Frp's suksess og Høyres rot
Frp's statsråder vet at de ikke har råd til mange tabber. Men tabbene vil komme - selv om Frp'erne har forberedt seg bedre enn mange trodde på forhånd. Hittil er det Høyre som har gått på de verste smellene. Reservasjonsretten var dårlig håndtert, både fra helseminister Bent Høie, og fra statsminister Erna Solberg selv. Aller verst er likevel håndteringen av det kommende Dalai Lama-besøket. Jeg kan ikke huske å ha sett lignende amatørskap fra noen norsk regjering noen gang i et så betent utenrikspolitisk spørsmål. Konklusjonen er feil. Og håndteringen er en skandale. Men det er ikke Frp's skandale. Politiets Fellesforbund Historien om Frp i regjering er foreløpig historien om noen seire, noen tap, og mye grått midt i mellom. Veiutbyggingen går raskere, men bomstasjonene står fortsatt. Mange av de lengeværende asylbarna blir sendt ut av Norge. Men 130 av dem får bli - sammen med sine familier. Det blir innført høyere aldersgrense ved ekteskap mellom norske og utenlandske statsborgere, noe også sterke krefter i Ap har ønsket seg i mange år. Flere utlendinger med ulovlig opphold sendes ut. Men det ser dårlig ut for alle de lukkede mottakene som Frp har kjempet for. Frp's forhold til politiet er et kapittel for seg. Partiet har vært en trofast støttespiller til Politiets Fellesforbund, også når forbundet har vært på sitt mest uansvarlige og grenseløse. Lov og orden er selve kjernesaken for Frp. Det innebærer at forventningen blant velgerne er høye. Det vi har sett så langt fra justisminister Anders Anundsen, er ikke i nærheten av å innfri disse forventningene. Frykt for forandring Interessant nok er det på områder som ikke er hjertesaker, at partiet faktisk kan få markert seg tydeligst. Som i landbrukspolitikken. Her ligger Frp på en helt annen linje enn alle andre partier. Landbruksminister Sylvi Listhaug kan opptre nærmest som en opposisjonspolitiker. Hun kan foreslå mye som slår an blant hennes egne velgere, uten at det nødvendigvis kan gjennomføres i praksis. Paradoksalt nok har hun både større og mindre handlingsrom enn noen tidligere landbruksminister har hatt. Mens norske bønder stilte urealistisk høye krav til Sp-statsråder i den rødgrønne regjeringen, håper de nå på minst mulig skade. Bøndene frykter store forandringer. Listhaug skremmer dem med sine uttalelser. Samtidig vet både hun og bondeorganisasjonene at hun ikke har flertallet som kreves for å legge om norsk landbrukspolitikk fullstendig. Men hun kan gradvis endre retning. Det ligger mye makt i Landbruksdepartementet. Styringen ligger også i detaljene. Det er mange små og store saker som ikke må til Stortinget. Listhaug vil noe annet enn forgjengerne. Dermed kommer hun til å gjøre noe annet i mange av de sakene som havner på hennes bord. Hun har stort handlingsrom i det små, men kan gjøre lite med de store linjene. Jensens kampanje Suksess betyr at noe ble bedre enn du forventet. Derfor har partileder Siv Jensen drevet en kampanje for å senke forventningene til hva Frp kan få til i regjering. Jensens målgruppe har vært både partiets egne tillitsvalgte, og velgerne. Fordi Jensen har gjentatt og gjentatt det, vet alle nå at Frp med sine 16,3 prosent av stemmene ikke kan regne med å få gjennomslag for alt i alle saker. Spørsmålet er i stedet om Jensen og hennes folk kan få nok igjen for å sitte i regjering. Nå, i den første perioden, er de stolte og glade bare over å være et regjeringsparti. I nesten hele partiets historie har det blitt sett som en umulighet, både av Frp selv, og av alle andre partier. Men jo lenger partiet sitter i regjering, jo mer vil de bli ansvarlige for folks hverdagsproblemer. Da kan de ikke lenger peke på de rødgrønne som roten til alt ondt, slik de nå har gjort. Venstresidens frykt og håp Frp ble brått et parti som lignet på alle andre partier med regjeringsmakt. Der politikere i opposisjon kan love alt til alle, uten å måtte ta ansvar for noe, må et regjeringsparti sørge for at politikken henger sammen. Det blir interessant å se om Frp våger å ta tøffe og upopulære valg. Både Høyre og Ap, ja selv sentrumspartiene, har erfart at de møter sine egne beslutninger neste gang de er i regjering. De vet at dersom de utsetter vanskelige saker, risikerer de å få dem tilbake i fleisen på et senere tidspunkt. Frp, på sin side, er fortsatt et førstegangsparti, som mangler denne erfaringen. Dermed kan partiet lett komme til å utsette vanskelige saker. Vil for eksempel Frp stille seg bak upopulære, men helt nødvendige kommunesammenslåinger? Vil partiet klare å gjennomføre en politireform som uansett utforming vil skape strid, både innad i politiet, og ute i lokalsamfunnene? Det må det, dersom Frp over tid skal tas på alvor som regjeringsparti. Det er et seierssikkert Frp som er samlet på Gardermoen denne helgen. Frp ødelegger ikke Norge, slik venstresiden fryktet. Men Frp ødelegger så langt heller ikke seg selv, slik venstresiden har håpet.
Den blåblå regjeringen ble ikke som mange spådde. Erfarne Høyrefolk roter det til, mens ferskingene i Frp klarer seg overraskende godt - så langt.