Ti år med press mot ytringsfriheten
WALID AL-KUBAISI, styreleder i LIM (Likestilling, integrering, mangfold) SYLO TARAKU, generalsekretær i LIM Under sin tale til vinnerne av Fritt Ords honnørpris for 2015, Vebjørn Selbekk og Flemming Rose, fremhevet politisk redaktør i Bergens Tidende og styremedlem i Fritt Ord, Frank Rossavik, positive tendenser ti år etter karikaturstriden: Vi har fått en åpnere tone og bedre forståelse i debatten; Vebjørn Selbekk er for eksempel mindre kontroversiell i dag, og offentligheten er utvidet med flere muslimske stemmer som liberale Abid Raja og konservative Bushra Ishaq. Rossavik har helt rett i at debatten er blitt litt bedre, men det meste er som før, om ikke verre. De som utfordrer islamske tabuer blir mindre demoniserte nå enn tidligere. Men det skulle bare mangle etter at en hel redaksjon ble massakrert i Paris. De som kjempet for å innføre islamske blasfemilover i Europa har ikke lykkes i å presse frem lovendringer, men de har langt på vei vunnet med tanke på den utbredte selvsensuren.Da den iranske menneskerettsaktivisten Mohammad Mostafaei tok initiativet til karikaturutstillingen «I am Charlie» i Drammen, fikk han massiv kritikk fra folk i Drammen for «å lage bråk». En av oss (Taraku) var med i juryen som valgte karikaturene som skulle stilles ut. Vi valgte bort Muhammed-karikaturer, blant annet fordi det ville betydd at arrangementet ikke kunne avholdes. Utstillingene ble i stedet dominert av karikaturer som illustrerte hvordan pennen vinner over sverdet. En lignende utstilling på Høyskolen i Oslo og Akershus måtte flyttes til et låsbart rom selv om heller ikke denne hadde noen Muhammed-karikaturer. De omfattende kostnadene knyttet til sikkerhetsopplegget gjør det vanskeligere med flere slike initiativ i fremtiden. Nylig ble det kjent at den norske kunstneren Thomas Knarvik må til Danmark for å få gitt ut boken «InHisName» med religionskritiske karikaturer. Det norske forlaget «SpreDet» skal angivelig brenne alle de 2500 trykte eksemplarene av boken. De fleste muslimer fordømmer ekstremisme, men en undersøkelse i Storbritannia viser at hele 27 prosent av britiske muslimer har en viss sympati for motivene til terroristene bak Charlie Hebdo-massakren. Dette er sterkt foruroligende.Å fremheve de positive tendensene er viktig, men en tiårsmarkering er også en anledning for selvransakende refleksjoner. Dette for at vi blir skal bli bedre rustet til å håndtere en eventuell ny krise. Etter vår mening har to dimensjoner ved karikaturstriden vært de mest deprimerende. Det ene er alliansen mellom deler av muslimsk diaspora i Europa og autoritære regimer i Midtøsten. Det andre var sviket mot dem som sto i frontlinjen for å forsvare ytringsfriheten og Europas satiretradisjoner. Det var muslimske ledere i Danmark, anført av blant andre Ahmed Akkari , som tok initiativet til en bred islamsk allianse mot Danmark etter at Jyllands-Posten hadde trykket noen Muhammed-karikaturer i 2005. Regimene utnyttet denne saken til å fremstille seg selv som forsvarere av islam, og rette folks misnøye mot en ekstern fiende. De la et enormt press på Danmark. Sammenlignet med religiøse ledere i Danmark, fremsto de norske som mer moderate. Men det var kanskje også på grunn av et samspill med norske politikere som valgte en «dialoglinje» fremfor en tydelig konsekvent holdning i forsvar av ytringsfriheten som regjeringen i Danmark. Forsvaret av ytringsfriheten var ikke tydelig nok. Det ble vist større forståelse for sinnet over tegningene enn at Jyllands-Posten i Danmark og Vebjørn Selbekk her hjemme valgte å publisere dem. Det ble satt likhetstrekk mellom disse to avisredaksjonene og fanatikere som protesterte eller truet dem. LES: Den karikerte debattenIslamske regimer og islamske organisasjoner i Europa representerer en mektig allianse som agerte mot ytringsfriheten på vegne av en mektig religion. Men mange avisredaksjoner, politikere og samfunnsdebattanter tolket situasjonen fra et motsatt perspektiv. For dem handlet det å forsvare en stakkars utsatt minoritet mot krenkelser fra en intolerant majoritet. En slik omsorg ble vist også etter at en islamkritisk film som ble lagt ut på YouTube, satte sinnene i kok. Det er til stadighet mye forferdelig som skjer ute i verden, men Youtube-filmen «The Innocence of Muslims» fikk Islamsk Råd Norge (IRN) med flere til å mobiliserte over 3500 mennesker i en protest på Youngstorget i september 2012 som gikk under parolen «I solidaritet mot krenkelse.» Oslo-ordfører Fabian Stang (H) og Oslo-biskop Ole Christian Kvarme bidro med appeller. Hverken IRN, Stang eller Kvarme deltok i LIMs markering FOR ytringsfrihet etter økseangrepet på tegneren Kurt Westergaard i 2010, men fant det naturlig å dele harmen mot en YouTube-film, en harme som allerede hadde krevd flere menneskeliv. Massakren på Charlie Hebdo og terrorangrepet i København i fjor ble en vekker for mange. Det er fortsatt aktører i debatten som relativiserer volden, setter et «men» etter å ha fordømt den eller kaller prinsipielle forsvarere av ytringsfrihet for «ytringsfrihetsfundamentalister», men mange har endret mening siden sist gang, både i Norge og Danmark. Omvendelsen av Ahmad Akkari har vakt mest oppsikt. Han gikk offentlig ut og beklaget for sin destruktive rolle under karikaturstriden og ga ut boken «Min afsked med islamismen: Muhammedkrisen, dobbeltspillet og kampen mod Danmark.»Det er avgjørende at Europa er trofast mot sine sekulære verdier. Dette også for å solidarisere seg med muslimske ytringsfrihetsforkjempere som hver dag rammes av blasfemilover i den muslimske verden. Det er stadig flere muslimske stemmer i Europa og Norge som uten forbehold er på ytringsfrihetens side og har innsett at ytringsfriheten gagner alle. Det er viktig å kommunisere tydelig at i Europa er det mennesket som er hellig. Her kan muslimer praktisere sin tro og føle seg friere og tryggere enn i de fleste muslimske land. Hundretusener av nye migranter og flyktninger fra den muslimske verden strømmer til Europa nå. Men her er det mennesket som har krav på beskyttelse, ikke religioner og religiøse symboler. Religionskritikk og satire kan oppleves som ubehagelig, men er noe alle må lære å leve med. For det er først og fremst ytringsfriheten som gjør Europa til Europa og ikke Midtøsten.
Ti år etter karikaturstriden har ikke presset mot ytringsfriheten blitt mindre. Vi må lære av feilene for å bli bedre rustet til å håndtere eventuelle nye kriser.