Filmanmeldelse «Sicario 2: Soldado»: Spennende skuffelse
ACTIONTHRILLER «Sicario 2: Soldado» («Sicario 2: Day of the Soldado») USA. 15 år. Regi: Stefano Sollima. Med: Josh Brolin, Benicio Del Toro, Isabela Moner. Denis Vileneuve s « Sicario » (2015) er en av 2010-tallets beste, mest intense actionthrillere ; en sint, mørk og sjeldent suggererende film om amerikanernes håpløse «krig mot narkotika». Når filmen nå får sin oppfølger, mønstrer manusforfatteren (den ikke spesielt optimistisk anlagte Taylor Sheridan ; se også «Hell Or High Water», 2016 og «Wind River», 2017), samt skuespillerne Josh Brolin og Benicio Del Toro på igjen. Det samme gjør dessverre ikke Vileneuve og fotograf Roger Deakins, for ikke å snakke om den forrige filmens forstemte, men bankende hjerte, Emily Blunt . Bare for å ha sagt det med én gang: De savnes. «Sicario 2: Soldado», som i alle fall på overflaten handler om menneskesmugling over grensen fra Mexico til Texas , er ubehagelig aktuell. Hvorvidt dette gjør «Sicario 2: Soldado» noen tjenester i øyeblikket, kan saktens diskuteres: Ikke alle vil synes det er like gøy å se tøffe amerikanere plaffe ned korrupte meksikanske politimenn for fote i juli 2018. Det skjer stadig vekk i løpet av disse to timene. Planen er som følger: Amerikanerne skal kidnappe den unge Isabel Reyes (Moner), den tøffe datteren til en narkobaron i monsterklassen. Hensikten er å starte en krig mellom to av kartellene. Det sier seg vel selv at denne planen på ingen måte utspiller seg på smertefritt vis. Det som forblir noe mer uklart, er hva det langsiktige målet med denne krigen skal være. Brolin er tilbake som Matt Graver, Drug Enforcement Administration-agenten som har vært med så lenge at han stort sett gjør som han vil, og som åpenbart ikke har fått med seg notatet om at det ikke er OK å gå i kortbukser på jobb. Ved hans side: Den stadig like mystiske colombianeren Alejandro ( Del Toro ). Mannen uten etternavn, men med en tragisk familiehistorie (her er ikke Reyes-familien uten skyld). Han var visstnok advokat en gang i tiden. Nå er han en skyggefigur vi ikke helt hva gjør på denne siden av grensen (og loven). Den nye regissøren, Stefano Sollima, gjør sitt beste for å gjenskape den grimme, pessimistiske stemningen fra den første filmen. Lydsporet, ved Hilda Gudnadottir, buldrer nesten like urovekkende som i 2015. Voldsepisodene er tallrike og eksplosive. Regissøren gjør endog et forsøk på å gjenskape den depressive magien i kortesjescenen fra originalen. Cannes: Kvinner med lave sko slapp ikke inn på premiere Sheridan er flink med sub-plot, og også «Sicario 2: Soldado» har ett: Det om Miguel Hernandez (Elijah Rodgriguez), den unge gutten som rekrutteres til gangsterbransjen på den «gale» siden av grensen. Men det er ikke helt tilstrekkelig. Sheridans manus blir etter en stund avhengig av tilfeldigheter som aldri føles troverdige. Hva verre er: Det forblir uklart hva det er han ønsker å uttrykke. Den første filmen hadde en holdning – i form av Blunts bestyrtelse i møte med grusomhetene hun fikk en innsikt i. «Sicario 2: Soldado» nøyer seg i for stor grad med å «bare» være et nokså medrivende machoeventyr for «gutta».
«Sicario 2: Soldado» mangler forgjengerens eksistensberettigelse.