Islandsk valg
Det er det andre valget på under ett år, etter at tidligere statsminister Sigmundur Gunnlaugsson måtte trekke seg i kjølvannet av Panama Papers-skandalene. Hans etterfølger, Bjarni Benediktsson, mistet tillit da det ble klart at hans far i hadde jobbet aktivt for å få renvasket en pedofilidømt mann, noe regjeringen sanksjonerte, men aktivt unndro offentligheten. Resultatet av helgens valg var at befolkningen på i overkant av 300.000 har stemt inn åtte partier fordelt på 63 representanter i nasjonalforsamlingen. Blant vinnerne er den tidligere skandaliserte Gunnlaugsson som bare uker før valget startet sitt eget parti, og kapret fire av setene. Valg på Island : Koalisjonskaos Bendiktson og Selvstendighetspartiet er fortsatt størst etter å ha gått tilbake snaut fire prosent. Men tiden da de dominerte islandskpolitikk slik Arbeiderpartiet dominerte norsk, er over. Venstrebevegelsen de Grønne ledet av populære Katrin Jakobsdottir som ligger best an til å danne regjering med en venstre-sentrumsallianse. Islandsk politikk har siden finanskrisen i 2008 da bankene Kaupthing, Landsbanki og Glitnir alle gikk konkurs, bølget frem og tilbake mellom ansvarlighet og populisme. Som Sven Harald Øygard, norsk økonom tidligere statssekretær i finansdepartementet og i en periode etter krisen sentralbanksjef på Island sa til NRK Ytring etter valget i helgen: «Island har ikke noe militært system, så de har ingen tradisjon for koordinerte troppebevegelser». Bakgrunn: Skandale førte til nyvalg Samtidig er islendingene et disiplinert, innsatsvillig folk med en vilje og evne til å reise seg etter kriser, som andre land kunne lære noe av. Et snaut ti år etter den enorme økonomiske og politiske krisen er sysselsettingen på rundt nitti prosent, den økonomiske veksten er større enn i Norge, og det lille landet er kulturelt sett en ren stormakt med en rekke internasjonale triumfer innen kunst, underholdning og idrett. Det er derfor med stor grad av sikkerhet vi sier at Island vil finne en vei ut av politiske floker og fortsette å være et foregangsland i Europa.
Island, vårt broderland i vest, har hatt alltingsvalg og sitter igjen med en parlamentarisk situasjon som kan få det norsk politiske forhold til å fremstå pent sagt kjedelige.