Detroit – en fortelling om to byer
Det var etterkrigstid og 50-tall. Det var blomstrende bilindustri og jobber til alle som ville ha. Nærmere 1,9 millioner mennesker bodde i Detroit, hjembyen til gigantene Ford og General Motors. Det var ikke uten grunn at byen ble kalt «Motor City». 60-70 år senere, i 2015, bodde det bare rundt 680.000 mennesker innenfor bygrensene. To år tidligere slo Detroit, som den største amerikanske byen noensinne, seg selv konkurs. Da hadde nedturen pågått i flere tiår. De en gang så pulserende gatene i sentrum hadde i 20-30 år vært preget av forfalne bygninger. – Forretningseliten forlot rett og slett byen, og lot bygningene stå igjen tomme, forteller den pensjonerte professoren Mike Whitty mens han en solrik høstdag kjører VG gjennom gatene i byens downtown. Whitty, som blant annet har forelest om urbane forhold og fremtidens Detroit ved Detroit Mercy-universitetet, sier det finnes 1000 ulike forklaringer på hvorfor så mange forlot byen. Dårligere tider for industrien er bare én av dem. – Jeg tror mye rett og slett handlet om at dette er en by som er vanskelig å holde kompakt. Det er et enormt stort, flatt område rundt Detroit. Mange ønsket å flytte ut til forstedene for å få mer plass. Større hus og større hager, forklarer Whitty. Og når først noen forlot et nabolag fulgte andre raskt etter. Det hele fikk en selvforsterkende effekt. – Når folk flyttet mistet de som ble igjen nabofølelsen. Det førte til at enda flere flyttet. Kriminaliteten steg også og skoler ble dårligere, sier professoren. I 2017 har en rekke amerikanske medier omtalt Detroit som USAs «comeback city». Lonely Planet har satt byen på sin liste over 10 byer du bør besøke i 2018, sammen med blant andre Oslo. Når VG kjører gjennom sentrum med professor Whitty bak rattet er det lett å forstå hvorfor. Vi kan bokstavelig talt se byen bli ny. Overalt i sentrum er det folk med arbeidshjelmer og gule vester som restaurerer gamle bygg. Bygg som på 20- og 30-tallet stod nyreiste og stolte, men som da VGs fotograf gikk rundt og tok bilder her for 12 år siden var falleferdige og stengte. Nå er mange av dem pusset opp igjen til gammel stolthet, og nye butikker og bedrifter har flyttet inn. Moderne og hippe barer og restauranter tar imot sine gjester. Mer enn 250 oppussingsprosjekter har enten blitt fullført, pågår nå, eller er under planlegging i Detroit. VGs «før og nå»-bilder viser utviklingen tydelig: Darren Brown (38), som jobber i en butikk i hovedgaten Woodward Avenue i sentrum, har bodd i byen i hele sitt liv. Han synes ting går den rette veien. – Flere kommer til sentrum nå. Det var det ikke så mye av før. Det du ser her nå eksisterte ikke for 15 år siden. Det var nesten ingenting her da. Ordfører Mike Duggan ga i et intervju med en lokal TV-stasjon, få dager før han i november ble gjenvalgt for fire nye år, uttrykk for at dette bare er begynnelsen. – Jeg tror folk føler at ting går fremover. Nå skal vi bare fortsette å jobbe på. Mike Whitty, med det selvvalgte tilnavnet «Dr. Detroit», fordi han er så glad i byen sin, mener at den rike forretningsmannen Dan Gilbert kan ta mye av æren for at særlig sentrum av byen nå gjør et comeback. Over en 10 årsperiode kjøpte han flere titalls bygninger som stod tomme i sentrum. Det er mange av disse som nå har fått nytt liv. – Gilbert er en dyktig busniessmann som har filantropiske ønsker for byen han kommer fra, samtidig som han kan tjene penger på det. Etter at han kjøpte stort har mange mindre entreprenører kommet inn også. Enkelte, som Coleman Young II, som nylig tapte ordførerkampen, mener det fremdeles er for mange i Detroit som sliter til at man kan si at byen har gjort et comeback. Det til tross for at arbeidsledigheten nå bare er på litt over fem prosent, mot en topp på 19 prosent og at andelen fattige endelig er under landsgjennomsnittet. Mange er enige med Young, og hevder oppturen mest har vært for den rike, hvite delen av befolkningen. – Jeg er mest opptatt av de 80 prosentene som ikke er en del av comebacket. Byens nyslåtte velstand blir ikke jevnt fordelt, sier en selverklært aktivist, for