Bare Tommy manglet
Garderoben var svær. Enorm faktisk. Mye større enn jeg hadde trodd. Skulle jeg våge å sette meg ned, ned blant alle disse stjernene, stjernene jeg beundret via TV-skjermen - og hadde bilde av på veggen? Jeg kikket meg rundt. Og ja, det var sant. De var der alle mann, i Ullevaal-garderoben. Ditt landslag:Hvem hadde du spilt med som 15-åring? Jeg så - fra Tom R. Jacobsen, Tiger-Tom, til Trond Pedersen. Fra Trond P. til Helge Karlsen. Fra Mr Brann til Jan Birkelund. Fra jernstopperen Birkelund til dødsbacken, Svein Grøndalen. Fra Grøndalen til Stein Thunberg. Fra «Ginger» til «Toro». Fra Tor Egil Johansen til Einar Aas. Fra elegante Aas til Svein Mathisen. Fra «Matta» til Odd Iversen. Fra «Rauen» til Hallvar, Hallvar Thoresen. Alle store profiler i sine norske klubber. Noen spilte, eller hadde spilt, i utlandet, som Matta og Ivers og Hallvar Thoresen. Jeg hadde aldri vært utenfor landets grenser på ferie en gang. I tillegg satt de der: Tom Jacobsen og Arne Larsen Økland, Bjarne Berntsen og Tore Kordahl. Ivers. Matta. Toro. Tiger-Tom. Trond P. Gutta med kallenavn. Det var bare «Tommy» som manglet. Tom Lund. Den største. Men han hadde landslagspause akkurat nå. Tommy. Den største av dem alle, av alle de norske heltene. Han jeg mest av alt ville møte. Jeg håndhilste. Alle var høflige. - Velkommen. Det går nok bra  , sa «Matta» - Takk. Vil ikke Tommy være med? spurte jeg. - Han har sagt nei. Men han kommer nok tilbake. Trengte nok bare en pause. «Matta» smilte. Det lange, mørke håret var på plass. Han fortalte en historie til «Ivers». Som lo rått. Odd Iversen var 32 år og veteranen på laget. En hardbarka type som skjøt like hardt som resten av laget til sammen. - E du maskoten vår du? spurte «Ivers». Så lo han rått. Hva f  gjorde jeg her, 15 år gammel? Det hadde dumpet et brev ned i postkassa i Gamleveien i Lillehammer for to uker siden. «Du er uttatt på A-landslaget mot Østerrike 20. august» sto det i brevet. Året var 1978, og jeg fylte ikke 16 år før 10. desember. Jeg var den yngste som var tatt ut i en A-landslagstropp på over hundre år. Hvordan det opplevdes? Det var så fjernt at det er umulig å beskrive - egentlig. Tenk hvor langt unna et A-landslag du føler deg når du spiller guttefotball og er 15 år. Det var bare tre år siden jeg gikk ut av barneskolen. Et A-landslag, med voksne menn, er totalt fjernt for en guttunge på 15 år, som knapt har fått en skjeggstubb ennå. Det var ikke mange ukene siden jeg hadde limt inn bilder og artikler om spillerne jeg nå satt sammen med i garderoben på Ullevaal stadion. Jeg så dem på Sportsrevyen. Jeg hørte dem på radio. Jeg leste om dem i avisa. Og i fotballbladet som het «Fotballrevyen». Heltene mine. Gutta fra «Sportsboken», der hver runde var behørig omtalt etter sesongen. I 1978 så seriegullet ut til å stå mellom Start og regjerende mester Lillestrøm denne sesongen. Tom Lund hadde scoret mange mål. Men Start ga seg aldri. Og det var fjorårets Start-trener, Tor Røste Fossen, som nå var blitt landslagssjef - og som hadde kalt inn en tynn spjæling fra Lillehammer på A-landslaget. Talentet hadde jeg, men dette var da altfor tidlig? Jeg var akkurat ferdig med ungdomsskolen, og kastet visst ikke skygge på banen, så tynn var jeg, ifølge treneren min i LFK (Lillehammer Fotballklubb). - Vi har et braaa laaag, sa Røste Fossen på telefonen. - Men vi trenger typer som deg. Det er lenge siden Norge har vært i et sluttspill, la han til - før han beklaget at Tom Lund hadde gitt seg. Avisene var delte i oppfatningen rundt uttaket. Noen mente det var bra at unge talenter fikk sjansen. Andre mente det var altfor tidlig. Og i Norges Fotballforbund mente mange at man skulle gå gradene, og at jeg derfor skulle spille på guttelandslaget. Pressen invaderte Stampesletta, der Lillehammer Fotballklubb holdt til, da uttaket ble kjent. Jeg fikk spørsmål om alt mulig. Fotoapparatene blitset i vei. Hva følte jeg? - Jeg syns bare fotball er det morsomste som finnes, svarte jeg. Egentlig ville jeg bare leke med ballen, ikke snakke med voksne folk. Jeg hadde akkurat startet på Videregående da beskjeden kom. Jeg måtte ha rett fokus. Skole og fotball. Alt annet var uviktig. Spesielt intervjuer, selv om det var litt gøyalt hvor mye de gravde og spurte også. Men tenk deg selv, hvor fjernt et A-landslagsuttak egentlig er, uansett hvor god du er som 15-åring. PS: VGs landslagskalkulator inneholder landslagene helt tilbake til 1908. Det skal altså mye til for at ikke du finner dine medspillere.
Hva hadde du tenkt om det var DU som ble tatt ut i en A-landslagstropp som 15-åring? Hvordan ville du tenkt, hadde det blitt for fjernt? VGs Knut Espen Svegaarden skriver her sin «Martin Ødegaard-historie» - hvis det hadde skjedd han, for 36 år siden - «Mitt liv som Ødegaard».