Hi-fi uten en tråd
Si hei til den trådløse nettverksspilleren. Dette er for deg som har et stereoanlegg fra før, men vil pensjonere CD-spilleren. Den ser ut som en CD-spiller uten plateskuff. I stedet strømmer den musikk digitalt direkte fra internett, mobiltelefonen eller en harddisk tilkoblet hjemmenettverket. Uten en tråd imellom dem! Den tar sikte på å gi det beste av begge verdener – lydkvaliteten fra CD, kombinert med bekvemmeligheten av digitale lydformater og strømmetjenester. De kan alle styres med en app på smartmobilen, og noen av dem har i tillegg en medfølgende fjernkontroll, for å gi enda mer av den tradisjonelle hi-fi-følelsen.Den kanskje mest populære nettverksspilleren på markedet er Sonos Connect. Denne er mindre, men har uovertruffen brukervennlighet, og kan dessuten bygges ut i system i flere rom. Multirom er ikke et kriterium i denne testen, men vi tar likevel med Sonos Connect som referanse. Denne er billigst i dette selskapet, og vi håper de øvrige kandidatene gir enda bedre lyd. Ikke minst fordi Sonos mangler støtte for høyoppløste lydformater. Les hele testen på Lydogbilde.noAmerikanske Sonos er fortsatt sjef når det kommer til streaming og trådløse multiromsystemer, men har en god del å hente på lydkvaliteten. Pluss: Sonos-spilleren er enkel å sette opp og en meget fin fjernkontrollapp som gjør at musikkavspillingen går som en lek. Den støtter også de fleste formater og tjenester man kan tenke seg. Minus: Støtter ikke høyoppløste («hi-res») musikkfiler, hvilket vil være et stort minus for mange audiofile musikkentusiaster. Systemet er veldig enkelt å sette opp med mobil eller nettbrett. Sonos-applikasjonen er både lekker å se på og enkel i bruk, tilrettelagt for at du skal kunne spille musikk på en-to-tre. Sonos støtter også de aller fleste musikktjenestene, inkludert Spotify og Tidal. Nedlastet musikk fra iTunes eller andre kilder er også lett tilgjengelig. En fiffig detalj er at man da kan blande spillelistene med musikk fra flere tjenester.Resultatet er ikke spesielt oppløftende. Sonos-boksen gir en ganske ullen og grå lyd. Nå er ikke Bob Dylan noen ung mann lengre, men han skal høres ganske sprek ut på albumet «Oh Mercy» fra 1989. Låten om «The man in the long black coat» låter imidlertid temmelig flatt og livløst, uten dybden og luftigheten vi er vant til å høre fra dette opptaket. Det låter rett og slett innestengt! Den vanligvis så engasjerte Dylan har stått opp på feil fot, har ikke ordentlig rasp i stemmen og høres alt for forsiktig ut. Les hele testen av Sonos Connect på Lydogbilde.noMarantz NA6005 låter rett og slett fabelaktig, og legger lista for andre spillere i prisklassen. Pluss: Marantz-spilleren er solid konstruert, og leverer en varm, fyldig og engasjerende lyd med stor romfølelse. Dessuten pluss for hodetelefonutgang. Minus: Fjernkontroll-applikasjonen er litt utdatert, og NA6005 mangler forforsterkerutganger. Marantz-spilleren får lett kontakt med nettverket og styres enkelt via deres egen app til iPhone og iPad. Appen er helt ok, men sammenlignet med Sonos er den mer tungvinn. Du kan velge å sende musikken direkte fra nettbrettet via Airplay eller Bluetooth, men her er også innebygd støtte for Spotify (Tidal kommer), samt de fleste lydformater spilt via nettverk (DLNA).Wow, dette var andre saker, forteller ansiktsuttrykkene til testpanelet i det vi veksler blikk, etterfulgt av brede glis, med hverandre. Etter et par litt dovne presentasjoner blir Marantz som et friskt pust! Her er det mer av alt: Dylans stemme våkner til liv, det blir skikkelig dybde og dynamikk i lydbildet, mer smell i gitarkassen, og en øredøvende stillhet mellom tonene som dør ut, før munnspillet klemmer til. Dette er hi-fi på høyt nivå. Den mest musikalske opplevelsen, slår Lasse fast, og de andre er heller ikke i tvil. Marantz-spilleren er veldig nøye balansert, med den varme og fyldige klangen de er kjent for. Les hele testen av Marantz NA6005 på Lydogbilde.noMed innebygget forsterker og mange tilkoblinger, er Cambridge CXN nesten perfekt. Pluss: Lydbildet er stort og dynamisk og her får man masse tilkoblinger, som forsterker-utgang, og en stor og lettlest fargeskjerm. Minus: Brukervennligheten er ikke den beste vi har sett, og klangen er tidvis litt for kjølig og makter ikke helt å engasjerende oss. Cambridges trådløse nettverkspiller, er testen best utstyrte. Blant annet har den forforsterkerutgang, slik at man kan koble den rett i en forsterker, eller et par aktive høyttalere. Da kan man få et veldig velspillende trådløst hi-fi-system, som ikke behøver å ta mye plass i stuen. Alle tilkoblingene og mulighetene i Cambridge CXN, gjør prisen langt fra avskrekkende.Den lyder forbasket godt. Med Tidal eller høyoppløste lydfiler, er lydbildet stort og