Det ansiktsløse Facebook
I den futuristiske bygningen MPK20, tegnet av stjernearkitekten Frank Gehry i Menlo Park, California, sitter 27 år gamle Greg Marra og bestemmer hva du skal være opptatt av i dag. Han leder avdelingen som drifter Facebokks nyhetsstrøm, og ble for halvannet år siden utpekt av New York Times til en av de mest innflytelsesrike menneskene i den internasjonale nyhetsbransjen. Utenfor bransjen er det få som vet hvem han er. Han har ikke en gang en egen Wikipediaoppføring. Reklameinntekter Facebook passerte halvannen milliard brukere verden over i 2015. I løpet av det siste året er inntektene økt med 52 prosent. Det meste av økningen skyldes reklameinntekter som tidligere gikk til de tradisjonelle mediene. Av mange blir Facebook sett på som en revolusjon for ytringsfriheten. De gamle portvokterne i mediene fallert som korthus. Fri flyt av informasjon, meninger og ideer kommer i stedet. Som om nyheter er en slags urtids-elv som aviser og kringkastere tidligere regulerte tilgangen til, og som nå er blitt åpen for alle. Men på mange måter reguleres innholdet på Facebook etter retningslinjer som ikke er så forskjellige fra de som de tradisjonelle mediene har brukt. Reglene er bare ikke kjent, de redaksjonelle avgjørelsene holdes tett til brystet. Du vet ikke om du har overskredet Facebooks etiske regelverk før du plutselig blir satt på gaten og er kastet ut av forumet. Algoritmer Der nyhetsdesken i en avis eller hos en kringkaster avgjør hva som skal stå på fronten, hva som skal åpne sendingene, hvilke saker man skal prioritere, har man inntil nylig trodd at Facebooks redaksjonelle prioriteringer var bestemte av såkalte algoritmer: Tekniske dataprogram eller systemer som oppfatter hva som til enhver tid slår an på nettet, og som gjør sine prioriteringer basert på dette; uten politiske eller verdimessige preferanser. Men for noen uker siden fortalte en gruppe unge, velutdannete journalister som hadde jobbet for Facebook som «nyhetskuratorer», at dette ikke var tilfelle. Facebooks nyhetsstrøm ble manipulert og redigert på samme måte som i andre nyhetsmedier. I følge denne gjengen ble nyheter som er bra sett fra en konservativ synsvinkel underprioritert, mens nyheter fra den klassisk amerikanske liberale siden ble overeksponert. Nyhetskuratorene forsynte seg av nyheter fra listene produsert av algoritmene og «desket» dem på vanlig måte ved å skrive overskrifter, innledninger, og utstyrte dem med bilder før de slapp dem løs i nyhetsstrømmen igjen. Merkevare Det er to ting som er viktig å forstå for alle som ser på Facebook som en redning, eller i hvert fall et viktig instrument for ytringsfriheten. Det ene er at selskapet er en gigantisk amerikansk børsnotert merkevare, som er like glad i kontroversiell oppmerksomhet som Disney eller McDonalds. Ja, Facebook vil la den norske kunstneren Thomas Knarvik få publisere rasistiske tegninger av den norske artisten Haddy N'jie som en naken halvape dinglende i penisen til ektemannen og Arbeiderpartipolitikeren Trond Giske som har parets nyfødte barn, en orangutang, på armen. Det ville ingen norsk avis ha gjort. Knarvik, som knapt var kjent utenfor engere kretser inntil han startet med å tegne offentlige norske personer med kjønnsorganene ute, kan plutselig få et publikum på opptil halvannen milliard mennesker verden over, takket være Facebook. Men Facebook vil også kaste Knarvik ut av forumet etter nok klager – uten at Knarvik får vite hvem som har klaget, hva de har klaget på eller hvor mange de er. Knarviks ønske om at tegningen skal sees «i kontekst», blir neppe tatt særlig alvorlig i de lukkede rom med ukjente deltagere hvor Facebooks redaksjonelle beslutninger vedtas. Og for de som fryder seg over at Knarvik blir lempet ut er det verdt å merke seg at dette går begge veier. Den norske konvertitten Yousef Assidiq, som er en markert aktivist og debattant i arbeidet mot radikalisering blant muslimsk ungdom, ble utestengt 27 ganger sannsynligvis etter såkalt «masserapportering» av innlegg noen ikke likte. Jeg skriver «sannsynligvis», fordi jeg forgjeves prøvde å få noen fra Facebook i tale om dette for et halvt års tid siden. Etter flere runder kom fikk jeg en svært innholdsløs uttalelse fra et svensk PR-byrå som var hyret inn av Facebook for å ta seg av mediehenvendelser. De ba om at uttalelsen, hvis den ble brukt, skulle tilskrives «en talsperson for selskapet». Ikke kunder Den andre tingen som er verdt å merke seg for de som setter sin lit til Facebook, er den gamle sannheten fra reklamebransjen om at «hvis du ikke betaler, er du heller ikke kunden». Vi Facebookbrukere er ikke kunder. Vi er produktet som serveres til den internasjonale reklamebransjen mens vi ivrig gir fra oss alle demografiske opplysninger og innrapporterer forbruksmønsteret vårt. Til syvende og sist er det også bare Facebook som tjener på det hele. Vi andre for betalt i likes, klemz, koz og tommel opp.
Facebook er et spill om ytringer hvor ingen helt kjenner spillereglene.