Vraket av enda en by: IOC trenger sjekkeråd!
Hva har privatlivets brutale mekanismer med IOC å gjøre? Faktisk langt mer enn man intuitivt skulle anta. Parallellene er nemlig ganske åpenbare, og IOC opplever nå omtrent det samme som ungdomsskolens kjekkaser gjør når det har gått en stund. De har rett og slett ikke det samme draget på byen, eller i dette tilfellet hos byene, som de nøt godt av en gang i tiden. Hør bare her: Etter å ha blitt veid og funnet for lett av enda en potensiell arrangør av vinter-OL , velger Thomas Bach & co. å snu tidenes mest slitte bruddklisjé på hodet. I stedet for å svelge at det kanskje var noe som rett og slett ikke gikk hjem hos den man forsøkte å kurtisere, velger IOC å kritisere at flertallet, som stemte nei til et mulig OL i Sion, baserte seg på «utdatert informasjon» om hva det vil innebære å arrangere lekene. Altså: «Det er ikke meg, det er deg». Avslaget føyer seg inn i rekken av mislykkede fremstøt fra IOC de siste årene, og svir nok litt ekstra for den Sveits-baserte organisasjonen. I sjekkesfæren vil de fleste som har vært aktivt frempå, men uten å få noen positiv respons fra den de har sett seg ut, etter hvert nå et punkt der selverkjennelsen slår inn. Kanskje er det rett og slett noe som ikke fungerer med det man har å tilby? Men IOCs selvbilde fungerer visst ikke slik. Som den dyktige spaltisten Nick Butler i Insidethegames skriver, er det kanskje på tide for denne gjengen å innse at det ikke alltid er alle andre det er noe galt med. Muligens henger arrogansen sammen med historikken. Lenge nøt IOC at arrangementet deres ble sett på som det deiligste i sportsklassen. Ringenes herrer kunne fungere som kongene på skoleballet, der beilerne danset rundt dem i et forsøk på å gjøre seg lekre, mens de kunne velge, vrake og nyte den ukritiske oppmerksomheten. I denne runddansen var ikke det ultimate målet å få en ring på fingeren på sikt, men tilgangen til å bli vert for hele fem ringer, som i sum utgjør De olympiske lekers logo. Nå er mye snudd på hodet. Tre ganger nei i Sveits, direkte avslag fra München, Innsbruck, Hamburg og Kraków. Dessuten har en rekke andre sjarmoffensiver møtt en kald skulder, for eksempel her i Oslo, og det lenge før DJ-en hadde satt på noe som ligner en klinelåt. I etterkant har organisasjonen prøvd å redde seg inn litt, ved å hevde at kommunikasjonen rundt kostnadsreformene kanskje ikke har vært god nok. Men når toget har gått og den du er keen på er borte, hjelper bortforklaringer like lite i jakten på kommende OL-byer, som i leting etter noen å gå hjem sammen med. Noen sannheter er ganske universelle: Den som avviser er ikke fornøyd nok med den som får et nei. Og det hjelper ingenting for den vrakede å legge skylden på vrakeren.
Få ting er tåpeligere enn å ty til setningen «det er ikke deg, det er meg» når du skal dumpe noen. Det må i tilfelle være «det er ikke meg, det er deg» når du selv er blitt avvist.