Bomber gir ingen løsning
Kjernen i konflikten er en kamp mellom de sunniarabiske landene rundt Gulfen, støttet av USA, og på den andre siden det sjia-styrte Iran. Dette gjentas til stadighet.* Houthi-bevegelsen tok kontroll over hovedstaden Sana i februar. Siden har militsen tatt kontroll over store deler av landet, og rykket sørover mot havnebyen Aden. Houthis tilhengere tilhører zaidi-sekten, som har utspring i sjiaislam og utgjør rundt en tredel av befolkningen. * Regjeringen til den sunnimuslimske presidenten Abd-Rabbu Mansour Hadi søkt først tilflukt i Aden. Presidenten er senere flyktet til Saudi-Arabia. * Hadi anses fortsatt som landets president av FN og vestlige land. Han har støttet USAs droneangrep i Jemen mot al-Qaida på den arabiske halvøy (AQAP). * En koalisjon ledet av Saudi-Arabia har siden 23. mars gått til luftangrep mot Houthi-militsen, som også ligger i krig med AQAP. Militsen har støtte fra Iran. * Onsdag denne uken gikk Houthi-opprørerne inn i Aden, tross omfattende luftangrep. Harde kamper pågår inne i byen. * Luftangrepene har også truffet sivile mål, som en flyktningleir og et meieri. FN kaller angrepet på flyktningleiren et brudd på folkeretten. * Minst 62 barn er drept i kampene i Jemen den siste uken, ifølge UNICEF. * Kilde: NTB Da er det spesielt interessant at en av analytikerne, Emma Ashford, forsker ved Cato Instituttet i Washington D.C., kommer med innspill som er akkurat så kompliserte og innsiktsfulle, at de gir troverdighet i langt større grad enn den tradisjonelle sjia/sunni-forklaringen på den farlige utviklingen i Jemen. Konflikten er lokal, ikke regional. Det er en kontinuerlig maktkamp mellom sentralregjeringen og de mange separatist- og stammegrupperingene som ønsker økt selvstyre. Og den saudi/amerikanske støttede bombepolitikken er dømt til å mislykkes. Den vil nøre opp under, og øke Jemens interne problemer og kan føre til at Jemen følger samme utvikling vi har sett i Syria, hevder hun. Noe hun selvsagt ikke er alene om. I The New York Times skriver Ashford at det i beste fall er en overforenkling når Saudi-Arabia og USA hevder at Houthi-opprørerne i Jemen er Iran-støttet, i den forstand at Iran spiller noen vesentlig rolle i Jemen, eller ønsker det. Houthiene bekjenner seg til zaydi-troen som skiller seg vesentlig fra sjia-praksisen i Iran. Og historisk er det begrenset forbindelse mellom dem. Jemen, eller «Det lykkelige Arabia», som den danske forfatteren, Thorkild Hansen omtalte landet, ble ikke samlet før etter Sovjetunionens fall, da det marxistiske Sør-Jemen ble slått sammen med Republikken Jemen i nord. To stater som aldri har kommet til enighet. Det har pågått borgerkriger i Jemen både før og etter sammenslåingen. Alle forsøk på å kontrollere Jemen utenfra har langt på vei vist seg å være umulig. Britene mislykkes, Nasser og Egypt greide det ikke og Saudi-Arabia måtte senest for seks år siden trekke sine styrker ut av landet. I et område hvor stammekonflikter utgjør årsaken til vold, uro og opprør, vil geriljataktikk alltid vise seg å være mest effektiv. Ashford mener USA bør søke en politisk løsning, ikke være med på og gjeninnsette en president ved hjelp av bomber. Det kan føre til en lang og blodig borgerkrig som bereder grunnen for ekstremistgrupperinger i enda større grad enn det vi ser i dag.
Den enkle forklaringen på at saudiarabiske jagerfly bomber Jemen, er at borgerkrigen i landet egentlig er en kamp om dominans og innflytelse utenfra.