Journalister og andre slimåler: Bokanmeldelse: Sandberg og Letnes - «Fremmede makter har flyttet inn»
Per Sandberg og Bahareh Letnes: «Fremmede makter har flyttet inn. Justismord og politisk drap» Fortalt til Roger Pihl Dokumentar Sider: 300 Pris: 399,- Juritzen Forlag Alle vil helst være helten i sitt eget liv. Det gjelder i høyeste grad også vår tidligere fiskeriminister, som på rekordtid har skrevet ned sin versjon av den store politiske rystelsen som rammet vårt land denne sommeren: Historien om hva som skjedde etter at Sandberg reiste på ferietur til Iran med ny kjæreste, fin mobiltelefon og de beste intensjoner om å bli bedre kjent med persisk kultur. Resultatet kjenner vi. Reisen kostet ham jobben (og mobiltelefonen). Men kjærligheten holdt, og snart skal de forelskede i gang med nye forretningseventyr i Bahareh Letnes’ fødeland. Først må bare Per Sandberg gjøre seg ferdig med karanteneperioden sin, og hva passer da bedre enn å bruke tiden til å dyrke sine forfatterambisjoner. Det er den evig forurettede fremskrittspartipolitikeren vi her møter: Han har stått under et «umenneskelig press», og som tittelen antyder har det skjedd både et justismord (på Letnes) og et politisk drap (på Sandberg). Men de henrettede vet å slå tilbake, og da er det ingen grenser for språklige overdrivelser. Per Sandberg tar i bruk alt og alle i denne historien. Både sin mindreårige sønn, sin fraseparerte kone, sine stortingskolleger og statsministeren selv gjør han til aktører i dramaet. Alle hans kritikere er undermåls og «fullstendig uten kompetanse», all kritikk avfeies som personangrep og verst av alle er pressen. Det hagler med angrep på navngitte journalister, særlig fra VG og TV 2, og Sandberg antyder et sted i boken at kritisk journalistikk kan være i strid med FNs menneskerettighetserklæring. I dette kaoset av aggresjon og frustrasjon drukner nesten Bahareh Letnes’ genuint interessante historie om en vanskelig og voldspreget oppvekst i Teheran, hennes flukt til Norge ved hjelp av en menneskesmugler og kampen for å få opphold her i landet. Men heller ikke hun kan tilby et interessant refleksjonsnivå, noe som kunne ha gitt denne boken et sårt tiltrengt litterært løft. Her nøyer man seg som oftest med de nærmeste språklige klisjéene, og noen ganger kan det få direkte komiske utslag, som når Jonas Gahr Støre ifølge Sandberg kaster seg på en bølge for å nå et tog. Det er som om febernivået bare øker utover i boken, manuset er fullt av gjentakelser og de ekstreme ytringene sitter stadig tettere. Særlig gjelder det altså pressens arbeid: Journalister (slimåler) er i dag den største trusselen mot rikets sikkerhet, og norske journalister river ned all tillit og troverdighet til en objektiv presse, ifølge Sandberg. Slik taler en ekte høyrepopulist. Jo, fremmede makter har så visst flyttet inn i det norske politiske ordskiftet.
Per Sandberg skyter fra hofta, fulladet med språklig løskrutt.