TV-anmeldelse «Line fikser kroppen»: Heia alle kropper!
«Line fikser kroppen» Norsk dokumentarunderholdning i seks deler. NRK3 tirsdager kl. 21.30, også på NRK TV Med: Line Elvsåshagen, Ulrikke Falch, Megan Jayne Crabbe m.fl. Dissende rumper, hengende mager og skvalpende hudfolder. Introen til P3s nye serie skjuler veldig lite, prøver å ikke gjøre det til noe komisk – og klarer det. Forutsetningene for serien er programleder Line Elvsåshagens manglende komfortfølelse i egen kropp, og at hun skammer seg over disse følelsene. Slik de fleste av oss i ulik grad kjenner på: Norge er best i verden i dårlig kroppsfølelse – femti prosent av norske jenter føler seg for tjukke, ifølge statistikk som presenteres i serien. Line fra «Line fikser kroppen»: – Seksuell helse er utrolig skambelagt (VG+) Elvsåshagen har en historie med programserier som sentrerer rundt seg selv, både i navn og innhold. Denne gangen klarer hun å gjøre denne i utgangspunktet nærsynte selvopptattheten til noe mye mer interessant og allmenngyldig. Primært for den halvdelen av befolkningen som undertegnede åpenbart ikke tilhører. Det betyr ikke at menn må vente på oppfølgeren «Linus fikser kroppen». Kroppshysteriet er en gjensidig deprimerende nedadgående spiral, uansett hva som står under kjønnsposten i passet. Starten er litt keitete. Smilende og selvsikker skjeggedanske gjør noen science fiction-greier og digitaliserer kroppen til Elvsåshagen. Etterpå er det småfestlig når hun handler Grandiosa og spiser vafler i Kardashiansk outfit, og konkluderer med at kona til Kanye må ha med seg stylist og sminkør overalt for å klare å holde på stilen. Litt nærsynt. Hold deg oppdatert: Disse seriene kan du glede deg til høsten 2017 Når hun får lov til å plukke på vanlige damekropper i undertøy og fokusere på strekkmerker, pigmentflekker og normal hud forvandles serien til å bli noe mer et program med bare ett perspektiv. Første del er likevel litt vel gimmicky, der behovet for å skape underholdning til tider står ekstremt i veien for budskapet. Andre episode, om pupper, er der serien derimot plasserer kamera med videre vinkel. Både fordi Elvsåshagen fortsetter å by på seg selv på ærligste underholdningsvis når hun skal finne sin «puppe-outfit». Men også fordi hun får de som skal hjelpe henne på veien til å være like åpne og likefram. Anmeldelse «Stranger Things 2»: Ting som virker Poenget her er å få både programleder og andre jenter å bli mer avslappet til egne og andres kropper. En puppetest på Vigeland-museet er noe av det mest avkledde i alle ordets forståelser som har vært vist på norsk TV på lenge. Mindre «kjente» navn med gode refleksjoner og perspektiver trekkes fram; fra stylisten Juliette Aleksini Piiksi til fjerdebølgefeministene i Danmark. I motsetning til tilsvarende programmer – for konseptet er på ingen måte nytt – er det her man får fram andre og tydelige perspektiver. Fordi det selvsagt finnes like mange meninger som det finnes kropper i alle mulige fasonger. Det er altfor lett å glemme, og det er det denne serien klarer å sette riktig fokus på. Uten å være spekulativ.
Kropp gjort positivt, klokt og nakent.