KOMMENTAR: Snåsa og troen på noe større
Av: Francis Lundh Karakteristikkene over kommer fra gårsdagens sak på VG Nett der sinnene settes i kok over undersøkelsen som viser at halve Norge tror på de påståtte evnene til Joralv Gjerstad. Det at Gjerstad låner mye fra kristendommen gjør ham til et godt og forklarende eksempel på en trend som bør sees i sammenheng med de tradisjonelle religionenes fall hvis vakuum den til en viss grad fyller. Snåsamannens evner er et spørsmål om tro eller ikke tro, og har blitt et moderne religionsspørsmål. Vitenskapelig sett er det nemlig ikke stor tvil - dem med påståtte overnaturlige evner har dem ikke når de blir satt på prøve i kontrollerte omgivelser. Det finnes internasjonalt store pengepremier til den første som klarer å bevise noe slikt. De står fremdeles urørt og har gjort det i åresveis. Snåsamannen ser ikke ut til å være noe internasjonalt unntak. Tett på nett: Snåsamannen svarte VGs lesere Religionsfrihet er sentralt i alle demokratiske land, og å tro på helbredelse og på tankens kraft gir oss en kontroll og trygghet. Samtidig er det viktig å respektere enkeltpersoners tro. Likevel er ikke denne troen fysiologisk sett reell, det er ingenting som tyder på at man kan tenke eller tro seg friskere av sykdom. Helbredelse og bønn er prøvd i tusenvis av år uten å ha etterlatt seg mer enn anekdotiske bevis. Dette er det også viktig å informere om. Det finnes eksempler, også i Norge, der pasienter motsetter seg livsnødvendig behandling fordi man velger å tro på alternative eller åndelige behandlingsmodeller. Det ender ikke godt. Uavhengig av den enkelte behandlers evne og lyst til å henvise videre til kvalifisert helsepersonell så er dette et problem når religionsnær tro møter ønsket om å bli frisk.Når en hendelse etterfølger en annen er det lett å bli lurt, det vil si at vi tror at det ene vi opplever har noe å gjøre med det andre bare på grunn av rekkefølgen. Eksempelvis har jeg bihulebetennelse og går til Gjerstad. To uker senere er jeg frisk og vil takke Snåsamannen for min helbredelse og fortelle andre om det. Alternativet hadde vært at jeg hadde gått to uker hjemme og blitt frisk, uten å fortelle min historie i lokalavisen. Svært mange av livets små plager og vondter går over av seg selv, men når vi gjør noe aktivt for å bedre dem har vi en ukritisk trang til å tillegge disse handlingene større betydning enn de har. Noe av det viktigste for å forklare følelsen av effekt er derimot den kontakten som kan oppstå mellom behandler og pasient, mellom terapeut og klient. Det er ikke uten grunn at man mister lisensen dersom man som helsepersonell innleder et forhold med en pasient og dermed utnytter sin stilling. Som behandler får man et så dypt innblikk i det andre menneskets indre liv og gir det andre mennesket en følelse av å bli sett. Det kan være både mektig og viktig. Men det er ikke overnaturlig. Det handler om menneskelige følelser. Og mange av oss har nok større behov for å bli sett enn vi blir i hverdagen. Dette er noe av det viktigste spørreundersøkelsen om Snåsamannen forteller meg: Mennesker har behov for å bli oppdaget, vi krever at våre klager og bekymringer tas på alvor. Det er det lett å kjenne seg igjen i. I tillegg liker vi å ha større kontroll over livene våre enn vi faktisk har når vi tror at om ulykken skulle være ute, så finnes det alltid helbredelse. Jeg tror troen på Snåsamannen handler mest om dette. Dermed blir skyttergravskrigen mellom skeptikere og alternativtroende som følger slike oppslag ofte ganske meningsløs. Skeptikerne har helt rett i at Snåsamannen antakelig aldri har hatt evnen til å helbrede sykdom. De alternaivtroende har rett til å ha sin tro, og flere kan med rette føle at de har hatt en positiv opplevelse. Vi i media bør i større grad bli flinkere til å formidle nyanseforskjellene og stille de rette spørsmålene, slik at man unngår tragediene som kan oppstå når man tror alternativ medisin eller healing kurerer livstruende sykdom. Og i den grad noen healere, homeopater eller akupunktører hevder å kunne behandle dette burde det slås hardt ned på. Det finnes ikke god forskning som viser noen effekt av disse metodene mot alvorlig sykdom. Det er viktig å skjønne at følelsene ikke helbreder en svulst i kroppen eller et virus, like lite som du med bare tankens kraft kan løfte opp et vannglass fra bordet. Snåsamannen er derimot ingen svindler, det blir for meg en lettvint argumentasjon. Jeg finner det svært plausibelt at han selv tror på egne evner, halve befolkningen er faktisk av samme oppfatning. Da svindler han ikke etter min mening, selv om han rett nok er mangemillionær etter å ha solgt bøker om noe han ikke er veldig ivrig etter å la vitenskapelig etterprøve, og det er det helt rett å problematisere. Personlig tror jeg den gamle klokkeren fra Snåsa ikke selv har vært i stand til å begripe de mekanismene han har pirket borti, og dermed ender opp med at det må være "kraften", i mangel på bedre forklaringer. På mange måter kan han også sees som et offer for en befolknings trang og jakt på en mirakelmann. Det kan også godt være at Gjerstad har hjulpet mange mennesker med følelsesmessige problemer. Men det gjør også mange profesjonelle daglig innen langt mer forsvarlige rammer. Et annet problem er at selv om en alternativ behandler er aldri så nøye med å henvise til legen ved alvorlig sykdom, så vil sjelden en slik behandler være skikket til å skjønne når en pasient faktisk kommer inn og er alvorlig syk. Det er ikke sånn at slikt nødvendigvis står skrevet i pannen på den syke. Det er viktig at man ikke idioterklærer dem som velger å tro, men samtidig klarer å være tydelig på det som er vitenskapelige faktum. Svært mye av det som omgir oss og gjør at vi lever tiår lenger enn vi gjorde for noen hundre år siden kan tilskrives kritisk tenkning og vitenskapelig metode. Det er det viktig at man ikke glemmer. Så kan troen fritt være et tilskudd for alle som ønsker det.
Snåsamannen er ingen heksedoktor eller svindler, men det er likevel fullt mulig å argumentere for at han ikke har overnaturlige evner.