Oscars glimrende selvforsvar
Showet var godt og imponerende stramt, rammene nostalgiske, programvert Billy Crystal ikke helt på topp med sitt litt for rynkefrie ansikt og litt for interne i vitser - likevel proff, fornyelsen forsiktig men synbar. Like fullt: Verdens viktigste filmpriser ble delt ut på en fullt ut forsvarlig måte. Og det aller viktigste: Hjertevarmen, de ekte følelsene, de bevegende øyeblikkene var følbare gjennom skjermen. Slik vil vi ha det!Det var ikke gitt at det skulle gå sånn. Oscar har nemlig vært under kontinuerlig press utenfra de siste årene. Det blir sterkere og sterkere. Presset heter trivialisering. Oscar er filmverdenens største kveld. Oscar er glamorens årlige ekstase. Oscar er altså også filmårets viktigste priser. I takt med at offentlighetens stemmer er blitt flere og flere, mer og mer synlige, mer og mer tilgjengelige, får man som observatør er strøm av analyser, meninger og påstander. Litt er verdifullt og fint. Svært mye er helt likegyldig. Noe er direkte forstyrrende vrøvl.For tredje gang: Filmårets viktigste priser; derfor selvfølgelig ikke nødvendigvis årets riktigste priser. Blant årets nyttige avsløringer er en dyptpløyende artikkel fra Los Angeles Times om sammensetningen av Det amerikanske filmakademiet, som i bunn og grunn konkluderer med at de som har mandat til å stemme fram Oscars, er eldre menn med lang - om enn langt fra alltid: aktiv - tjeneste i filmbransjen. Kvinner mangler, fargede personer er i et latterlig mindretall, ungdommen så å si fraværende.Det er fint dette blir satt ord på. En meget nyttig debatt om fargede skuespilleres generelle situasjon i Hollywood - og i særlig grad de kvinnelige afroamerikanske kvinnenes vilkår - har rett og slett føltes velkommen, viktig og riktig. Det er grums og selvmotsigelser og konservatisme å finne i Akademiet. Men for alle som har fulgt filmbransjen i noen år, er dette verken nytt eller overraskende. Det man kan håpe på er en gradvis forandring, innenfra. Hvilket ikke er lett. Men mulig fordi det er lønnsomt: Hollywood kan ikke leve i utakt med verden, ettersom man lever av å tolke, og helst berike, den.Var da prisene i år også de riktig prisene? Vel, jeg som de fleste andre - hvis noen gidder å høre på, hadde vel valgt noe annerledes. Her og der. Ønsket det ene, villet det andre. Selv bommet jeg både på regiprisen og beste mannlige hovedrolle på mine spådommer dagen etter nomineringene. Huff! Og fremfor alt: Vi ønsket vel alle at «vår» Hallvar Witzø skulle nådd helt over til Stillehavskysten med sin kortfilm «Tuba Atlantic». Det hadde vært stas, og Hallvar har laget en film med virkelig fine kvaliteter. Men det er ingen mager trøst, det er en fet trøst: Bare å bli nominert i dette selskapet åpner muligheter for den unge regissøren andre bare kan drømme om!Det amerikanske filmakademiet hører ikke på meg. Eller andre norske menere. Å forutse vinnere kan sånn sett være en serie med ønsketenkninger, men bør være - om det skal ha et snev av interesse - en edruelig avveining av hva man kan forvente. På godt og vondt. Denne gangen var det, etter mitt ringe skjønn, nesten bare på det gode.Glamour er morsomt. Oscar er et slags VM i glamour og burde derfor være ekstraordinært morsomt. Derfor, igjen, en henstilling til glamour-ekspertene: Vær morsomme! Jeg surfet omkring en del i natt. Jeg så mye på NRK. Felles for svært mye av glamourdekningen i natt var preget av solide doser bastant humørløshet. Ærlig talt: Om noen i det hele tatt er inne på tanken om at man må være sur for å være seriøs, vær det i alle fall med stil!Apropos NRK: Dekningen var bare delvis vellykket. Igjen: Det går an å smile og være raus og anekdotisk underholdene når man vet så mye om film som studiovert Vegard Larsen og hans jevnaldrende gjester, Inger Merete Hobbelstad og Einar Aarvig. Sendingens direktetabbe var en kynisk avvisning av Octavia Spencers berørte tårer, etter hennes birolle-Oscar for innsatsen i «Barnepiken». Sendingens styrke: Et generelt høyt kunskapsnivå. Skal man utvikle en «norsk» sending - og det skal man - er det godt mulig å snakke om annet en formodninger om hvilke priser som skal deles ut de neste fem minuttene: Om fem minutter får vi jo svaret. Men fremfor alt, kjære NRK: Invester i et nattillegg også til en script neste år: Hjemmeredaksjonens utakt med hovedsendingen var direkte forstyrrende.var årets Oscar et show der den store filmfamilien i Hollywood fikk vist både hjertelag, godvilje, selvironi og mye glede. Den pågående mediale, globale privatiseringsutvikling ble vendt til det gode: Hele verden er på fornavn med stjernene nå. Og usminkede innslag bringer menneskeligheten nærmere. Fasaden er imidlertid fortsatt plettfritt sminket. Og sånn vil vi, ærlig talt, ha det. I alle fall én Oscar-natt i året.
Årets Oscar-show, det 84. i rekken, ble en kraftfull oppvisning i selvforsvar for Hollywood.