Kritiserer NRKs lørdagssatsning: – Pinlig!
FREDRIK DREVON , journalist. I episode 2 av reiseprogrammet «Jorden rundt på seks steg» befinner programlederne Kåre Magnus Bergh og Ingrid Gjessing Linhave seg på Bondi Beach i Sydney. For å bygge opp stemningen brukes en montasje av bybilder i saktefilm, kombinert med aproposmusikk i form av landeplagen «Weather with You». Det første programlederne gjør på Bondi Beach er å gå bort til en lokal surfer for å snakke om hai. Surferen forteller at han aldri har møtt noen som har blitt angrepet eller spist av hai. Plutselig oppdager de en annen surfer femti meter unna på stranden. Han har våtdrakten dratt opp bare til livet. Linhave: – Se på han, da! Bergh: – Nå tilter det for Ingrid! Linhave: – Er det røddig å ta en liten prat? Jeg begynner å gå litt stivbeint. Røddig med ø? Sier hun dette for å markere at hun egentlig ikke driver med strandsjekking, men at det likevel kan funke i programmet hvis man setter det opp som en parodi på Charterfeber? Bergh roper etter henne: – Ha, ha, ha. Dette lille øyeblikket skal du få alene, Ingrid! Linhave løper bort de siste metrene i påtatt gåsegang. Før hun når helt frem, har surferen fått på seg overdelen av våtdrakten – Excuse me, excuse me, excuse me, can I do the zipper on you? You know the bzzz? Den unge surferen virker perpleks over den barduse henvendelsen. – We're making å Norwegian documentary, forklarer Linhave og peker mot kamera. – If you like, sure . . . ok, sier surferen resignert, med et påklistret grimas. Så kommer en ganske klein kommentar. Linhave sier til kamera: – Putt på noe Sade nå! Klipperen går over til saktefilm og drømmefilter. Refrenget fra Sades saxofon-tunge Smooth Operator legges oppå dette. Linhave gliser mot kamera og fikler med glidelåsen til surferen, som ser ukomfortabel ut. Uttrykket smooth operator kan tolkes på flere måter, men i Sades låt betyr det trolig en mannlig luksusprostituert eller gigolo. «Coast to coast, LA to Chicago, western male Across the north and south, to Key Largo, love for sale.» – Linhave: You're experienced, I guess? Surfer: – Eh. Linhave: – You work out a lot. Surferen er fortsatt nølende. – I . . . sure . . . sier surferen forsiktig, mens han fester brettstroppen til ankelen, tydelig fokusert på å komme seg ut av et small-talk helvete som virker hentet rett fra en AUF- eller Unge Høyre-fest, et par år før #metoo. Programlederen har kanskje tatt hintet, og skifter tema til hai: – Have you seen a shark? – I have, yeah. En begeistret Linhave på norsk, til kamera: – Han har også sett en hai! – Can we watch you surf? What's your name? – Benny. – Beautiful eyes! – Thank you. – And stomach! HA, HA, HA! Deretter går hun bort til en kjendisbadevakt og spør om å få en klem. Man skjønner selvfølgelig at programmet er laget med glimt i øyet. Kanskje er også «sjekkescenen» ironisk ment av produksjonsselskapet Nexiko. Men da Ari Behn fortalte at Kevin Spacey hadde tatt ham på ballene , ble det aldri noe tema om Spacey kanskje hadde ment handlingen ironisk. Da Trine Skei Grandes hyrdestund i åkeren ble kjent var det vel heller ingen som bragte inn muligheten for at ironi kunne være en formildende omstendighet. Så ironi har veldig lite med metoo å gjøre. I hvert fall slik debatten har artet seg til nå. Metoo har uansett vært en viktig oppvekker for normal folkeskikk hos menn og kvinner over store deler av verden. Morgenbladets Maria Reinertsen har helt rett når hun skriver at «[metoo]bevegelsens viktigste oppdrag ett år etter, er ikke å avsløre sexovergrep, men maktmisbruk: Pågående seksuell oppmerksomhet fra folk du ikke kan si nei til.» Takket være metoo kan mange i dag trolig ferdes tryggere på jobb og fest. Samtidig har metoo-debatten dessverre vært preget av mye pompøs og unyansert retorikk, der nyhetsmedier uten å sjekke fakta, iblant har stemplet menn som villsvin. Journalisten Fredrik Virtanen ble ofret i jakten på en svensk Weinstein, skrev Åsa Linderborg i Aftonbladet. Jeg har stor sans for mye av det Kåre Magnus Bergh og Ingrid Gjessing Linhave har gjort i andre sammenhenger, men Bondi Beach-scenen er ikke deres stolteste øyeblikk. Det ser ut som både regi, klipp og etterarbeid har sovet på jobb. La oss si at NRK publiserer et reiseprogram der en mannlig programleder løper bort til en kvinnelig surfer, insisterer på å få trekke i glidelåsen hennes, spør om hun er erfaren, slår fast at hun trener mye, påpeker at hun har vakre øyne og mage, og deretter sier til kamera: – Få på «Flickan i Havana!» NRK ville fått klagestorm og blitt kalt inn til likestillings- og diskrimineringsombudet. Sigrid Bonde Tusvik og Kvinnegruppa Ottar ville arrangert fakkeltog. Bondi Beach-scenen i NRKs reiseprogram er ikke krenkende, men snarere pinlig, sett i lys av fokuset på uønsket seksuell oppmerksomhet i forbindelse med metoo. Ja, det er fortsatt lov å danse til Sade på julebord. Men hvis du skal flørte med noen, spør gjerne om hva hun eller han heter før du begynner å fikle med glidelåsen.
La oss si at NRK publiserer et reiseprogram der en mannlig programleder løper bort til en kvinnelig surfer, insisterer på å få trekke i glidelåsen hennes, spør om hun er erfaren, slår fast at hun trener mye, påpeker at hun har vakre øyne og mage, og deretter sier til kamera: «Få på Flickan i Havana!»