Åh, dere skal «bare» være hjemme i ferien?
LINE VICTORIA HUSBY-SØRENSEN, ferierende mamma og blogger på supporterfrue.blogg.no. Dette med ferier er triste greier. Hvert eneste år leser jeg om barn som ikke kan reise på ferie. De har ingenting å fortelle klassen eller barnehagen når læreren står og tripper etter åtte ukers avspasering og spør barna «hvor har dere vært på ferie?». Å fortelle om vannkrig i bestemors hage eller krabbefiske på brygga er jo ikke en skikkelig ferie. Nei, skikkelig ferie - det er jo i Syden, det! For mange barnefamilier er det økonomien som setter en stopper for at SÅ mange barn i Norge ikke for oppleve Lollo og Bernie på et enormt hotell med eget badeland og fri tilgang på flytende iskrem i plastikk-kjeks. Det er ikke ordentlig F-E-R-I-E før man stått fire timer i kø i passkontrollen, fått diarè på en gresk taverna eller funnet krypdyr i dusjen på 5-stjerners hotellet mamma og pappa har brukt hele feriebudsjettet på. Jeg skal innrømme at jeg aldri på noe som helst tidspunkt har tenkt at det er disse overprisa sydenturene som skal bestemme om man har vært på ferie eller ikke. Så jeg vil at du skal senke skuldrene litt og slutte å surfe etter restplasser til det store Sydenland i ren desperasjon etter å la kidsa ha noe å fortelle skolekameratene sine ved skolestart i august. Selv har jeg aldri sett på en dyr utenlandstur som et must for å roe feriefoten. Jeg har hvert eneste år feriert langs kysten av Norge og Sverige i båter av ymse kvalitet. I mange år ferierte jeg i en seilbåt min pappa reddet fra å bli santhansbål på 80-tallet. Historien er noe slikt som at pappa betalte en gravemaskinfører en femtilapp for å drøye å hugge opp båten til pappa hadde klart å skaffe frakt for å redde den 45 fot lange seilbåten som egentlig burde blitt til blomsterjord. Denne seilbåten sørget han for ikke lakk (eller sank!) akkurat de ukene vi var ute med den om sommeren, vi hadde spritkjøkken og et par lune steder å sove under dekk. De første årene vet jeg at denne store seilbåten vi ferierte i faktisk ikke engang hadde mast, vi bare brukte seilbåten slik den var - uten mast og seil! Etter en iherdig innsats fra min nevenyttige far for å få den i noenlunde stand for å kunne brukes, loffet vi kysten opp og ned hele sommeren. Grilling på svaberg, krabbefiske, myggbitt som spiste opp faren min, foreldre som satt oppe på svaberget og drakk lunken svenske-øl mens jeg lå og hørte på gresshopper, latteren deres og litt bølgeskvulp. Spontant kunne pappa starte motoren klokka 04.00 midt i natten fordi vindretningen var perfekt til å komme videre til neste destinasjon, for motoren ombord i seilbåten var jo heller ikke helt til å stole på. Ved et par anledninger dristet mamma og pappa seg til å ta meg med på campingtur med en lånt kombicamp (en slags tilhenger med telt) på slep etter den bittelille mørkeblå Peugeouten, som allerede hadde passert 300.000 km på tikkeren fordi mamma brukte bilen i sin jobb i hjemmesykepleien. Lukker jeg øynene kan jeg fremdeles kjenne lukta av sigarettene til mamma, reisesyke-flekker som aldri gikk bort, og fuktige seter etter å ha sittet med klissvått badetøy på vei hjem fra stranda. De spøkelseshistoriene mamma fortalte i det teltet der på en øde campingplass mens regnet øste ned utenfor, kan fremdeles gi meg frysninger av ferieglede. Når mamma og pappa måtte jobbe i ferien ble jeg sendt med buss til farmor i Kristiansand. I rekkehuset i Vågsbygda