I dag kan Theresa May bli felt av sine egne
Ifølge rapporter fra Westminster sent onsdag kveld skal nå et tilstrekkelig antall parlamentarikere fra regjeringspartiet ha meldt inn sin skriftlige misnøye med May til den såkalte 1922-komiteen, et forum som i gitte anledninger kan fremme krav om valg av ny leder. Hvis det medfører riktighet at mer enn 48 Tory-medlemmer i nasjonalforsamlingen har skrevet brev til komiteen, kan denne gruppen formelt forlange lederskifte i partiet. Det er imidlertid ikke opplagt at de gjør det. Kritikerne av Mays Brexit-avtale vet også at de blir nødt til å presentere et troverdig alternativ til en utmeldingsavtale. Den som ser på kalenderen forstår at det ikke er mulig. Det har tatt to år å forhandle frem dette forslaget. Det er 134 dager igjen til Storbritannia sier takk og farvel til EU . Theresa May har sine ord fra i går kveld i behold: «Det er enten min avtale, eller ingen avtale». Fortsatt kan høyrøstede motstandere fra den militante høyresiden i det konservative partiet gjøre ganske mye for å ødelegge regjeringens utmeldingsplan. Tidligere utenriksminister Boris Johnson synes på ingen måte å ha gitt opp sine ambisjoner om å etterfølge Theresa May som partileder og statsminister. Han vil trolig fortsette å forsøke å stikke kjepper i hjulene for henne, og gjerne på en måte som kan komme til å gi henne skylden for en avtale som blir oppfattet så dårlig at parlamentet forkaster den. Da vil britene måtte forlate EU uten noen som helst avtale. Brexit er en ulykksalig misforståelse, og det beste for nasjonen ville vært om myndighetene hadde lyttet til det store flertall som likevel ikke ønsker å forlate EU og helst så det ble en ny folkeavstemning. Det skjer neppe nå, så for britenes egen del får vi håpe de slår seg til ro med det de har oppnådd å få beholde etter 45 års integrert samliv med Europaunionen. Mange fortviler over å miste fordelene de har hatt med sømløs tilgang til det indre marked. Andre gleder seg over å ha fått mulighet til å innføre strengere grensekontroll og redusere adgangen til riket. Samtidig gjenstår det å finne en endelig løsning på spørsmålet om irskegrensen og tollunion, en forhandling som vil bli videreført. Totalinntrykket av avtalen er at den ikke faller i smak hos noen. Det at alle er misfornøyde er, paradoksalt nok, det som kan lose den gjennom underhuset. Da er det ingen som kan hovere over å ha vunnet, og alle må bite i seg noe. Dessuten, som parlamentet tidligere har fått høre, er ikke dette slutten. Det er ikke engang begynnelsen på slutten. Men det er kanskje slutten på begynnelsen.
Den britiske regjeringen støtter statsminister Theresa Mays forslag til skilsmisseavtale med Den europeiske union. Samtidig øker sjansen for at hun kan få et mistillitsforslag mot seg – fra sine egne i det konservative partiet.