføringen, timingen, den fullstendige kontrollen over hver minste bevegelse - den må man være proff for å klare. Helproff. Og det er Hjelmeland. Bokstavlig talt til fingerspissene.Hans «pianoentertaineren» er et minimalistisk sorgmuntert høydepunkt, med en ørliten talefeil og marginalt større astigamtisme. Rett og slett genialt. Han er selv hovedleverandør av tekster. Men kreftene er mange fler - og de er forsåvidt gjenkjennelige: Ingrid Bjørnovs musikalske 80-tallssalat, der unge Hjelmelands flyttekvaler for tre tiår siden fanges inn av datidens poplåter, er jo en slags bjørnovsk spesialitet. Men Hjelmeland gjør det til sitt på scenen; bare sitt. Akkurat det samme skjer med Lene Kongsvik Johansens kreativitetsprengte rikmannsfrue med behov for gyselig følsomme hattekreasjoner.At Siv Jensen dukker opp, er vel bare helt naturlig; man får forvente at Hjelmeland sto først i køen for å sikre seg «Morn`a Jens!»-kjolen. Teksten er forvilet nok, og Per Sandberg dukker sannelig opp som kongelig skåltaler. Noe animert, får man si. Høydepunktene er mange. Hjelmeland bobler av spilleglede og øser av hele sitt brede talent, fra sanger til imitator, fra gjøgler til gammel, skamløs dame. Med en surrealistisk byråkrat fra Grimstad innimellom, nesten språklig perfekt. Det er en time og et kvart - det meste tilsynelatende på sparket og for åpen scene. Gu` kor gøy! JON SELÅS
Komikeren Bjarte Hjelmeland spinner sitt nett på Edderkoppen i Oslo, det er bare å la seg fange!