NIF: Hva legger idretten selv i begrepet aktivitet?
KAREN KVALEVÅG, generalsekretær i Norges idrettsforbund. Hva slags aktivitet har etter Riksrevisjonens mening blitt skadelidende gjennom en styrking av idrettsorganisasjonens forvaltningsfunksjoner? Bør man i mindre grad tilrettelegge for idrettslig aktivitet? I den organiserte idretten er det kun idrettslagene og særforbundene gjennom toppidrettssatsingen som utøver idrettslig aktivitet. Øvrige oppgaver i NIF, særforbund og idrettskretser handler om å tilrettelegge for å oppnå mest mulig idrett og best mulig rammevilkår for den organiserte idretten i Norge, inkludert vilkår for frivilligheten. Forvirringen rundt aktivitetsbegrepet kan skyldes en manglende forståelse for hvordan norsk idrett er organisert og samhandler. I en medlemsorganisasjon er det selvsagt å legge til rette for medlemmenes aktivitet. Det er ikke synonymt med «å spille fotball eller å gå på ski». I vår medlemsorganisasjon anvendes et utvidet aktivitetsbegrep. Vi har medlemmer som utøver idrett, og vi har medlemmer som tilrettelegger for idrettsutøvelsen. Tilrettelegging handler om anlegg, kompetanse, frivillig innsats og samordningsoppgaver i den organiserte idretten. Tildeling av spillemidler til NIFs sentraladministrasjon skal ikke anvendes for å utøve idrettslig aktivitet, tvert om. Midlene skal benyttes for å utvikle og drifte effektive fellestjenester, samt utføre sentrale samordningsoppgaver som skal komme hele Idretts-Norge til gode. NIF sentralt leverer en rekke fellestjenester til norsk idrett som IT (grunnsystemer som klubbadmin, sportsadmin, resultatadmin), økonomiforvaltning og innkjøp. NIF innehar også etterspurt fagkompetanse på viktige idrettspolitiske satsingsområder som toppidrett, breddeidrett, anlegg, klubbutvikling, trenerutvikling, verdiarbeid, finansiering, juridisk veiledning og HR. Sist men ikke minst utøver NIF politisk påvirkningsarbeid for å forbedre rammevilkårene til norsk idrett. Dette inkluderer også internasjonale forpliktelser og påvirkning i kraft av å være en olympisk og paralympisk komité. Samordning i sentralleddet bidrar til avbyråkratisering i underordnede organisasjonsledd og frigjør ressurser lokalt til å utøve mer idrettslig aktivitet og mer frivillig arbeid. Uten NIF, særforbund og idrettskretsene ville ikke norsk idrett hatt mulighet for å tilby dette mangfoldet. Et resultat av styrket arbeid sentralt og regionalt, er gevinstrealisering lokalt. Norges idrettsforbund har ikke økonomisk overskudd, men mer idrett som viktigste resultatindikator. Tall fra nøkkeltallsrapporten viser at den oppgaven lykkes en samlet norsk idrett godt med. Aldri har så mange deltatt i norsk idrett som nå. Samtidig er vi langt fra i mål. Spillemidlene utgjør ca 8,1 prosent av den totale verdiskapningen i norsk idrett og utgjorde nesten 2,6 milliarder i 2017, en økning på 67 prosent de siste seks årene. 1,4 milliarder kroner av spillemidlene ble øremerket idrettsanlegg, 603 millioner ble tildelt idrettslag gjennom lokale aktivitetsmidler og grasrotandel, mens tilskuddet til resten av den organiserte idretten gjennom NIF, herunder Olympiatoppen, særforbundene og idrettskretsene, utgjorde 686 millioner. Økningen i spillemidler til norsk idrett har gitt bedre rammevilkår, både hva angår tilrettelegging og faktisk utøvelse av idrettslig aktivitet. Dersom pilen skal fortsette å peke i riktig retning fremover, må grunnfinansieringen styrkes ytterligere. Det vil si støtte til anlegg, idrettslag og til resten av den organiserte idretten. På den måten vil flere delta, både som utøvere, tillitsvalgte og som frivillige i norsk idrett. Det er dette idrettslig aktivitet handler om.
I Riksrevisjonens rapport om Kulturdepartementets forvaltning av spillemidlene til Norges idrettsforbund (NIF), fremkommer det at NIFs rapportering om administrasjon og aktivitet ikke er godt egnet til å si hvor mye som går til aktivitet - og hvor mye som går til administrasjon. Det er på høy tid å klargjøre hva idretten selv legger i begrepet aktivitet.