Filmanmeldelse «Det elleville nøttekuppet 2»: Tett i nøtten
«Det elleville nøttekuppet 2» («The Nut Job 2: Nutty By Nature») USA. 6 år. Regi: Cal Brunker. Norske stemmer: Anders Bye, Siri Nilsen, Linda Mahala. Når er en oppfølger bedre enn den første filmen? Når den er «Det elleville nøttekuppet 2», oppfølgeren til den slitsomt heseblesende, eh, «Det elleville nøttekuppet» (2015). Det selvopptatte og nokså usympatiske ekornet Egon og vennene hans lever herrens dekadente dager i kjelleren i nøttebutikken, fråtsende i nøtter og peanøttsmør. Moralen og impulskontrollen er i ferd med å bli dårlig, og bare den fornuftige Annie hever pekefingeren. Hun mener at dyrene må tilbake til naturen i parken, slik at de ikke skal glemme sine instinkter i all overfloden. Egon synes hun er rene kommunistoppvigleren, og ønsker bare å fortsette festen. Alt forandrer seg da butikken går i luften, og byens tykksak av en ordfører vil omgjøre parken til en fornøyelsespark. Hvorfor skal han ikke tjene penger på dette arealet, slik han tjener penger på alt annet i byen? Ekornene og de andre gnagerne skjønner at de må ta opp kampen, og får støtte av en gjeng mus med kung fu-ferdigheter. «Det elleville nøttekuppet 2» er animasjon på et nivå eller tre under det vi er blitt bortskjemt med i senere år. Tonen er fortsatt anmassende og desperat, og bemerkelsesverdig voldsom: Filmskaperne har én idé om hva komikk er – å slå seg – og det går knapt fem minutter mellom hver gang et av dyrene blir overkjørt av et kjøretøy. Dette er en smule paradoksalt, selvsagt, i en film som etter hvert påklistrer seg et slags «Animal lives matter»-budskap. Men det hadde vært til å leve med, dersom filmen bare hadde vært litt mer oppfinnsom og gøyal. Slik det er, forveksler den moro med mas, og ender opp som slitsom for både liten og stor. Men hei. Hakket bedre enn den første, som sagt. Lett bemerkelsesverdig bare det.
Bedre en forgjengeren. Men fremdeles ikke særlig bra.