Unge kinesere viser vei
Vantro turister fra Kina er i disse dager tilskuere til at deres landsmenn med entusiasme og kreativitet bruker en ytringsfrihet de ikke selv har. De er beskyttet av loven, en fri presse og et uavhengig rettsvesen. 7,2 millioner innbyggere i Hongkong har friheter 1,3 milliarder andre kinesere bare kan drømme om. Farlig paraply Kina sensurer, blokkerer og bortforklarer det som skjer i Hongkong. Folk er blitt pågrepet for å legge ut bildet av seg selv med en paraply i hånden. Det anses åpenbart som en farlig assosiasjon til Hongkongs såkalte paraplyrevolusjon. Nå er demonstrasjonene gått i tredje uke. Sentrale bygater er barrikadert og okkupert av demonstranter. Myndighetene sier bevegelsen er «ute av kontroll», og at de unge er sjanseløse. Men de unge hører ikke lenger etter: - Nå er det de unge som leder oss eldre, sier den pensjonerte sosialarbeideren Sam under demonstrasjonen som blokkerer Nathan Road i Kowloon. For ham er dette noe helt nytt, og han legger til at ingen har sett en fredeligere protestbevegelse noe sted i verden. Og han har rett. Dette er høflig ungdom i pene klær som resirkulerer sitt avfall, holder demokratiseminarer i gaten og ber om unnskyldning for ubeleiligheten med stengte gater. De har valgt den kantonesiske versjon av «Kan du høre folket synge» fra Les Miserables som kamphymne. Dette er ingen revolusjon. Det er en protestbevegelse dominert av middelklassens barn og den er rettet mot Beijing og deres lojale håndlangere i Hongkong. Kommunistpartiets nærmeste allierte består av en liten elite av superrike i Hongkong. Men det er også mange som ønsker at protestene tar slutt, av frykt for konsekvensene. Demonstrantene kommer ikke til å oppnå sitt viktigste mål. Utfallet er gitt. Når Kinas politiske ledelse har tatt en avgjørelse er det ikke rom og de vil ikke gi innrømmelser. Likevel, Hongkong blir ikke det samme etter OccupyCentral- aksjonene. Hongkong har fått en generasjon som brått er blitt politisk voksne. En ny bevegelse Jeg kom hit første gang for 25 år siden, i dagene etter det kinesiske regimets massakre på unge demonstranter i Beijing. I over to uker har Hongkong vært åsted for de største demonstrasjonene for demokrati på kinesisk jord siden studentbevegelsen på Den himmelske freds plass. Det er befriende å møte unge Hongkong-kinesere som ikke er det minste redde for å engasjere seg politisk. Det er også tankevekkende. Hvor hadde folkerepublikken Kina vært om demokratibevegelsen hadde vunnet frem i 1989? På overflaten handler dette om et enkelt, demokratisk prinsipp: Folket skal kunne velge ledere i frie valg. For selv om innbyggerne i Hongkong nyter godt av stor personlig frihet har de ikke demokrati. Storbritannia tok Hongkong med makt under den første opiumskrigen og styrte kolonien fra London i 155 år inntil 1997, da Kina overtok og «ett land-to systemer» politikken ble introdusert. Innbyggerne fikk beholde sine rettigheter, med utsikter til allmenn stemmerett i valg av byens politiske ledelse. Til nå har den lokale regjeringssjefen blitt valgt av et råd på 1200 personer. Beijing har bestemt at fem millioner stemmeberettigede i 2017 kan få velge hvem som skal styre, men bare blant kandidater godkjent av en nominasjonskomite. I praksis betyr det kun kandidater Beijing ønsker. Dette utløste massedemonstrasjonene. De unge forkastet det de kalte et «falsk demokrati». De vil ha stemmerett og frie valg. At reaksjonene ble så sterke skyldes også økonomiske og sosiale endringer i Hongkong. - De lovet oss full stemmerett og vi vil fortsette kampen for demokrati. Men det handler også om lønn, levekostnader og vanskelighetene med å skaffe seg et sted å bo. Det er som om byen ikke lenger er for oss, sier en ung demonstrant. Identitetskamp Hongkong var velstående før den økonomiske veksten skjøt fart på det kinesiske fastlandet. Nå er mange av kineserne som kommer hit blitt rikere enn lokalbefolkningen. De kjøper hus og leiligheter slik at eiendomsprisene stiger til et nivå lokalbefolkningen ikke har råd til. Selv om Hongkong og Kina økonomisk er tett sammenvevd, er samfunnene helt ulike. Derfor er dette også en kamp for å bevare Hongkongs identitet. Vil Kina i fremtiden bli mer lik Hongkong, eller vil Hongkongs særpreg gradvis viskes ut? Dessverre er det siste mest sannsynlig. Derfor står Hongkongs unge på barrikadene. De har noe å forsvare.
Hongkong og Kina: Ett land og to systemer. Sjelden er kontrasten mellom de systemene blitt tydeligere enn i dag.