Bokanmeldelse: Øystein Wiik: «Casanovasyndromet»
Krim 297 sider Kr. 299,- Aschehoug Cathrine vil gifte seg på ny og rigger til storslått bryllup på beste Oslo vest. Men idet hun seiler opp midtgangen i kirken, tar brudgommen beina fatt og forsvinner midlertidig ut av historien. Samtidig i Boston, USA: Den norske Harvard-studenten og roeren Georg Johnsson blir drept under en regatta. Halshugget idet en vaier ryker. Drap eller ulykke? Den plystrende politietterforskeren Marco Paradossi tar saken. Og tilbake i Oslo igjen påtar Tom Hartmann seg å lete etter den forsvunne brudgommen. Alle spor fører til Venezia, der mørke leker utspiller seg i skyggen av det store karnevalet. Det passer usedvanlig godt, siden Wiiks stil trygt kan kalles karnevalistisk. Han er dessuten en kjenner av byen og dens historie. Her bugner det av det aller meste. I den store dropsposen som utgjør moderne spenningslitteratur kan det være fristende å kalle Wiiks bøker for «eventyrkrim». Mens forfattere som Leif GW Persson og Jørn Lier Horst bestreber seg på å skildre politiarbeidet nøyaktig og realistisk, befinner Wiik og eksempelvis Fred Vargas seg på en helt annen planet. De skriver eventyr i moderne kulisser. Tilhengere av streng sosialrealisme er herved advart. Ikke tro på terningen. Men for alle som kan tenke seg en ellevill kanefart med innlagte kulinariske happeninger og mengder med vin og operamusikk, er det bare å hive seg på. Her er til og med erotisk veiledning av en slik art at jeg personlig nesten synes det er trist at den kommer såpass sent i livet. Samtidig er jeg jo glad for at det ikke er meg som skal stå for høytlesningen rundt om på bibliotekene. Plottet er aldeles spinnvilt, men pent behandlet, slik at alt kommer ned, om ikke på beina, så i det minste som en pent landet drone.
I Øystein Wiiks «Casanovasyndromet» møter vi for fjerde gang eventyreren Tom Hartmann og hans ekskone Cathrine Price.