Kjerstin og Henriette har brukt sommeren på å sykle 3000 kilometer
For allerede før de hadde satt seg på sykkelsetet for å sykle 300 mil, klarte de å bestille flybilletter til Kirkenes og ikke Alta, som de egentlig skulle til. – Nordkapp er langt nord, og det er Kirkenes også. Så vi tenkte at det var like ved hverandre. Men da vi skulle finne buss fra Nordkapp til Kirkenes så vi at det var ti timer, sier Kjerstin Bråten til VG, og forteller de to venninnene, som har kjent hverandre siden de var 6 – 7 år da de gikk på Stabekk barneskole sammen, ble enige om å sykle Norge på langs etter at de hadde fanget opp at andre hadde gjort det tidligere. – Vi hadde ingen store planer tidlig i sommer, og vi har tidligere både rodd fra Hvaler til Strømstad og syklet fra Stabekk til Hvaler, så vi får noen sånne tilfeldige innfall om at enkelte ting må vi gjøre sammen, forteller Kjerstin, som ble ferdig med sin siste eksamen i Bergen dagen før de reiste.Da de kom frem til Alta 7. juni, ble de sovende i et taxiskur utenfor flyplassen fordi jentene kom så sent frem. – Vi trodde vi kunne sove på flyplassen, men den var så liten at den stengte ved midnatt og åpnet igjen 06 på morgenen. Vi fikk beskjed om at vi kunne sove i et taxiskur, men det var kaldt og små benker å sove på. Men etter et par timer på øyet, var jentene klare for å ta fatt på Norge. Men været? Det spilte ikke på lag de første dagene. – Det var hagl og to grader i Nordkapp. De to første ukene var ganske harde. Det var veldig mye dårlig vær og motvind, og det snødde i Finnmark. Det regnet faktisk 16 av de første 20 dagene, forteller Kjerstin. De forteller at det var surt å se alle de andre hjemme som slappet av i solen i 30 grader, men også at det dårlige været var motivasjon for jentene til å komme seg så fort som mulig sørover. Det var aldri noe prat om å gi seg, forteller Owe.Selv om de var værfaste i Harstad med storm og elendig vær tidlig på turen («ekte nordnorsk vær», som de selv sier), bet jentene tennene sammen og fortsatte reisen. Da de kom til Lofoten, var været av en annen dimensjon. – Det var megafint i Lofoten. Der hadde vi også en venninne som hadde sommerjobb, så vi fikk sove hos henne. Vi fikk også sponset en natt på hotell av besteforeldrene til Henriette, og faren til Henriette kom og møtte oss ved Sandnessjøen og ble med oss ned Helgelandskysten. De dagene fikk vi sove innendørs, og det var veldig deilig. De forteller at været de siste ti dagene var veldig bra, noe som hjalp på humøret og motivasjonen. Og selv om det var mye tunge oppoverbakker de siste dagene, hjalp det at de nærmet seg målet i Lindesnes.– I tillegg var vi i Stavanger for noen dager siden, og Bergen. Det var kjempedeilig å sove i leiligheten min i Bergen, men det var tungt å bare være der for å sove, fortsetter Bråten. Hun forteller at de også var på bygdefest i Florø, noe som var en stor suksess. Og begge jentene innrømmer at det kom noen tårer da familien til Owe ventet i Lindesnes. 1 av 4ENDELIG FREMME: Her er jentene fremme i Lindesnes, med champagne og gaver! – Vi ble møtt med kubjeller, champagne, flagg, plakater, ballonger og «We Are The Champions» på anlegget. Det hadde samlet seg masse folk – noen visste ikke hvem vi var, mens andre hadde kjørt forbi oss og fulgt reisen vår. I tillegg fikk vi skrevet oss inn i en bok hvor folk som enten har syklet, gått eller seilt Norge på lands kan skrive seg inn i. Det var veldig kult. En vanlig dag så cirka slik ut: *Stå opp 08. *Spise, pakke sammen og gjøre seg klar, være på sykkelsetet rundt 10. *Sykle et par timer før det ble tatt en god pause. *Fortsette å sykle. Noen dager kom de frem i 17-18-tiden, andre dager ved midnatt.Nå skal jentene ta seg en velfortjent ferie: de skal begge til Hvaler sammen, før Bråten drar til Spania på fredag. Owe turer til Montenegro om noen uker. Men aller først: komme seg til Hvaler (sammen) og stå opp uten å vite at det skal gjennomføres 10 mil på sykkel. Hver eneste dag. Til tross for at jentene var sammen 24 timer i døgnet i 30 dager i strekk, gikk de ikke lei av hverandre. – Det har faktisk gått bra. Vi kjenner hverandre godt nok til å vite hva man skal si og ikke. Nå skal vi rett på Hvaler et par dager sammen, så vennskapet har ikke gått i grus, sier en lattermild Bråten, mens Owe bekrefter at vennskapet fortsatt består.
21-åringene Kjerstin Bråten og Henriette Owe har brukt den siste måneden på et sykkelsete. Venninnene syklet fra Nordkapp til Lindesnes, men ikke uten dramatikk.