øvrig selv hvit, som vi møter i en metodistkirke i byens sentrum. Han peker blant annet på at man brukte flere hundre millioner for å bygge ny ishockey- og basketballarena samtidig som man ikke har penger til nye skoler. Darren Brown, butikkmedarbeideren, mener det alltid vil være noen som klager. – Jeg er selv afroamerikaner, og det er jo ingenting som stopper folk som meg fra å nyte godt av det sentrum her nå har å by på, sier han, og peker på at den positive utviklingen allerede har spredd seg til områder like utenfor tjukkeste sentrum. – Et sted må det starte. Da er det naturlig at det er sentrum av byen. Det er ofte der det er penger. Flere peker også på at selv om det meste har skjedd i de sentrumsnære områdene har flere andre deler av byen fått tilbake ting som gatelys og asfaltering i gatene etter to-tre tiår med hullete veier i mørket. Professor Whitty er, til tross for at han er en vassekte sosialdemokrat, enig. Man starter med «juvelen», så kan man forhåpentligvis jobbe seg utover, og gjøre det samme i et større område enn hva vi foreløpig ser. Paven sier at de fattige skal komme først, men kapitalismen tilsier at de rike kommer først, sier han mens han kjører oss lenger og lenger ut av sentrum. – Dere ser hvor stort område byen dekker, så når det er sagt så tror jeg ikke det er nok kapital, eller mennesker, i Detroit til å teppelegge byen med gentrifisering fra vegg til vegg. Whitty bildelegger det på følgende måte: – Byen er for stor for befolkningen. Den er ikke kompakt nok. Det er som når du kjevler ut en pizzadeig og så gjør du det litt for mye, slik at du ikke har nok fyll til å dekke hele pizzabunnen. Og det er nettopp det vi ser gjennom bilvinduet når vi når utenfor området der den forholdsvis nye trikken, som mange mener er mest for «show», og ikke er tilpasset folk som trenger å pendle inn til byen i det hele tatt, når. Her kjører vi forbi det som en gang var et stort, flott bibliotek: Stengt. Det som var en kirke som sikkert hadde hundrevis av mennesker langs benkeradene: Sponplater spikret foran knuste vinduer og hengelås på døren. Vi kjører forbi restauranter som ikke har servert mat på så lenge folk kan huske og leilighetskomplekser som mangler både tak og vinduer. Inne i boligfeltene er det områder hvor noen hus er i topp stand, der det tydelig bor folk, mens nabohuset er så falleferdig at det i bestefall huser et spøkelse, eller to. På det meste stod rundt 30 prosent av Detroits boliger tommer, eller bare delvis bebodde. Over 13.000 bygninger er allerede jevnet med jorden. Flere skal rives. Fremdeles er Detroit preget av kriminalitet. Ifølge en FBI-rapport fra i fjor er det den storbyen i USA med mest voldelig kriminalitet. – Folk risikere livet for å få byen tilbake på rett spor, mener Tommy Spagetti (kunstnernavn journ.anm.) som jobber på en kafe i et av området comebacket ikke har nådd enda. Vi har kjørt et kvarter ut fra sentrum langs hovedgaten Woodward Avenue til Psychedelic Healing Shack. Tommy forteller at for bare et par uker siden ble en som driver en annen forretning like rundt hjørne skutt. – I området her er det bare oss og de som driver. Jeg blir forbannet, for jeg kjente ham, og jeg elsker Detroit. Jeg vil at byen skal blomstre. – Detroit er fortellingen om to byer. Alt inne i byen er i ferd med å bli fint og dandy. Utenfor er det fremdeles store problemer, legger Mike Whitty til. Han har likevel håp for byen sin, og tror mange av de som nå fyller opp byens gater igjen har mye å bidra med. Professoren mener Detroit tiltrekker seg mange spennende mennesker. – Detroit er den fattige manns Berlin. Den er hip og kul. Berlin er byen der det skjer i Europa nå. Slik er det med Detroit også. Her kommer for eksempel kunstnertyper som ikke har råd til å bo i New York.
Detroit var den pulserende industribyen som mistet rundt to tredjedeler av innbyggerne, og endte opp med et nærmest dødt bysentrum. Nå er byen på vei tilbake. I alle fall deler av den. mistet rundt to tredjedeler av innbyggerne, og endte opp med et nærmest dødt bysentrum. Nå er byen på vei tilbake. I alle fall deler av den.