En slags kreativ gjenkomst
«Sexual Harassment»Man kan mene mangt om Turbonegers såkalte comeback og posisjonering som ironihedonismens rockeguder for ti år tilbake, men på plate var de aldri i nærheten av sin kreative storhetstid. Ingen av 00-utgivelsene hadde annen funksjon enn å holde bandet lunkent. Riktignok frontet «Retox» (2007) noe delvis nytt, men det var for seint. At vokalist og frontfigur Hank von Helvete ga seg i 2010 var sånn sett interessant, for med fjorårets hyring av britiske Tony Sylvester som deres fjerde vokalist, viste Turboneger at de er rockens vikarbyråsvar på Vamp, der kjernen og låtskriverne er viktigere enn frontfiguren. I 2012 har de fjernet seg fra ti års forkludring og plasserer seg mellom karrieretoppene «Ass Cobra» (1996) og «Apocalypse Dudes» (1998). Åpningene med ljomende gitarfeedback indikerer alene et farvel til underholdningsrocken. For tross Einarssons og Faldbakkens neonglorete lærcaps på coveret: Dette er det nærmeste deathpunkerne har vært den, på flere nivåer, grumsete, rufsete og ikoniske «Ass Cobra» siden, vel, «Ass Cobra». Ikke minst på grunn av Sylvesters liksomsinna og betraktelig fyldigere vokal, men også fordi nytrommis Tommy Akerholdt gjør dem merkbart tettere, raskere og komprimerte. (Med sine 32 minutter er det deres korteste album.) Når det er sagt: Sjokkfaktoren og de virkelig gode poengene er fullstendig ikke-eksisterende. Den homoerotiske leflingen er nedtonet, men gjespende overhengende. På sitt verste kunne albumet like gjerne vært fra noen som prøver å bli et Turboneger-coverband, men som ikke helt mestrer nyansene, der særlig «Shake Your Shit Machine» er nok en Turboneger-låt hvis beste kvalitet er låttittelen. De positive unntakene veier like fullt tildels opp, deriblant den, i positiv forstand, superidiotiske åpneren «I Got A Knife» og den satanist-tullete «Rise Below». Pastisjen på Neil Youngs tekster i «Mister Sister» løfter en middels låt og at «The Nihilistic Army», med sitt glitrende mellomspill «Why don't you buy one of those self-help books? / I can't read» har blåkopipassasjer fra «Zillion Dollar Sadist» og horrorlåten «Dude Without a Face» parafraserer «a-woa woa wo»-ropet til «Age of Pamparius», er trygg resirkulering i AC/DC-ånd. Tross sine mangler er dette Turbonegers beste utgivelse siden de la ned bandet første gang. Selv om det er milevis til toppen. BESTE LÅT: «I Got A Knife» TOR MARTIN BØE
Mye rock, lite LOL - men Turbonegers beste på lenge.