Paralympics kan aldri bli rettferdig
I Rio konkurrerte kvinner og menn i klasser ut fra hvor handikappede de er, såkalt «klassifisering». Det høres tilsynelatende greit ut, men når vi vet at alle mennesker er forskjellige, og funksjonshemninger også er ulike, vil det nødvendigvis bli utøvere med ganske forskjellige forutsetninger i én klasse. Selv om målet er de skal konkurrere på like vilkår, er det ganske umulig å få til det. Ta for eksempel Norges Paralympics-dronning Sarah Louise Rung. Hun ligger trolig omtrent «midt i feltet» i sin klasse når det gjelder funksjonshemming. Men samtidig ser vi på NRK-sendingene at hun har en stor ulempe på de korte distansene ved at hun må starte i vannet, mens konkurrenter stuper og dermed får et stort forsprang i starten. Samtidig må ikke Paralympics bli en «hver-mann-sin-klasse»-konkurranse. Da mister vi respekten for disse flotte utøverne, og det blir rimelig uinteressant for oss som TV-seere om det blir konkurranser uten spenning om hvem som skal vinne. Selv om det ville bli mer rettferdig for utøverne. Da jeg var første gang på Paralympics i Seoul i 1988, ble det delt ut 2208 medaljer. Til Barcelona-lekene fire år senere hadde de ryddet opp i antall klasser og delte ut 705 færre medaljer. Sommer-Paralympics har siden holdt seg omtrent på dette nivået: drøyt 1500 medaljer. Før Paralympics blir utøverne testet av medisinsk personale for å finne ut hvilken klasse de hører hjemme i. De sjekker hvor stor bevegelighet utøverne har, hvor god koordinasjonen er, hvilken styrke de har osv. De fleste er sikkert ærlige når de blir testet, men det gjelder neppe alle. Avisen Guardian skrev før Paralympics om juks i klassifiseringen. Den mangeårige gullvinneren Tanni Grey-Thompson var klar på at enkelt skaffet seg en fordel ved å late som de er mer handikappet enn de faktisk er. En anonym Paralympics-utøver fortalte om hvordan hun trente knallhardt før testen, slik at hun var utslitt og i hvert fall ikke var mer funksjonsfrisk enn hun reelt var. Ofte er det overivrige trenere som står bak og trykker på for at utøverne skal opptre på en måte som gjør at de blir klassifisert inn i en "snillere" klasse. Den internasjonale paralympiske komiteen har riktignok kontrollører rundt på alle arenaer som ser nøye på utøverne og vurderer om de er i riktig klasse, men det er vrient for dem å gripe inn. Det er også et forslag om å opprette en egen, uavhengig organisasjon, à la WADA i doping, til å stå for vurderingen av de handikappede utøverne. Men det ville bli dyrt og er neppe aktuelt. Vi må trolig leve med at Paralympics aldri kan bli helt rettferdig.
Kommentar Der det er toppidrett, er det gjerne også juks. Paralympics er neppe noe unntak. Der det er toppidrett, er det gjerne også juks. Paralympics er neppe noe unntak.