disket farmor opp med et lite basseng på verandaen, og noen ganger tok vi den gamle Volvoen hennes ut av garasjen for å se dyrene i Dyreparken. Dette var på en tid der Julius ikke var mentalt ustabil og man ikke måtte bruke en formue på Kaptein Sabeltann-kostyme for å bevise at man hadde sett forestillingen. Ofte gikk vi tur i skogen til et lite tjern hvor sommertemperaturen fort kunne sørge for at badevannet holdt 24 varmegrader. Ingen spanjoler med sombreroer som maste om solseng-penger, og suvenirene jeg tok med meg hjem igjen var gratis. «Å, dere skal bare være hjemme i ferien?» spurte noen tidligere i juni da jeg fortalte om ferieplanene våre med Maren. «Bare være hjemme.» Bare. Denne sommeren har Torben og jeg så langt sørget for gode barndomsminner for Maren. Ikke at hun kommer til å huske alt hun har vært med på, men det gjør vi foreldrene. At Torben og jeg kan vise ferieminner fra da mamma tok 1300 bildene i løpet av den sommeren i 2018. Det er ikke en eneste palme på noen av de bildene, men bildeminner av seg selv i båt, på stranda, i vannsprederen i hagen, i plaskebassenget hos Mimmi og Bestefar, sovende i bilen på spontantur til Kristiansand, med en diiiiger is på verandaen til Bestemor og Farfar, hvinende av glede når hun får nærkontakt dyr på en gård, utforske en overnattings-pod på campingplassen i Bø, såpeboblene i parken i Kristiansand, helt i hundre i alle bassengene i badeland, at hun måtte sove på kjøkkenet i leiligheten vi lånte på Sørlandet, spisende på en smoothie på en rasteplass ved Fianesvingen, sovende i armkroken når badeleken tok all energi, kaste ball på parkeringsplassen og hoppende på trampolina hos tante og onkel. Men hun får dessverre ikke se bilder av seg selv gjøre akkurat det samme i Syden. Kjære foreldre til våre barn! Slutt å legg lista så høyt når ferien planlegges. Å bare skal være hjemme i ferien betyr ikke at det er synd på barna våre. Når jeg sier at vi skal feriere hjemme, så kan du la være å gi meg trøstende blikk mens du forteller meg om bananbåter og paraglidere og tyrkere som lager sydenflette i håret på kidsa. Hvis du ikke er klar over det ennå, så er ikke barna så opptatt av landegrenser før du faktisk forteller dem at ferie kun er ferie når det er 40 grader, billig øl på Mallorca og Lollo og Bernie er underholdningen. Og å kjøpe pass til Maren i disse tider koster faktisk 684 pinneis. Jeg bare sier det! Det er ikke synd på Ivar, Maren, Rune, Line og alle de andre barna på skolen som har «bare» har feriert hjemme i år. Jeg tror heller ikke sommerminnene dine fra Syden blir noe dårligere, det viktigste er at du tilbringer tid med barna. Men fortell gjerne barna at de beste sommerferieminnene er de man har sammen, uavhengig av landegrenser og pris. Stakkars Maren. Nå løper hun naken rundt på plenen innsmurt i solkrem og nevene fulle av rips etter at hun forstod hva de røde bærene på den busken i hagen var for noe. Håret står til alle kanter etter at hun veksler mellom å kaste ball med pappa og herje i plaskebassenget sitt. Hun HYYYYLER av glede og vi får vel kanskje en klage på all gledeshyl som utspiller seg i hagen snart. Jeg er ganske sikker på at det er utrolig synd på henne som ikke er i Syden, ja. Fortsatt god ferie til deg og dine! Innlegget stod først på trykk på Line Victorias blogg supporterfrue.blogg.no, og er gjengitt i VG med hennes tillatelse.
Stakkars datteren min Maren, som bare skal være i Norge i sommerferien.