Russefest da Norge gikk til krig
Samtidig satt pappa Jens, forsvarssjefen, forsvarsministeren, utenriksministeren med statssekretær, generaler og E-sjefen, sammenklemt i naborommet og veide for og imot hvorvidt Norge skulle delta med jagerfly i Libya. Norge gikk til krig. Regjeringen, med Stortingets velsignelse, gikk med i den internasjonale styrken etter at FNs sikkerhetsråd 17. mars hadde vedtatt Resolusjon 1973: «Verdens land har et ansvar for å beskytte sivilbefolkningen mot massive angrep».Dette står å lese i Kristoffer Egebergs bok, «Fredsnasjonen Norge», en 720 siders beretning om norsk forsvars- og utenrikspolitikk gjennom de siste 25 årene. Her er sentrale aktører i norsk politikk og det norske Forsvaret intervjuet, og de gir sitt bidrag til denne, ofte hemmeligholdte, delen av norsk historie. – Det som overrasket meg mest, var den åpenheten jeg ble vist. De jeg intervjuet, sto ærlig frem og fortalte sine versjoner, og sider ved vurderinger og beslutningsprosesser som de ikke tidligere har snakket om. Det gjelder blant annet Jonas Gahr Støre, Sverre Diesen og Thorbjørn Jagland, sier forfatteren, Kristoffer Egeberg. Les også: Obama svært fornøyd med Norge i Libya – Hva ønsker du å få frem ved å gi ut denne mursteinen av en bok? – Etter å ha jobbet både med journalistikk og i Forsvaret, ser jeg tydeligere spriket mellom de politiske ambisjonene, og den realiteten norske soldater står overfor på bakken. Gjennom min erfaring som soldat i Libanon, Bosnia og Kosovo, har jeg observert forskjellen på politiske avgjørelser, og den virkeligheten de som er sendt ut til konfliktområder for å løse oppdragene det offisielle Norge har gitt dem, opplever, sier Egeberg.Boken er spekket med tankevekkende observasjoner og pikante bakgrunnshistorier, hittil ukjent for offentligheten. Det spesielle forholdet mellom den gang forsvarsminister, Kristin Krohn Devold, og hennes kollega i Bush-administrasjonen, Donald Rumsfeld, blir viet stor plass. Da det kom frem at den norske forsvarsministeren var en av de uoffisielle kandidatene til å bli NATOs generalsekretær, og at USA ville støtte Kristin Krohn Devolds kandidatur, gikk ryktene. Sto hun litt for nær USA? Men det politiske Norge avgjorde med tverrpolitisk enighet at Norge stilte seg bak forsvarsministeren. Statsminister Kjell Magne Bondevik brukte den innflytelsen han hadde da han møtte verdensledere som George W. Bush, Tony Blair og Jacques Chirac. Les også: Krohn Devold ute av NATO-kampen Men Thorbjørn Jagland skal ifølge boken ha ment at det var uheldig at Devold snakket så godt engelsk, det kunne virke som om Norge sto litt for nær USA. Drømmen om en sunnmøring som generalsekretær i NATO ble knust da Storbritannia satte foten ned. Den interne uroen var for stor i NATO til at en kunne velge en generalsekretær som ikke var fra et EU-land, skriver Kristoffer Egeberg.
Det er 18. mars i 2011. Statsminister Jens Stoltenberg holder krigsråd i arbeidsværelset i statsministerboligen. Det er trangt om plassen. Den store stuen var opptatt. Datteren Catharina hadde et trettitalls russevenninner på besøk.