Bomber alene løser ikke terrorproblemet
Forbindelsen mellom terroristene i Paris og IS i Syria og Irak er fortsatt uklar. Vi vet ikke hvor mange av dem som hadde vært der, eller hvor stor kontroll IS hadde med terrorangrepet. Noen mener bombebeltene peker mot IS og opplæring, men det er ikke sikkert. Angrepet i Paris kan like gjerne være et angrep fra Europa. Planlagt og utført av mennesker som er født her, eller har bodd her lenge. Vi må venne oss til at omfattende terrorangrep som det i Paris kan utføres uten direkte innblanding fra internasjonale terrororganisasjoner.22. juli viste hele verden hvilken enorm skade en ensom terrorist kan påføre et samfunn helt uten organisasjon eller hjelp. Breivik bygget en bilbombe som ødela et regjeringskvartal før han dro videre til et timelangt massemord på Utøya. At andre europeiske terrorister kan være i stand til det samme, uten direkte hjelp eller opplæring fra Midtøsten, må regnes med. Les også: Flertallet i Norge vil ikke sende soldater mot IS Studier av fremmedkrigere, terrorplaner og terrorangrep viser at flere europeiske land har et stort «marked» blant unge for terrorpropagandaen til IS og andre aktører. Det er et oppsiktsvekkende stort antall unge mennesker som velger å bryte fullstendig med verdiene og levemåten i vestlige demokratier, og gi seg hen til en ekstrem utgave av islam. Blant disse finnes individer som utvikler et ønske om å ramme samfunnet de har brutt med, med ekstrem voldHvor i verden denne prosessen egentlig skjer, er det ikke så lett å stadfeste. Det er ikke så viktig heller. Terrorforskeren Peter Neumann fortalte i sin studie av europeiske fremmedkrigere at de to viktigste predikantene når det gjaldt å overbevise unge europeere om å dra til Syria eller Irak, holder til i Midtvesten i USA og Australia. Den mentale prosessen som ender med at de står på gatene med ladde våpen, bomber eller kniver, kan skje hvor som helst i den digitale tidsalderen. Les også: Han kalles "Verdens yngste jihadist" Det har også etablert seg noen miljøer som driver med en slags terror-grooming. Folk som selv ikke er voldelige, men som med ord og tilsynelatende «vennskap» driver unge mennesker nærmere terroren eller å bli fremmedkrigere. Det kan være religiøse ledere i enkelte moskeer, eller selvutnevnte aktivister som vår egen Ubaydullah Hussain eller mulla Krekar. Denne aktiviteten er vanskelig å straffeforfølge uten å komme i konflikt med viktige prinsipper om politisk og religiøs frihet.Vi kjenner utviklingen. Tusenvis av europeiske ungdommer har reist som fremmedkrigere til Syria og Irak. Det gir grobunn for store sikkerhetsproblemer i Europa i årene som kommer. At vi lot dette skje, er nok den største unnlatelsessynden når det gjelder trygghet og sikkerhet på mange år. Strømmen av fremmedkrigere forteller at en identitet som jihadist er attraktiv for flere enn vi orker å tenke på. Viljen til å bryte helt med vestlige verdier er sterk hos mange. I et slikt klima er det ikke overraskende at noen også er rede til å angripe alt de har brutt med. Les også: Shazia Sarwar om hvordan terror endrer samfunn Europa må erkjenne at vi har en betydelig terrortrussel med opprinnelse i våre egne land. IS og andre globale terrornettverk spiller en rolle i dette, men de som angriper kommer ikke utenfra, de kommer innenfra. Denne trusselen forsvinner ikke, selv om vi utrydder IS. Den forsvant ikke med Al-Qaida, selv om fjorten år med systematisk krig mot bin Laden og hans folk forkrøplet organisasjonen fullstendig.At Frankrike bomber IS i disse dagene er lett å forstå. Frankrike definerer seg selv som en stormakt, og når en stormakt angripes så må den svare for å vise at den fortsatt fungerer. Den nye runden om militær innsats for å forsøke å komme til et sted der Syria kan begynne å bygge en slags fremtid på alle de blodige ruinene etter borgerkrigen, er også naturlig nå. Men hvis noen sier aldri mer fredag 13. november, og virkelig mener det, så er det ikke i Syria det avgjøres. Det er innsatsen hjemme, for å hindre at unge mennesker utvikler et destruktivt og voldelig hat mot landet de bor i, som til slutt avgjør om vi kan leve i noenlunde trygghet. Den kan ikke gjøres med militærmakt, den krever et bredt spekter av systematisk arbeid, fra straffeforfølgelse, etterretning og overvåkning til positiv påvirkning i ungdomsklubber, skoler og menigheter.
Terrortrusselen mot Europa kommer utenfra og innenfra samtidig. Det som gjøres hjemme betyr sannsynligvis mer enn hvor mye militærmakt man sender til Midtøsten.