Endelig en satirisk Spellemann!
DAGFINN NORDBØ, satiriker og forfatter Det ble oppstandelse blant en del utspekulert velkledde mennesker under utdelingen av Spellemannprisen 2018, da folket kåret Mads Hansens «Sommerkroppen» til Årets Låt. Mange droppet applausen, og enda flere gikk til Klagemuren (dvs. sosiale medier) og gråt og raste over at det seriøse arbeidet som gjøres i norsk musikkliv, ble gjort narr av. Mannen tillot seg også å si at «dette var lett», da han forklarte hvor lang tid han hadde brukt på mesterverket. Som vanlig hvert år ble Spellemannprisen dømt nord og ned, denne gangen av en helt ny årsak. En tvitrer som er kjent for notorisk grettenhet skrev at Spellemannprisen er en fin årlig påminnelse om den norske musikkbransjens død. Slik snakker folk uten peiling hver dag, så det er jo ikke noe nytt, men hvem tror egentlig at Mads Hansen bare brukte noen timer på låten sin? Det gjorde han jo faktisk ikke. Temaet (altså ikke det musikalske) var noe han hadde jobbet med ganske lenge. Mange måneder. Som innflytelsesrik blogger har han gått ganske så effektivt til verks mot influensere og rosabloggere som pusher ideen om fikse operative inngrep og innsprøytninger til sine følgere. Ut fra det langvarige engasjementet kom altså en idé om å gi det et musikalsk uttrykk. For låten hans har jo faktisk noe så sjeldent som et samfunnskritisk og satirisk budskap. Der de aller fleste andre artister på altfor kunstferdig vis beskriver tilstanden i sin sjels tarmtotter, ville Mads Hansen si noe helt annet. Noe vektig. Og han lyktes med det. Skal man lage en satirisk låt, flyr man ikke inn feterte produsenter fra det svindyre utland eller går i studio i månedsvis. Det må gjøres enkelt - like enkelt som Monty Python laget sine største hits i sjangeren, med en latterlig fengende og banal melodi. Som for eksempel «Always Look On The Bright Side Of Life»: Tre grep og rett inn i øret på hele verden. Men forarbeidet hadde de jo brukt årevis på. Norsk musikkbransje har aldri vært så vital som den er i dag. De siste årene har gitt oss rekordmange utgivelser av ekstremt høy kvalitet, og også salgspotensial. I stadig flere sjangre. At en satirisk tullesang vinner Årets Låt, er i mine ører velkomment. Det betyr jo at budskapet har blitt forstått, og ikke minst: at det i det hele tatt er et budskap i teksten. Skal Spellemann kritiseres for noe, kan det være at slike låter kanskje burde få sin egen kategori, som knyttes til humor og satire. Når det gjelder tiden det tok, vil jeg minne om da Bob Dylan gikk backstage på Leonard Cohens konsert og beundrende spurte hvor lang tid det hadde tatt å skrive «Hallelujah». Cohen sa at han hadde skrevet 87 vers og brukt mer enn to år – og spurte Dylan like beundrende hvor lang tid han hadde brukt på å skrive «I and I». «Ett kvarter», svarte Dylan.
At en satirisk tullesang vinner Årets Låt, er i mine ører velkomment. Det betyr at budskapet har blitt forstått, og ikke minst: at det i det hele tatt er et budskap i teksten.