Frykter dødelige tyfon-sykdommer
Pasientene er overalt - i trapper, i ganger, på kontorer. Alle rom er overfylte. Noen steder ligger de to i hver seng. Esther Abud stirrer tomt foran seg. Da vi spør hvordan hun har det, rister hun sakte på hodet og legger hånden foran ansiktet for å skjule tårene.Bare tyfonofrene med de mest alvorlige skadene får en av de få plassene som finnes på den lille privatklinikken som nå fungerer som sykehus i Guiuan, byen som var den aller første som ble rammet av tyfonen. - Vi gjør alt vi kan. Men det er ikke plass til flere, sier Nelinda Perez-Pangilunan, som driver klinikken. Byens egentlige sykehus ligger noen hundre meter lengre opp mot flyplassen i byen. Det eneste som er igjen av den solide betongbygningen, er noen av veggene. Der, som flere andre steder i byen, har vinden brukket opp armert betong som tørr kjeks. Denne filippinske byen ble truffet først av tyfonen. Overalt i de tyfonrammede finnes det lignende scener: Ofre som får behandling i improviserte klinikker i de få bygningene Haiyan sparte på sin voldsomme ferd. - De aller fleste har skader etter å ha blitt truffet av vrakrester som blåste rundt. Men de klarer seg alltids. Det viktigste er å få inn vann og mat. Det begynner å haste, sier Perez-Pangilunan. Ni dager etter at tyfonen traff land, begynner hjelpearbeidet å skyte fart. Men fortsatt er det ingen som har den totale oversikten over katastrofen. Det finnes fortsatt avsidesliggende områder i øynasjonen Filippinene som ikke har fått hjelp, mat, medisiner og vann. I midlertidige leire og evakueringssentere sitter noen av de over to millionene som har blitt hjemløse og er på flukt i eget land. I ruinene sover fortsatt hundretusener under åpen himmel.De største truslene er diaré, infeksjoner og en rekke sykdommer. Og slike utbrudd kan ta langt flere liv enn de minst 3600 som så langt er bekreftet døde av tyfonen. - En person trenger faktisk minst 20 liter vann daglig, til drikke, matlaging, vaske seg og andre grunnleggende behov, sier Eric Tayag i de filippinske helsemyndighetene til Wall Street Journal. Det er det ingen i Guiuan som er i nærheten av. - Vi mangler alt. Vi trenger mat, vann medisiner.. - Alt, gjentar ordfører Christopher Sheen Gonzales. VG møter ham på flyplassen i byen, en solid landingsstripe bygget av amerikanske soldater under andre verdenskrig. Nå er de tilbake. Fra hangarskipet USS «George Washington» utenfor kysten svermer en flåte av helikoptre og Osprey-fly frem og tilbake med vann fra det enorme renseanlegget på skipet. Soldater lemper kasser med vann ut fra et gråmalt SeaHawk-helikopter på landingsstripen. Noe av det skal til det midlertidige sykehuset i sentrum av Guiuan.Fra rom 204 høres barnegråt. Det knøttlille rommet har blitt gjort om til fødestue. - Det var helt grusomt da tyfonen traff. Jeg ba til Gud om at det måtte gå bra, og om at vi skulle overleve begge to, sier Marisa Cawaja (33) til VG. Det er bare tre timer siden hun ble mamma til den lille jenta. Roslyn Layala (20), som fødte en jente mandag, og Mary Joy Pineda (28), som ble mor dagen før, smiler. De tre små nurkene deres er lykkelig uvitende om at de har blitt selve symbolet på de få men viktige lyspunktene i en nesten uvirkelig vanskelig hverdag for tyfonofrene. Christine mistet og fødte en sønn i tyfonen. «Tyfonens barn» kaller filippinerne selv de som de siste dagene har blitt født i ruinene og de improviserte klinikkene over hele landet. - Det blir i alle fall litt av en historie å fortelle henne når hun vokser opp, sier Marisa.
I ruinene truer en fare som kan bli langt mer dødelig enn selve tyfonen. Det haster med å hindre sykdomsutbrudd på Filippinene.