Larvik-legendene legger opp: Flottere forbilder får du ikke
Ikke bare har de to jevnaldrende kvinnene vært strålende ambassadører for det sunne og samlende idretten har å by på. De har begge, på hvert sitt vis, tilført rollen som forbilde en dimensjon du slett ikke ser hos enhver toppidrettsutøver. For alle som har vokst opp i Bærum, innen en viss radius fra Bekkestua, er Nadderudhallen et landemerke man har et forhold til. Det er ikke akkurat et arkitektonisk mesterverk, men et sted for læring og utvikling på flere fronter. En gang for noe som kjennes ut som en evighet siden, fantes det to konstanter innenfor dørene til Haukeveien 12. På høyresiden fant du den umiskjennelige klorlukten fra basseng- og stupeområdet. På venstresiden fant du familien Dyhre Breivang - i full aktivitet i håndballhallen. VG+: Larvik-legendene: Tårer, avskjed og deres nye liv Med pappa Per som speaker og mamma Toril som primus motor, begge er for øvrig tidligere håndballspillere, gikk kjempetalentet aldri glipp av muligheten til å terpe på noe. Ordet «dedikasjon» er nemlig en dekkende beskrivelse av Karoline Dyhre Breivangs håndballoppvekst, der hun la grunnlaget for hederen og æren som senere fulgte i Larvik og på landslaget. Også i voksen alder er det nettopp den ekstreme viljen til å nå mål man først og fremst forbinder med henne, som et levende bevis på hvor langt båten kan bære om man bare ønsker det sterkt nok. Derfor var det selvsagt ikke aktuelt å la skadeproblemene i tidlige deler av seniorkarrieren få henne til å gi opp. Heller ikke da hun fikk et «oppsigelsesbrev i posten» av Thorir Hergeirsson i 2011, lot hun seg stoppe. Neida, Dyhre Breivang kjempet seg tilbake, og kan nå sette karrierepunktum med historiske 305 landskamper. Hjemme i Bærum bør hun ha en peishylle av dimensjoner for å få plass til premiesamlingen, for å si det sånn. I tillegg har hun fungert som sosialt muntrasjonsråd i spillergruppen, holdt orden på dette og hint - og i sum lagt ned en innsats for norsk håndball det knapt finnes maken til. Den andre som nå takker av er ikke bare en av verdens beste kvinnelige håndballspillere gjennom tidene, som var motoren på klubb- og landslag i en årrekke. Hun har også lagt ned en innsats for retten til å være den man er, sammen med den man vil være det med. At helter går foran på denne måten er av uvurderlig betydning for unge mennesker som famler etter sin egen identitet. I nyere tid må vi kanskje til «Isak & Even» i Skam for å finne noen som har hatt tilsvarende effekt på å bekjempe negative holdninger til homofili. Saken fortsetter etter videoen. Hammerseng-Edin har gjort dette på en aldeles suveren og uteatralsk måte. Her har du et menneske som rett og slett er seg selv, er åpen om hvordan det er å være nettopp det, og dermed bidrar til å avmystifisere noe som selvsagt egentlig ikke er noe å mase med. Den man elsker, elsker man. Det norske folket har i alle fall elsket å se Hammerseng-Edin skape magi i tv-ruten i år etter år. Nå ruller norsk håndball videre med stadig nye stjerner, og har også fått frem et herrelandslag i den ypperste eliten. Men la oss stoppe opp et aldri så lite øyeblikk. Og si takk. Til to spillere - og personligheter - av det ekstraordinære slaget. For viktigere forbilder enn Karoline Dyhre Breivang og Gro Hammerseng-Edin skal det godt gjøres å oppdrive.
Kommentar Det er noe ikonisk over ettermælet til Karoline Dyhre Breivang (37) og Gro Hammerseng-Edin (37). Av flere grunner enn at de er innmari gode til å spille håndball. Det er noe ikonisk over ettermælet til Karoline Dyhre Breivang (37) og Gro Hammerseng-Edin (37). Av flere grunner enn at de er innmari gode til å spille håndball.