Helseministeren i Kongo til VG om ebola: – Frykt er ikke et alternativ
I starten av mai kom den svært alvorlige nyheten: Ebola-viruset, blødningsfeberen som drepte 11.000 mennesker i Vest-Afrika i 2013 og 2014, hadde gjenoppstått i et avsidesliggende skogsområdet i Den demokratiske republikken Kongo. En uke senere kom en enda mer dramatisk nyhet: Viruset hadde spredd seg til millionbyen Mbandaka, og faren for at smitten skulle spre seg ytterligere var overhengende. Til nå er 37 tilfeller påvist og det er mistanke om ytterligere 13 tilfeller. Tolv mennesker er bekreftet døde.VG tok kontakt med Kongos helseminister, Oly Ilunga, som har ansvaret for håndteringen av krisen. Vi ønsket å vite hvilke tiltak som skulle hindre at viruset kom ut av kontroll. Han har svart på VGs spørsmål: – Som helseminister, hva var din første tanke da du hørte om Ebola-utbruddet? – Utbruddet i de urbane områdene var svært beklagelig, men ikke uventet. Vi visste at dette ville spres, fordi folk reiser mye mellom de ulike byene her. Vi har på forhånd sendt ut beskyttelsesutstyr til sykehus og vi har satt i gang screening av folk som reiser mellom områdene som er rammet, ved havnet og flyplasser. – Hva er din verste frykt? – Gjennom en lang karriere i helsesektoren har lært at når jeg er leder i krisetider, da er frykt ikke et alternativ. Alt handler om å være forberedt og følge protokoll. Det samme gjelder ebola – myndighetene må hele tiden forbedre sine metoder og overvåkning av mulige utbrudd. Den siste uken har VG også snakket med norske Mari Nythun Sørlien fra Lege uten grenser, som nå jobber for å stoppe ebolautbruddet i Kongo. En av oppgavene hennes er å finne sykdomstilfeller i landsbyer innover i skogområdene, og sette i gang helseopplysning i samarbeid med de lokale i de landsbyene hvor de finner smitte. Sierra Leone var fritt for ebola helt til en healer kom hjem fra nabolandet. Hundrevis av mennesker stelte henne i begravelsen. Det skulle de ikke ha gjort.– Området er avsidesliggende, og flere av de rammede landsbyene er inne i jungelen, så vi bruker motorsykkel for å komme oss dit. Det er naturlig nok mye redsel i lokalbefolkningen, men etter hvert som folk får mer kunnskap om sykdommen roer stemningen seg, sier hun. Nytun forteller at krisen er på et punkt hvor det er veldig viktig å få fulgt opp de som har vært i kontakt med syke. De må følges opp daglig for å ta temperaturen, slik at de blir raskt lagt inn når de blir syke. – Dette er avgjørende for å hindre at smitten sprer seg. Min jobb der er å sørge for at folk forstår hvorfor de må på isolat, og hva som skal skje med dem der.Da det første tilfellet ble oppdaget, var et team fra Leger uten grenser allerede i området for å undersøke et mulig kolerautbrudd. De responderte ifølge Nythun Sørlien straks på ebolautbruddet. – Tre dager senere var et team, deriblant meg, på vei fra Brussel for å forsterke responsen, spesielt innenfor pasientbehandling. Det er også andre aktører i området, som WHO og nasjonale helsemyndigheter, som deltar i responsen. – Hvordan ser du for deg ukene fremover? – For øyeblikket har vi ganske god oversikt over hvor smitten er og hvem som er i faresonen. Men situasjonen kan endre seg raskt i en ebolaepidemi, så vi er forberedt på å sette inn større ressurser hvis det blusser opp. Det viktige er å finne de syke raskt og få dem inn på sykehuset, slik at ikke flere blir smittet.
Da skrekkviruset ebola ble oppdaget i krigsherjede Kongo, fryktet alle det aller verste. Her forteller landets helseminister og en norsk hjelpearbeider hvordan den største katastrofen kan være hindret.