Les deler av innledningen i Breivik-brev
22/7: Flere enn 200 løgner er identifisert i den rettspsykiatriske rapporten Av Anders Behring Breivik Den 29. november leverte rettspsykiaterne Torgeir Husby og Synne Sørheim sin rapport om meg der påstanden var at jeg var og fortsatt er paranoid schizofren og psykotisk. Jeg har ifølge dem vært psykotisk siden 2006 og kanskje helt siden 2002. Rapporten ble før jul kvalitetssikret av den rettsmedisinske kommisjon som ikke hadde noen vesentlige bemerkninger. Jeg fikk tilgang til rapporten i sin helhet rundt 12. desember og begynte umiddelbart å gjennomgå det 243 siders dokumentet. Jeg ble mildt sagt forskrekket over det som ble fremstilt som min egen forklaring, nemlig det som ble presentert som innholdet i de tretten samtalene jeg hadde med psykiaterne (s. 84 til 203). Som kjent utgjør disse påståtte samtalene hovedgrunnlaget for diagnosene da de danner hoved premissene for konklusjonen. Problemet er bare at 80 prosent av innholdet i de tretten samtalene er direkte oppdiktet. Disse fremstillingene er ikke uskyldige misforståelser, men derimot ondsinnede løgner som er designet på en svært sofistikert og gjennomtenkt måte med det formål å skape premissene som underbygger konklusjonen. Det var ikke bare Husby og Sørheim som lærte mye gjennom de 13 samtalene våre. Jeg lærte også svært mye om dem, eksempelvis om hvilken politisk ideologi de forfekter og om hva slags menneskesyn de har. Husby spesifiserte ved flere anledninger at han syntes handlingene jeg har utført var bestialske og jeg fikk inntrykk av at han så på meg som et dyr som måtte sperres inne og dopes ned, koste hva det koste ville. Har en hendelse som har traumatisert en nasjon også forårsaket traumer hos Husby og Sørheim i så stor grad at de må anses som inhabile? Kan to rettspsykiatere som er så emosjonelt knyttet til 22/7 resultere i at de ikke er i stand til å være objektive? De svært brutale, og for dem ubegripelige, handlingene kombinert med våre inkompatible ideologiske meningsforskjeller resulterte i en konklusjon som mest sannsynlig ble skapt som et resultat av emosjoner ute av kontroll, der fraværet av en pragmatisk tilnærming var nærmest total. Både Husby og Sørheim avslørte på et tidlig tidspunkt at de befant seg på den motsatte siden av den politiske skala. Begge er tilhengere av den multikulturalistiske ideologi og er derfor per definisjon motstandere av mitt monokulturalistiske og etnosentriske verdenssyn. De er begge internasjonalister (anti-nasjonalister) og tar derfor naturligvis kraftig avstand fra mitt radikale monokulturalistiske og etnosentriske syn. Våre ulike politiske syn er fullstendig inkompatible. Der jeg mener at multikulturalismen er en anti-norsk, hatideologi som er designet for å dekonstruere den norske etniske gruppe, norsk kultur/tradisjoner og norsk kristendom - mener Husby og Sørheim at vår etniske gruppe og vår kultur ikke er verdt å konservere. Der jeg mener at multikulturalister tilrettelegger for den gradvise Islamske koloniseringen av vårt land, anser de Islam som en stor berikelse for Norge og for Europa. Sørheim som har tilholdssted i Sør-Afrika ser på Nelson Mandela som en heroisk frigjøringshelt, mens jeg har skrevet et langt essay om Mandelas fortid som terrorleder for den væpnede fløyen til den da marxistiske terroristorganisasjonen ANC. Denne organisasjonen har som kjent gjort seg skyldig i drap, bombing og lemlestelse av utallige av mine anti-kommunistiske Boer-brødre frem til 90-tallet før til slutt de Clerk gav etter og kapitulerte for den globale kulturmarxist-lobby. Kan det være slik at våre inkompatible verdensanskuelser, som skissert over, er årsaken til at Sørheim har bidratt til å inkludere oppdiktede påstander i så store deler av rapporten eller er det andre grunner? Hele skrivet strekker seg over 38 sider.
VG gjengir her deler av innledningen i det åpne brevet til terrortiltalte Anders Behring Breivik (33), slik at leserne selv kan få et inntrykk av hvordan han bygger opp argumentasjonen.