DDE-Bjarne byttet ut rølpen med hjertevarme
Her er kveldens dom over fremføringene på Silje Nergaards kveld, signert VGs anmelder Stein Østbø. OnklP – «Tell Me Where You’re Going» Bad boy blir godgutt! OnklP slutter ikke å overraske – han er, med all respekt for de andre her, den mest kreative deltakeren denne sesongen. Her tar han Siljes 25 år gamle gjennombruddssang og snur teksten opp ned, slik at den blir mørkere og mer truende, nesten som «Stan» hos Eminem. Resultatet er en nydelig og intensivert hiphop-ballade på norsk. «Si meg hvor du skal hen», lyder refrenget nå. Jeg vet det, OnklP – du skal inn i enda flere norske hjerter med sans for ordkunstnere. Jonas Fjeld – “Be Still My Heart” Det er et godt valg av en nydelig låt, og med Ole Paus som norsk tekstforfatter skal det egentlig ikke kunne gå gæernt. Likevel går det halvgæernt. Mest fordi vi nå møter en atskillig tammere Jonas Fjeld enn rock-utblåsningen fra sist lørdag, og kanskje dels fordi J.J. Cale-atmosfæren ikke kler originalmaterialet i dette tilfellet. Fjeld selv er helt tydelig hjemme blant tonene hos sitt gamle idol J.J.Cale, men kun i perifert nabolag når det kommer til Silje Nergaards katalog akkurat her. Thom Hell – «Keep On Backing Losers» Dette er låten der Silje kombinerer røffhet og eleganse hundre prosent, men Thom Hell er langt fra like kattemyk i tilnærmingen. Hans versjon blir egentlig først interessant når han går opp i sin velkjente falsett, men heller ikke da makter han å føre låten over i et leie som fanger lytteren. En god tolkning skal tilføre låten et eller annet som gjør at den skiller seg ut, ikke at den blir blassere, slik tilfellet er her. Men Siljes mentor tidlig i karrieren, Pat Metheny, hadde nok likt denne versjonen. Inger Lise Rypdal – «Dreamers At Heart» Steike, der gjør hun det igjen! Viser frem soul-dyret i seg og forvandler en ballade til klassisk soulfunk med blåserrekke og kor i full Chipahua-tapning. Samtidig fraserer Inger Lise som den vi nesten hadde glemt at hun var, Norges soul-dronning. Tæl og trøkk fra Toten tar vi gjerne mer av – kanskje den ekstra innsatsen kommer av rivaliseringen om hvilken side av Mjøsa som er best, Silje er jo tross alt fra Hamar ... Lene Nystrøm – «Lullaby To Erle» Nok en gang viser Lene vågemot ved å ta for seg den kanskje mest personlige sangen i Siljes katalog. Sangen handler om bølger, og bølger er noe Silje bokstavelig talt fikk kjenne på kroppen under tsunamien i 2004, tre år etter at hun skrev denne sangen. Lene vektlegger også dramaet som kan ligge latent i bølger og skaper nærmest dyster dynamikk á la det Elg gjorde med Lars Lillo-Stenbergs «Hjernen er alene» sist sesong. Ikke helt som Elg, men absolutt sterke saker. Bjarne Brøndbo – «En og en» Her er rai rai-Bjarne transformert til en emosjonell crooner med herlig rasp i røsten. En dunkel og slepende versjon – enda mer melankolsk enn originalen (der Silje faktisk har oversatt sin egen låt «On And On»). Her bruker Bjarne det han har av farve i stemmen, og det er faktisk ikke så rent lite. Om OnklP har vært den mest kreative av årets deltakere, er Bjarne den som viser seg som den mest anvendelige. Her er han rett ut fabelaktig som tolker av noe som vanligvis ligger langt, langt til høyre for han. Les også om Siljes dramatiske opplevelser da hun og familien – samt søsteren og hennes familie – havnet midt i den fatale tsunamien i Thailand i 2004 HER.
OnklP satte standarden høyt for de andre som førstemann i kveldens “Hver gang vi møtes”, mens Inger Lise Rypdal fulgte opp med feiende soul og Bjarne Brøndbo med hjertevarm ballade. kveldens “Hver gang vi møtes”, mens Inger Lise Rypdal fulgte opp med feiende soul og Bjarne Brøndbo med hjertevarm ballade.