Fylleslaget på Norderhov
Kampene ved prestegården på Norderhov i Ringerike bidro til karolinernes endelige nederlag i «Den store nordiske krig» – et annet ord for det sammenhengende hevntokt i regi av Karl XII som endte med svenskekongens død i Halden. Etter et 18 år langt felttog mot Sachsen-Polen, Danmark-Norge, Russland, Preussen og Hannover, var det ikke bare slutt på monarken, men også på Sverige som stormakt og den dominerende stat i Østersjøområdet. Det historiske slaget på Norderhov er, ifølge Riksarkivaren, «blant de mest spektakulære, sagnomsuste og kanskje også avgjørende begivenheter som fant sted under den svenske invasjonen i 1716».Natt til 9. mars 1716 hadde karolinerhæren gått inn i Norge fra Värmland. Men de møtte kraftig og uventet motstand fra norske tropper, utplassert av generalløytnant Barthold Heinrich Lützow, som hadde forutsett den svenske krigerkongens taktikk for å ta Christiania og Akershus. I tillegg til å bli heftet av nordmennenes kampvilje, måtte karolinerne slåss mot sin evige nemesis, den norske vinteren, som overrasket dem med snøvær. Et forsøk på å erobre Akershus slott via den islagte Bunnefjorden og angripe fra sjøsiden, ble slått tilbake av festningens artilleri og svenskene måtte redde seg i land på Bygdøy. Herfra kunne Karl XII nå innta Christiania.For sikkerhets skyld sendte han en bataljon – angivelig i underkant av tusen mann – under ledelse av kongens yndling, oberst Axel Löwen, til å foreta en omgående manøver over Krokskogen og Ringerike slik at han kunne falle den dansk-norske hovedstyrken i ryggen ved Gjellebekk skanse på Lierskogen. Karolinerne fòr brutalt frem. Da de kom til Norderhov sent på kvelden 28. mars, hadde ryktet om de nådeløse svenskene gått dem i forveien. Her ble de tatt godt i mot av prestefruen Anna Colbjørnsdatter, som trakterte okkupantene på beste vis. Obersten og hans offiserer fikk egne rom på prestegården, og de må ha stusset på om det var frykt for overmakten eller respekt for Kungen som motiverte den 49-årige kvinnen til å diske så drabelig opp. Både befalingsmenn innomhus og soldatene som var forlagt ute på tunet og rundt omkring på gården, fikk nyte godt av vertinnens oppmerksomme gjestfrihet.Først klokken tre om natten, da kaptein Knud Gyldenstierne Sehested og hans undertallige dragoner fra Det 2. søndenfjeldske regiment red inn på tunet med dragne pallasker og pistoler, gikk det opp for Löwen at prestefruens rause utskjenking fra gårdens spritkjeller var gjort med kvinnelist og lempe. Stupfulle soldater og et dritings offiserskorps var sjanseløse imot de norske dragonene. En av de få som ble vist nåde, var obersten, som ble pågrepet i underbuksene på et jorde bortenfor prestegården. Han ble sittende i fangenskap i Kristiansand inntil noen satte en kule i tinningen på Karl XII og den meningsløse krigen kunne avblåses. Löwen ble siden en ledende akademiker og en avholdt statsmann i hjemlandet. Anna Colbjørnsdatters strategi for å passivisere den svenske hæren og så sende bud på dragonregimentet, ga henne en folkelig heltestatus som skal ha inspirert Bjørnson da han skrev sitt patriotiske dikt. At grøftefyll besynges på denne måten hver grunnlovsdag i nasjonens fedrelandssang, er interessant i seg selv. Det kan i det minste forklare 18. mai. * * Klikk her: https://www.facebook.com/vgdebatt/?fref=ts
I natt er det 300 år siden slaget som ga oss tekstlinjen i «Ja, vi elsker» – da «kvinner stod opp og strede som de vare menn.»