Eksperter om å ha barn med spisevegring: – En voldsom påkjenning
Hvorvidt moren til 13-åringen som døde i Valdres burde forstått at jenta var alvorlig syk og trengte hjelp, er et sentralt spørsmål i politiets etterforskning. Retten slo onsdag fast at jenta trolig døde av anoreksi, men ifølge moren var det ingen ytre omstendigheter som tilsa at det skulle skje. Øyvind Ro ved regional seksjon for spiseforstyrrelser ved Oslo universitetssykehus sier at spiseforstyrrelser kan føre til død på to måter: – Noen kan kaste opp veldig hyppig og ta ulike avføringsmidler slik at kroppens saltbalanse blir endret og det kan påvirke hjertets evne til å lede elektriske impulser, slik at det slutter å slå. Dette er ikke så lett å oppdage for de rundt, for disse personene kan være normalvektige, sier han. – Hvis man dør av avmagring er man så undervektig at kroppens organer ikke fungerer, og man kan dø av hjertestans. Da kan man se at personen er blitt veldig tynn. I tillegg er det økt risiko for selvmord. Han sier det er uvanlig å dø av spiseforstyrrelser, men anoreksi er den mentale lidelsen med høyest dødelighet. De siste ti årene har 19 personer dødd som følge av anoreksi, ifølge tall fra Folkehelseinstituttet. Én av disse var under 18 år. Men fordi leger kan registrere sluttkomplikasjonen som dødsårsak i stedet for spiseforstyrrelser, er det reelle tallet trolig høyere.Ro sier at det er rammer hele familien når et barn utvikler anoreksi. Ofte må en eller begge sykemeldes for å kunne følge opp at barnet får i seg mat. – Det er svært belastende for foreldre å oppleve at et barn får anoreksi. Det kan sette hele familiens dynamikk på spill. Enda verre blir det hvis man opplever at barnet ikke blir tatt på alvor, eller at samarbeidet med helseapparatet ikke fungerer. Ofte har også foreldre behov for støtte. Les også: Familiens forsvarer moren i brev til offentligheten Ifølge Ro utvikles spiseforstyrrelser oftest i puberteten, men det forekommer også at barn under 10 år blir syke. Mellom 20 og 30 prosent av dem som rammes utvikler et langvarig og alvorlig sykdomsforløp. – Det gjør noe med foreldre å leve i en konstant krisesituasjon over tid. Det å oppleve at barn ikke får i seg mat og blir tynnere og tynnere, setter i gang mange reaksjoner; maktesløshet, håpløshet, man kan bli sint, lei seg. I noen krisesituasjoner reagerer man på måter man ellers ikke ville gjort, som for eksempel med sinne. Som forelder er det fryktelig tungt å se barnet sitt ha intens angst ved matbordet, og da kan det også være vanskelig å vite hva slags rolle man har som forelder. Han sier at folk som ikke har opplevd det på nært hold, kan ha vansker for å forstå hvor angstfylt det kan oppleves for den som er rammet å ta til seg mat. – De har en ekstrem vektfrykt, og i deres indre verden handler alt om kropp, vekt og mat.Rådgivning om Spiseforstyrrelser (ROS) sier at mange foreldre føles seg maktesløse i møte med helseapparatet. De mottar årlig i overkant av 3000 henvendelser, der rundt halvparten er fra pårørende som søker råd og veiledning. – Det er mange pårørende som ikke føler at de blir hørt eller trodd. Når de har forsøkt å få hjelp et par ganger, gir de opp. De føler at de må kjempe mot systemet, sier generalsekretær Irene Kingswick. Hun påpeker samtidig at mange unge og barn prøver å skjule sykdommen. – De har ofte ganske sterk kontroll, og slipper nødig noen inn på seg. De kan sende ut signaler om at alt er i orden, og spørsmålet er om de klarer å se forbi historien som blir presentert som en beskyttelse. Det kan være vanskelig for helsesøstre og fastleger å kartlegge på 10-20 minutter. – Hvordan kan man oppdage om en langvarig spiseforstyrrelse er blitt alvorlig? – Det kan ha blitt alvorlig før man kan se det med blotte øye. Man må være observant, følge med og gjennomskue en del hvite løgner. Det er en del skam og tabu som gjør at dette skjules for mennesker som står nært denne personen, og da kan det være vanskelig for pårørende å oppdage at sykdommen er så alvorlig at personen burde vært med til lege eller helsesøster. Les også: Forsvarer: Moren gjorde alt hun kunne for datterenFolkehelseinstituttet sier at det trolig er mørketall i oversikten over antallet som dør av spiseforstyrrelser. – En lege kan føre en sluttkomplikasjon som dødsårsak, og ikke tilstanden som startet det hele. Og hvis en person med spiseforstyrrelser tar livet av seg, blir det registrert som selvmord. Vi vet at det er en overhyppighet av selvmord blant personer med spiseforstyrrelse, sier overlege Christian Lycke Ellingsen i dødsårsaksregisteret i Folkehelseinstituttet.
Eksperter mener det kan være vanskelig for pårørende å forstå at en langvarig spisevegring er blitt akutt.