Dette mener VGs anmelder om Ida Marias kveld i «Hver gang vi møtes»
Rockejenta fra Helgelandskysten har virkelig kjent på rockemyten med suksess i Europa, USA og Australia. Men hun har også opplevd medaljens bakside. Også denne lørdagen var det Tor Martin Bøe som satt klar med terningen da Hanne Sørvaag, Espen Selvig, Åse Kleveland, Eldar Vågan, Benny Borg og Margaret Berger hyllet den nybakte småbarns-mammaen Ida Maria. Her er hans dom. Låt for låt:Vår felles kollektive hukommelse har en tendens til å glemme oppmerksomhetsomfanget Ida Maria etterhvert fikk i nåværende Trumpland i sin storhetstid. Bluesrockeren innebærer for eksempel Ida Marias andre kontakt med Upper East Side-dramaet «Gossip Girl». Sørvaags tolkning er nærmere countryrocksåpen «Nashville». Karmaen er betraktelig bluegrassseigere, og mer anklagende. Det er uansett en god miks av bråk og banjo. Sørvaag mangler selvsagt Ida Marias sandpapirbehandling av stemmebåndene. Sinnet er klokkeklart, vokalen like så - men mer avholden i aggresjonen. Og dermed blir det litt for, tja, snilt. Espen Selvig - «Quite Nice People» «Dansken»s låter i denne sesongen ser ut til å forholde seg til originalen slik filmer ofte forholder seg til bøker de deler navn med. Denne versjonen er mer inspirert av den fine, tidløse og reflekterte godnattavalsetakten i originalen, enn basert på den. Tematikken er bevart, men dansken høres ut som Grünerløkka-chillerne Folk og Røvere på borettslagsmøte med brooklynmørkemennene The National. Den norske oversettelsen er samtidig en splitter ny tekst. Sist ble Speilet en blanding av veldig mye rart. Dette fungerer bedre, både på originalens og ikke minst sine egne premisser. Selvig kan gjerne fortsette i denne mørke og voksnere leia. Quite nice, indeed. Åse Kleveland - «Cherry Red» Kleveland trenger ikke endre mye på den lekende leppestiftgøyale Motownbeaten i originalen. Ja, den som også har strålende miksinnklipp som «ka du trudde eg sa?» og klisjetungt frankofilt putesnakk. Både Klevelands dansing og engelskaksent er tilbakelent, kledelig underdrevet - som det lille klappet på siden etter «I’m gonna give you lot’s of...» Veldig gøyalt blir det aldri. Selv om tøysingen med tempoet, og ikke minst strekket over i seig kabarrettakt på slutten er festlig og morsomt. Morsomst og mest begeistrende av alt er gledesdansen til Ida Maria ved enden av bordet. Eldar Vågan - «I’m Bad News» Nå virker endelig Eldar Vågan. Allerede introduksjonen er strålende: «Du har laget veldig mange tøffe låter. Jeg prøvde også å være tøff i starten, men folk begynte som oftest å flire». Vågans tolkning ignorerer fullstendig punkrockbittet og tar den over i vennlig keitet Vazelina-rockabilly. Den norske teksten versjonen, kalt «Feil mann», er fantastisk. Ikke minst refrenget om «du vil bare klenge hele dagen. Men je vil bare stå her og spelle» og «det er nok ta andre koljer i fjorda». Framføringen snubler litt i sitt eget milde kaos, men tolkningen er virkelig hysterisk og heldigvis ikke tøff i det hele tatt. Vågan er på alle måter helt riktig mann. Benny Borg - «Oh My God» Borg gjør ingenting direkte feil i sin åpenbare Elvis Presley og Johnny Cash-tilnæmring til Ida Marias utvilsomt beste låt. «Put a price, put a price on my soul» får preg av å være trukket ut rett fra Cash sine karriereavsluttende coveralbum, og blir mørkere og skumlere. Og, som sagt, veldig åpenbar. Tolkningen er som en klassiker gjort på ny og skikkelig. Utfordringen er at originalens dynamikk mellom vers og refreng fullstendig forvitrer i arrrangementet. Med unntak av bruddet mot slutten blir det én eneste ide dradd og repetert utover. Morsomt én gang. I lengden mer anvendelig som lydspor til en småalternativ reklamefilm for billig mobiltelefoni for eldre. Margaret Berger - «I Like You So Much Better When You’re Naked» Det er den nesegruse Ida Maria-tilhengeren Berger og ikke artisten Berger som framfører denne. Det gir den en glede og oppriktighet som smitter. Versjonen er full av velvilje og ønske om å gjøre det opphavskvinnen kaller «en tullelåt» til noe dypere og mer meningsfylt dansbart («I like so much better when you’re electronic?»). Så skjer det merkelige: Å bygge høyspent gitarfart om til en seig banger, tapper låten for energi. Det går ikke an å hoppe noe særlig tanketomt rundt til den en gang. Mange gode tanker, men de ender med å bli, eh, avkledd. Og undertegnede liker dem i alle fall ikke bedre slik. Det vakte oppsikt da Ida Marie i en kronikk i Aftenposten like før jul i 2015 konstaterte at hun hadde en fullt utviklet alkoholisme i 24-årsalderen. Her forteller hun om hvordan musikk-karrieren kom som en «flott» mulighet til et digert alkoholkonsum. Deretter kom karrieren i veien, og Ida Maria trakk seg tilbake for bare å drikke. – Mens mine jevnaldrende tok doktorgrader på universitetet, tok jeg doktorgrad i sex, drugs & rock'n'roll, skrev Ida Marie Børli Sivertsen. – Jeg tenker at det kan komme til nytte for folk som sliter, sa hun til Aftenposten om hvorfor hun står frem med sitt alkoholproblem på denne måten. I kveld får vi Ida Marias egen historie om livet og karrieren så langt. Her blir det gjenhør med hits som «Bad Karma» og «I Like You So Much Better...» i nye versjoner. Og når Ida Maria får bestemme dagens aktivitet, så kler hun hele gjengen opp i racing-klær – men gjengen får seg en overraskelse når de får se hva de skal bli med på. Fikk du med deg? VG anmeldte Åse Klevelands kveld låt for låt
Lørdag var det Ida Maria Børli Sivertsen som ble hyllet av artistkollegene. Det endte med to femmere, to firere og to treere på VG-terningen.