Gestapo utnyttet norske ungjenter
Dette var mennesker ingen i samfunnet regnet med eller la merke til, men som observerte i det stille. Dette kommer frem i forfatter Eirik Veums bok «Nådeløse nordmenn. Gestapo 1940-1945» (Kagge forlag). Det er bind 3 i serien om nordmenn som vervet seg til tjeneste for den tyske okkupasjonsmakten under krigen. - For disse menneskene var det mye å hente: penger og følelsen av at de betød noe likevel, at de var viktige, forklarer Veum. Men det finnes også en rekke tilfeller av at Gestapo presset eller truet folk til å bli angivere.Veum ble overrasket over hvor unge mange var. Den yngste norske drapsmannen var ikke mer enn 16 år!Gestapo utnyttet for eksempel kynisk at norske jenter - ofte ressurssvake - innledet forhold til tyske soldater: - Det finnes flere tilfeller der unge norske jenter pådrar seg en kjønnssykdom etter at de har hatt et forhold til en tysk soldat. Under behandling på sykehuset blir de så vervet - noen ganger presset - til å bli angivere. En 16 år gammel jente i Farsund fikk jobb som servitør, men hadde vært innlagt på psykiatrisk avdeling, og ble i lokalsamfunnet ansett som nærmest mentalt tilbakestående. - Klinikken hevder at hun ikke er sinnssyk, men «underutviklet og med lav intelligens». Hun innleder forhold til flere tyske soldater, blir smittet av en venerisk sykdom og presset til å verve seg som angiver og informant. Jenta sladrer blant annet om gjester på kafeen som er negative overfor tyskerne, forteller Veum. I ett tilfelle angir hun en mann for å ha hjulpet en rømt russisk krigsfange. Han blir sendt til konsentrasjonsleiren Sachsenhausen i Tyskland, der han dør i 1943. I Kristiansand finner vi nok et eksempel. Der ble en 15 år gammel jente vervet som angiver, etter at en 11 år eldre betjent ved Statspolitiets avdeling innledet et kjærlighetsforhold til henne. - Da hun får nyss om at innbyggere i Mandal har gitt mat til polske krigsfanger, lager hun en liste over navn. Resultatet blir en rekke arrestasjoner, forteller Veum. - Finnes det noen fellestrekk hos dem som jobbet for Gestapo? - Vel, det var et stort spenn i arbeidsoppgavene: Gestapo trengte alt fra mannen i gata, via sjåfører og kontorpersonale, angivere og spioner til kvalifiserte etterforskere, tolker og forhørsledere, sier han.Folk som gikk inn i Stapo eller Hirden, var i mange tilfeller idealister. De som ble angivere for Gestapo, derimot, var ofte upolitiske mennesker. Det var mer økonomiske eller emosjonelle motiver som drev dem. - Å jobbe som for eksempel informant eller angiver var en mer behagelig måte å gå i tysk tjeneste på enn å risikere livet på Østfronten. Man høstet fordelene, uten særlig risiko, trodde man: god lønn, mat, sprit, sigaretter, bosted. Ut fra en etisk målestokk må man vel kunne si at disse representerte den mest nederdrektige gruppen landsforrædere. De høstet fordeler uten særlig risiko - ved å bevirke at landsmenn ble fengslet, torturert og i verste fall drept, reflekterer Veum. - Gestapo var helt avhengige av disse angiverne. En tysk historiker jeg har brukt som kilde, mente at uten alle disse medhjelperne hadde aldri Gestapo greid å påføre den norske motstandsbevegelsen så mange alvorlig nederlag.
Gestapo var kyniske. De rekrutterte vanlige mennesker: ungjenta på kafeen, fylliken på hjørnet, mentalt tilbakestående gubber på gata. ungjenta på kafeen, fylliken på hjørnet, mentalt tilbakestående gubber på gata.