Den nye terrorvirkeligheten
"Også her til lands skal vi ta terrortrusselen på alvor. Men den beste garanti mot terror og voldshandlinger er ikke å gjøre regjeringskvartalet til en festning som stenger aktivitet ute. Dessuten vil et slikt tiltak skape større avstand til publikum, noe statsforvaltningen umulig kan være tjent med." Dette skrev Aftenposten i en lederartikkel i 2007 om den foreslåtte stengningen av Grubbegata som skjærer tvers gjennom Regjeringskvartalet. Lederen hadde tittelen "Hypotetisk og hysterisk". Den første setningen i lederen skjærer i dag i øynene: "Biler fulle av sprengstoff som eksploderer utenfor inngangen til statsministerens kontor er tydeligvis blitt et mareritt for Statsbygg." Marerittet ble, som vi vet, virkelighet. Videoklippet av Anders Behring Breivik som møysommelig rygger den hvite varebilen fullastet med hjemmelaget sprengstoff på plass foran inngangen til Høyblokka, er et av de sterkeste og mest foruroligende jeg har sett. Etter 22. juli har forsvarsløse mennesker blitt skutt og drept på gatehjørner og konsertlokaler, meid ned med lastebiler og personbiler, stukket ned med kniver eller falt for selvmordsbombere. I europeiske storbyer som mange nordmenn kjenner fra utallige ferie- eller jobbreiser. Frykten for terror har satt seg i store deler av befolkningen, sist 17. mai i Oslo var det flere foreldre som holdt barna borte fra den tradisjonelle barnetoget i sentrum. Gatene rundt Karl Johan og resten av ruten var sperret av med tomme leddbusser. Politiet var bevæpnet, og menneskemengden på tradisjonelt populære steder for foreldre og andre som ser på toget var merkbart mindre enn før. VG MENER: Viktig tiltak mot terror Truslene om brå massedød krever respons fra myndighetene. Nå skjer det. Politiet på Gardermoen blir bevæpnet, på Karl Johan er det utplassert tunge betongrør som gjør at en med planer om å meie ned folk med bil ikke vil klare å få kjøretøyet opp i massedødelig fart. Væpnet politi er helt vanlig på fotballkamper og andre arrangementer der mennesker samles. Og snart er politiet i flere norske byer i praksis permanent bevæpnet. Uten at det vekker særlig motstand i en befolkning som i lang tid ville ha et ubevæpnet politi. Terroren har endret oss, ikke minst vårt syn på sikkerhet. Synlige tiltak som betong, sperringer og våpen er bare toppen av isfjellet i en fungerende anti-terrorstrategi. Det er fristende for politikere å ty til disse, fordi det demonstrerer handlekraft og kan ha en beroligende effekt. Det er også tiltak som ikke man behøver å holde hemmelige, slik mye annet av det man gjør for å avverge eller nedkjempe angrep nødvendigvis må være. Fysiske installasjoner er også i praksis engangsutgifter, de krever ikke store driftsbudsjetter over lang tid slik andre sikkerhetstiltak kan gjøre. Men, hvis vi tror at våpen på politihoftene og betongrør i gatene gjør oss trygge, så er vi naive. En fungerende strategi mot terror krever mer. Den beste oppsummeringen av hvordan en stats moderne anti-terrorarbeid kan gjøres i finnes i den britiske regjeringens strategi CONTEST (CounterTErrorismSTrategy). Utarbeidet og ført i pennen av den tidligere etterretningssjefen Sir David Omand, er den bygget rundt fire ord på P. Pursue (Forfølge), Prevent (Forhindre), Protect (Beskytte) og Prepare (Forberede). Omans fire P-er er blitt malen for mange europeiske land, også Norge. Forfølgelsen av mulige terrorister eller medhjelpere er kraftig trappet opp, også innsatsen for å få folk dømt eller kastet ut. I Norge har miljøet rundt Profetens Ummah fått merke dette. Denne innsatsen er uvurderlig, og må prioriteres, noe som koster penger hvert eneste år. Etterforskning og spaning på ekstremistiske miljøer krever også nye metoder og fullmakter etter hvert som de man forsøker å ta lærer seg metoder for å skjule kommunikasjon og planer. At IS-celler kunne bygge opp bombefabrikker og små kampenheter i Frankrike og Belgia er et tegn på dette. Om en befolkning som aksepterer væpnet politi og stadig flere fysiske sikringstiltak også vil akseptere utvidede fullmakter for de hemmelige tjenestene når det gjelder innsyn i hva folk gjør på internett er et åpent spørsmål. Men det må til for å avverge terrorplaner. Det andre som må bygges opp er enheter som svært raskt kan settes inn mot et terrorangrep. Da folk ble angrepet på London Bridge og Borough Market, tok det bare noen minutter for gjerningsmennene var sporet opp og skutt av britisk politi. Det vitner om et høyt, og kostbart, beredskapsnivå. Om vi har dette i Norge er usikkert, bevæpningen av politiet må sees i den sammenhengen. Under Prevent-fanen kommer også det viktige grunnarbeidet mot radikalisering og fremvekst av ekstremistiske miljøer. Både i den fysiske verden og på internett. I Åsne Seierstads bok "To Søstre" eller VG-kollega Erlend Ofte Arntsens bok om ungdommene i Fredrikstad som ble radikalisert, får man sjokk når man ser hvordan enkelte miljøer nærmest uhindret kan forgifte unge folks sinn med sitt destruktive tankegods. Slikt må bekjempes. Aksepten for politivåpen og betong i gatene viser at Norge er mer modent for å ta en grunnleggende debatt om hva det betyr å ha en rimelig sikring mot terrorisme i et åpent og fritt samfunn. En debatt som ikke umiddelbart handler om de enkelte tiltak sett hver for seg, men om helheten i trusselbildet og hva som kan og bør gjøres. I 2017 er frykten for terror hverken hypotetisk eller hysterisk.
Kommentar Betongrør, sluser og væpnet politi. Terrortruslene endrer Norge og knuser etablerte sannheter. Betongrør, sluser og væpnet politi. Terrortruslene endrer Norge og knuser etablerte sannheter.