Blåblå regjering på prøve
Døren til regjeringsdeltagelse er ikke endelig lukket, hverken hos Venstre eller hos KrF. Men tiden er ikke moden. Begge partiene trenger å overbevises om at Frp kan oppføre seg som et ansvarlig og anstendig regjeringsparti. En fremtidig flertallsregjering står og faller med Frp-leder Siv Jensen og hennes partifellers oppførsel i en blåblå regjering. Hvis vi skrur klokken noen få år tilbake, ser vi hvor langt KrF og Venstre egentlig har beveget seg i sitt forhold til Frp. Både tidligere Venstre-leder Lars Sponheim og tidligere KrF-leder Kjell Magne Bondevik foraktet Frp og alt partiet sto for. De hadde begge en usedvanlig dårlig kjemi med daværende Frp-leder Carl I. Hagen. Nå har de to sentrumspartiene skrevet under en omfattende samarbeidsavtale med det samme partiet. Under de langvarige sonderingene mellom de fire borgerlige partiene har det omtrent ikke vært lekkasjer. Det forteller sitt om godt samarbeid og sterk tillit mellom tidligere politiske motstandere.Forrige gang de borgerlige forhandlet om en samarbeidsregjering, var det motsatt. Forut for dannelsen av Bondevik II-regjeringen i 2001, var det gjensidig mistillit mellom Høyre, KrF og Venstre nesten fra begynnelsen av. Likevel endte de tre partiene med å danne regjering sammen. I høst har det vært omvendt: Denne gangen har tilliten vokst gjennom sonderingsfasen - og likevel endte det i brudd. Det kan synes ulogisk. Men det har sin forklaring. Den politiske avstanden var større denne gangen. Tilliten partene i mellom bærer derfor bud om at det fortsatt kan dannes en flertallsregjering et sted der fremme. Det er verdt å merke seg ordbruken hos de ulike aktørene - særlig innad i KrF. Kjell Magne Bondevik har hele tiden sagt at partiet ikke må ha noe med Frp å gjøre. Dagens KrF-leder Knut Arild Hareide har ikke argumentert på den måten. Han har derimot holdt seg til sak, til hvilke resultater han og partiet hans vil oppnå med de ulike alternativene. Hareide vet likevel godt at mange i hans parti omtaler Frp på samme måte som Bondevik gjør. Derfor vet han også at dersom det skal bli aktuelt for KrF å gå inn i en blåblå regjering, så er Siv Jensen som må overbevise hans partifeller. Gjennom handling, ikke gjennom ord. Hun må håndtere de kreftene i Frp som provoserer sentrumspartiene aller mest. Og hun må sørge for at Frps statsråder lever opp til de høye kravene som stilles til politikere på så høyt nivå.De to sentrumspartiene legger også helt avgjørende vekt på hvordan de vil bli behandlet av en blåblå regjering. Dersom Erna Solberg og Siv Jensen skal ha håp om å få med seg ett eller begge sentrumspartier inn i regjering, må de fortsette å pleie det tillitsfulle forholdet som ble bygget opp gjennom lange dager med sonderinger i Nydalen og på Stortinget. Men hvorfor skal Siv Jensen strekke seg så langt for å vinne sentrumspartienes gunst? Hun er jo tross alt i ferd med å nå målet sitt; å få Frp inn i regjering - sammen med Høyre, det partiet hun står nærmest? Svaret er enkelt. Frp får gjennomslag for langt mer av sin politikk i en flertallsregjering enn i en mindretallsregjering som må søke støtte i Stortinget. For i Stortinget er det i utgangspunktet svært liten oppslutning om Frps hjertesaker. Det er lettere å forhandle frem kompromisser innad i en regjering som vet at den uansett har stortingsflertallet bak seg. Da kan regjeringspartiene gi og ta på en helt annen måte. De kan lage avtaler som går langt frem i tid, og som går på tvers av saksfelt og fagområder. KrFellerVenstre I alle de fire partiene ser man for seg en mulig utvidelse av en blåblå regjering, antagelig rundt kommunevalget om to år, kanskje før. Det betyr ikke at det skjer. Men det innebærer at også de to sentrumspartiene ser for seg dette som en realistisk mulighet. Det er verdt å merke seg at det i punkt 5 k i avtalen mellom de fire partiene står at dersom KrF eller Venstre ønsker å gå inn i regjering, så er partene positive til det. Det ligger altså ingen føringer i avtalen om at de må gå sammen inn. Venstre utelukket aldri under sonderingene å gå inn i regjeringen på egen hånd, uten KrF. Rett nok hadde Venstre og KrF fast følge. Men de var ikke gift. I KrF fryktet man at Venstre kunne komme til å gå inn alene. Slik ble det ikke. Nå får Norge først en blåblå regjering på prøve. Om en stund får vi vite om tilliten mellom de fire partiene vokser seg enda sterkere - eller om det hele ender i borgerlig sammenbrudd.
Høyre og Fremskrittspartiet kan etter hvert få med seg KrF og Venstre i regjering. Men da må de blåblå oppføre seg ordentlig - fra første dag.