åpent. Cambridge-strammeren lyder litt slankere enn Marantz-strammeren, men er like krystallklar og fokusert som Pioneer-strammeren – til drøyt halve prisen. Lydbildet er søkklastet med detaljer og den leverer en stram, distinkt bass. Her får man både klarhet og nøytral klang, fremfor dybde og fylde. Pluss også for glimrende stereoperspektiv og så er den gnistrende god på nyanser og kontrast. Tross det, er den ikke like dynamisk og engasjerende som Marantz NA6005. Les hele testen av Cambridge CXN på Lydogbilde.noPioneer var lenge kjent for sine glimrende CD-spillere, og nå beviser de at de heller ikke sover i timen når strømming står på menyen. Pluss: Lyden er frisk, med masse detaljer. Spilleren støtter høyoppløst lyd, og det er bra med tilkoblinger her. Minus: Vi savner litt dynamikk, og appstyringen er noe begrenset. Android-brukere kan se langt etter Tidal-støtte. N-50A har innebygd støtte for Spotify Connect, men andre musikktjenester som Tidal og Deezer har ikke direkte støtte. Apple-brukere kan da bruke AirPlay i stedet. Trådløst nettverkstilkobling er ekstrautstyr (600 kr.), uten denne henvises du til nettverkskabel. Fjernkontrollen til Pioneer funker greit, men du skal sitte nærme spilleren for å se informasjon og bilder på den lille skjermen. I stedet anbefales det å laste ned ControlApp til mobilen, som gir ganske god funksjonalitet.Auroras «Running With the Wolves» får mer liv i lydbildet enn med Denon, og det låter mer tredimensjonalt. Stemmen til Aurora står bra frem fra lydbildet. Til og med det flate refrenget låter mer livat. Og slidegitaren på Tracy Bonhams nyeste album «Wax & Gold» klirrer deilig i båndene. Her er likevel ikke varmen til Marantz, og Pioneer har heller ikke samme tyngde i bassregisteret. Det mangler litt varme og fylde, og generelt kunne dynamikken vært bedre. Les hele testen av Pioneer N-50A på Lydogbilde.noDenon-strammeren koster bare litt mer enn Sonos Connect, og har alt de fleste trenger. Pluss: Støtter hi-res-filer og lyder klart, åpent og fint. Dessuten er den ganske prisgunstig. Minus: Dessverre klarer ikke lyden å engasjere oss, og den har få tilkoblinger (mangler USB-DAC), og begrenset appstyring. Det er med trådløs tilkobling via AirPlay og DLNA, de fleste kommer til å bruke Denon-strammeren. Da støtter den innebyggede (24/192) digitalomvandleren høyoppløste lydfiler som FLAC og DSD, som er hele poenget med å legge penger i en strømmespiller til anlegget. Alternativt kan man koble den til hjemmenettverket via ethernetinngangen på baksiden. En artig detalj, er muligheten for å styre enkelte Denon CD-spillere og forsterkere fra appen, men ut over det er ikke mobilappen særlig godt utstyrt.Sammenlignet med Sonos Connect, åpner lydbildet seg mer opp, og det er mer luft og dybde i musikken med Denon-strammeren. Klangen er balansert og behagelig, men kan oppleves som litt slank. Den store varme og fyldige lyden som Marantz har, får du ikke her. Eksempelvis er den krevende klangen i Bob Dylans vokal, veldig slank. Den mangler kropp og klangfylde, men er veldig godt fokusert, klokkeklar og nesten blankpolert til perfeksjon. Men sjelen glimrer med sitt fravær. Les hele testen av Denon DNP-730AE på Lydogbilde.noSpilleren fra Definitive Technology har en gunstig pris, men er dessverre mangelfull og låter middelmådig. Pluss: W Adapt er en prisgunstig spiller som kan bygges ut i multirom. Den er kompakt og lett å integrere, og forsvinner fint inn i miljøet. Minus: Lyden er bare midt på treet, det er få tilkoblinger og man er bundet til strømmetjenestene som er innebygd. Appstyringen er også temmelig grunnleggende. Styring skjer med mobilappen DTS Play-FI for iOS og Android, og her finner du også ulike musikktjenester. Blant annet Spotify Connect, men selv om støtte for Tidal er på vei, var ikke dette på plass i testperioden. Og siden produktet hverken har AirPlay eller Bluetooth, er man låst til tjenestene som støttes. Ingen av dem har tapsfri CD-kvalitet i skrivende stund.Med Spotify Connect låter W Adapt helt ok. Aurora har en rundere, mer behagelig stemme på den elektroniske «Running With the Wolves» enn med Sonos, bassrytmene er tyngre, mens plukkingen på elgitaren er også fyldigere. Men det mangler noen klanglag her, og stemmen til Bob Dylan på «Man in the Long Black Coat» fra 1989-albumet «Oh Mercy» er litt flat. Alt av instrumenter gjengis rundt og behagelig, men Definitive Technology evner ikke å tegne opp et stort nok musikalsk rom, og det mangler oppløsning. Med ukomprimerte musikkfiler åpner det seg mer, men at det er utvetydig bedre enn lydkvaliteten på Sonos kan vi ikke påstå. Les hele testen av Definitive Technology W Adapt på Lydogbilde.no
Disse nettverksspillerne pensjonerer CD-spilleren for alltid, men bevarer lydkvaliteten.