VM i ansvarsfraskrivelse
Mens Marit Bjørgen & co. er klare for å kjempe om heder i VM-løypene, hevder Vidar Løfshus seg sterkt på en helt annen arena. For hadde det eksistert et «verdensmesterskap i ansvarsfraskrivelse», hadde det vært vanskelig å nekte trønderen en plass på pallen. Det er ikke så lett å vite hvor man skal begynne i møtet med tiraden Løfshus har kommet med i kjølvannet av granskingsutvalgets rapport, og i forkant av mesterskapet i Lahti: • Med den totale mangelen på ydmykhet? • Med fravær av forståelse for at medienes rolle ikke bare er å være heiagjeng – men også å utføre et samfunnsoppdrag? • Med at han ikke ser alvoret i kritikken fra Rise-utvalget? Nei, vi kan starte med at en landslagssjef beskylder andre for manglende kunnskap, men selv åpenbart ikke kjenner til selve definisjonen av «doping». Hva begrepet innebærer, er helt tydelig presisert i WADA-koden (art 1, jf. 2.1). Etter regelsettet som gjelder i idretten verden rundt, og dermed også for Norges Skiforbund, er det ingen tvil om at uttrykket «tatt i doping» er dekkende for de norske sakene. Du skal heller ikke lenger enn til Antidoping Norges hjemmesider for å få god informasjon om at begrepet «doping» i idretten er utvidet, sammenholdt med hvordan det brukes i dagligtalen. Men enten vet ikke langrennsleiren dette, eller så lever de i fornektelse. Etter gjentatte lignende uttalelser de siste månedene, kommer nemlig følgende utsagn nå fra Løfshus til Adresseavisen: «Igjen så er ikke dette dopingsaker. Det er to brudd på dopingbestemmelsene. Det er en viktig presisering». Nei, det er ikke en viktig presisering. Det er direkte feil. Og selv om det er viktig å tydeliggjøre at den norske leiren ikke har gjort noe galt med vilje, og det dermed kan ha en god, pedagogisk verdi å kalle det brudd på regler, kan vi ikke ha en norsk landslagssjef som sprer desinformasjon om faktiske forhold. Bedre blir det ikke av at han et stykke på vei prøver å skyve ansvaret for Johaug-saken over på at mediepresset etter Sundby-saken stresset skilederne. Som om mediene hadde skylden for at det manglet elementære kontrollmekanismer i skiforbundet. Og om man først skal trekke inn Sundby-saken, blir jo det åpenbare spørsmålet hvorfor forbundet ikke umiddelbart tok affære, og gransket hver detalj i egne rutiner for å hindre nye vanskeligheter, da de ble kjent med saken. I stedet lot de et system med store svakheter skure og gå, og først etter at Johaug testet positivt på et forbudt stoff, definerte de høyst nødvendige strakstiltak. Ærlig talt, det nytter ikke for langrennsmiljøet å fraskrive seg ansvaret for uføret som har oppstått. Og det burde Vidar Løfshus være voksen nok til å erkjenne.
Kommentar Vidar Løfshus må gjerne angripe kritikere – i stedet for å innse at det er avdekket alvorlig systemsvikt. Men er det for mye å forlange at en landslagssjef behersker elementære begreper i debatten? Vidar Løfshus må gjerne angripe kritikere – i stedet for å innse at det er avdekket alvorlig systemsvikt. Men er det for mye å forlange at en landslagssjef behersker elementære begreper i debatten?