SV-topp svarer Høyre: – Det er en myte at høyresiden er gode på næringspolitikk
TORGEIR KNAG FYLKESNES, stortingsrepresentant (SV) Venstresiden står i veien i næringspolitikken – det er konklusjonen man trekker når man leser kronikkene de siste ukene fra Høyres Henrik Asheim og næringsminister Torbjørn Røe Isaksen. I skarpt formulerte innlegg maler de et bilde av en venstreside som ikke vil noen ting som helst. Spørsmålet jeg mer og mer sliter med etter å ha lest kronikkene deres er om høyresiden i det hele tatt har en næringspolitikk. Det er i så fall en politikk som har glimret med sitt fravær i alle de fem år de har sittet i regjering. Det finnes en seiglivet myte om at høyresiden er gode på næringspolitikk. Det har aldri vært riktig i Norge. Høyresidens holdning til næringspolitikken er passiv. Man sitter helt stille, lukker øynene og håper at de magiske markedskreftene får økonomien til å vokse. Men Høyre har ubegrensede mengder både politikk og penger for eierne i næringslivet. Ikke for verdiskaping. Ikke for hvordan skape nye, fremtidsretta arbeidsplasser. Ikke for arbeidere. Høyres næringspolitikk er eierpolitikk. En politikk som handler om å flytte store verdier – til lommebøkene til de aller rikeste. Høyre har fem år systematisk brukt de store statsbudsjettpengene på skattekutt for de rikeste. Tross regjeringens desperate markedsføring av dette som næringspolitikk, har dette ikke styrket norsk næringsliv. De klarer fortsatt ikke redegjøre for hvor alle disse milliardene har blitt av. Vi finner dem ikke i form av nye arbeidsplasser. De aller fleste økonomer advarte dem, og fikk dessverre rett. I stedet for å gi de rikeste skattekutt, burde vi brukt pengene på aktiv næringspolitikk. Vi kunne beholdt maskinavskrivingene i industrien heller enn å avvikle dem, vi kunne satset på karbonfangst- og lagring eller lagt fram ambisiøse satsinger og strategier for enkeltnæringer vi har spesielt tro på. Alle disse SV-forslagene ville vi hatt råd til, og mer til, hadde vi brukt milliardene annerledes. I stedet har regjeringen de siste årene gamblet med arbeidsplassene i romfarten, kuttet i vellykka program for teknologioverføring fra oljesektoren og praktisk talt ligget i krig med både bønder og fiskere, som leverer råvarene til Norges største fastlandsindustri, næringsmiddelindustrien. Sannheten er at SVs forslag til næringsbudsjetter i mange år har vært større enn regjeringens. Vi prioriterer næring, arbeidsplasser og industri, ikke økt forbruk på de rike. Landene rundt oss satser stort på industriutvikling og har klare mål for vekst i egen industri. Når den norske regjeringen, som Asheim og Isaksen skryter av, ikke følger etter, svekker det norsk næringsliv. At Asheim og Isaksen ikke forstår situasjonen kommer også tydelig fram når de gjør narr av en helt elementær innsikt om norsk næringsliv: At en seriøs norsk næringspolitikk må ha en plan for hvordan overgangen til en tid etter petroleumsnæringen skal skje. Hvis man driver et alpinanlegg må man ha en plan for hva som skjer når våren kommer. Det har regjeringen ikke. Og de gjør narr av dem som sier at vi trenger en slik plan. Vi trenger en plan for hvordan vi skal ta i bruk den verdensledende kompetansen og teknologien i oljenæringen på andre næringsområder, for hvilke næringer som skal ta over når inntektene bortfaller. Alt annet er uansvarlig. Høyres strategi er å overlate ansvaret for denne utfordringa til kommende generasjoner og regjeringer. Men det er ikke kun for oljebransjen at Høyre er lite framsynt. La oss ta to nylige eksempler som Asheim og Isaksen tar opp: gruveindustri og oppdrettsnæringen: Ja, vi mener det er elendig miljøpolitikk og næringspolitikk å åpne for gruvevirksomhet og dumping av 30 millioner tonn avfall i Repparfjorden. Fordi det går an å ha en offensiv næringspolitikk og samtidig ta vare på miljøet. Det er faktisk helt nødvendig. Bare tenk over det: Et stort naturinngrep, som vil ødelegge næringene i fjorden og for reindrifta på vidda like ved. Som kun vil være i drift i 15 – 20 år. Hvor samfunnet kun får 0,5 prosent skatt av verdiene som hentes ut (vi får 50 ganger mer fra petroleumsnæringen). Ja, det klarer Høyre å kalle «god næringspolitikk». Det samme kan sies om oppdrettsnæringen. Her legges det opp til vill vekst, økte konflikter med andre næringer og kystbefolkning. Høyre nekter å gjøre som SV foreslår, å bruke tid på å se om det finnes bedre måter å løse næringen teknologisk og industrielt. Løsninger som er utslippsfri, som utnytter alt avfall, og som bidrar til industriell utvikling på andre områder. Miljøvennlig næringsliv er framtidas næringsliv, og vi gir bedriftene våre et framtidig fortrinn ved å stille miljøkrav. Hadde høyresida klart å stoppe miljøkravene som kom til prosessindustrien på 1970- og 1980-tallet hadde vi knapt hatt prosessindustri i Norge i dag. Teknologisatsinga som fulgte etter at kravene ble innført ga reduserte kostnader, redusert energiforbruk og bedre produktkvalitet, og det var en nøkkel til dagens arbeidsplasser i prosessindustrien. Den historien må vi huske når vi nå skal gjennom en massiv omstilling. Det er ikke nok å lukke øynene, vi må tørre å satse på det nye og regulere det vi vet vi må ha mindre av. Norsk økonomi og næringsliv er inne i en kritisk fase. Vi er i en dramatisk situasjon, som krever politisk strategi og handling. Men dette ser ikke Høyre. De sitter fortsatt i ro og venter på at markedet skal organisere dette selv, med Doris Days glade sang «Det som skjer, det skjer» som soundtrack.
Høyre later som om de har en næringspolitikk. Det har de ikke. Det de i virkeligheten har er en omfordelingspolitikk, en politikk for dem som eier noe, gjerne mye.