VG-sportens kommentator: Hvor mye godtar grasrota?
Det ser ut som noe kan være på gang nå. Der ledere på ulike nivåer ikke lenger vil være med på Tom Tvedts mantra om at «idretten står samlet». Der de ikke vil sitte stille og se på at toppene luller seg inn i tåke, mens åpenhetsflosklene ikke fylles med noe som ligner substans. Etter at den sittende statsrådens oppfordringer om å vise frem hvordan midler faktisk er blitt brukt før 2015 møtte veggen, er det opp til idrettsbevegelsen selv å velge om de vil leve med de holdningene NIF-toppene representerer. Eller om de ser behovet for at en moderne idrettsorganisasjon trenger en moderne ledelseskultur. Og heldigvis. I en idrett der hverdagsheltene fortjener så mye bedre, er det flere som innser at de må tørre å fronte hva de mener om det skal skje noe. For kraften blir selvsagt større når idrettsledere står opp for åpenhet, enn om de bare sier hva de mener i anonyme undersøkelser, mens de utad lytter lydig når presidenten forsøker å begrunne det uforståelige hemmeligholdet. Steg for steg blir det nå vanskeligere for NIF-eliten å lukke øynene for kraften det ligger i det som har skjedd den siste tiden. Der Buskerud idrettskrets fattet et formelt vedtak hvor de oppfordrer til innsyn, Troms gjorde det samme, og både Finnmark, Møre og Romsdal og Sogn og Fjordane sendte likelydende signaler. Der den arbeiderpartistyrte fylkeskommunen i Buskerud meldte seg på, og nå sist Norges Friidrettsforbund. Det er et av særforbundene som i fjor ikke fremsto særlig åpenhetsvennlig, men der styret nå sender ut sunne signaler. Og i fotballforbundet er det kommet inn en generalsekretær som virker lovende. Dersom strategien til Norges Idrettsforbund er å sitte stille i båten og håpe på at misnøyen bare roer seg, er det lite som tyder på at de vil lykkes. For vi får ikke reell åpenhet i idretten uten en holdningsrenovasjon aller øverst. Og da må ledere forstå at åpenhetsprøven bestås IKKE ved å sette ned et utvalg, der NIF selv utpeker medlemmene og begrenser mandatet deres. For deretter å tro at saken er lagt død. Og nei da, åpenhet er ikke bare reiseregninger, som idrettsledere elsker å understreke. Temaet favner vidt, og omfatter også for eksempel følgende: * Dersom NIF utlyser en anbudskonkurranse for at klubbene skal få best mulig forsikring, er det åpenhet å vise frem hvem som vant. Det er ikke åpenhet å fronte anbudstaperen. Det NIF i praksis gjorde her, var jo å markedsføre et markant dårligere tilbud enn klubbene kunnet fått. Hvor lojalt mot sine egne er det? Har ikke klubbene mer fornuftige ting å bruke penger på enn unødig dyre forsikringer? * Åpenhet handler også om å vise frem hva man vil med et verv. Og er det noen som har fått med seg om Tvedt har visjoner for idretten under hans styre, og hvordan han vil forme den? Jada, det står en del i «idrettspolitisk dokument» – men hadde ikke offentligheten, også utenfor idrettskorridorene, fortjent å få høre fra en offensiv president, som får frem hvordan han konkret vil utvikle organisasjonen? * Det er ikke åpenhet å avholde en såkalt «åpen time» – uten å fortelle om Buskeruds utfordrende initiativ. * Det er ikke åpenhet å la være å stille til vanlige intervjuer dersom spørsmålene er krevende, mens man samtidig gladelig stikker hodet frem når det er kos og hygge på agendaen, ikke minst gjennom sosiale medier. * Det er ikke åpenhet utelukkende å ville svare skriftlig – med en hersketeknikktung språkføring, som selv en inngrodd byråkrat nok ville ansett som innfløkt. Og som nylig toppet seg ved at NIF omformulerte et spørsmål og besvarte egen versjon. Helt siden åpenhetsdebatten begynte, har et overordnet spørsmål vært om dagens regime til slutt innser endringsbehovet, og hva som skjer om de ikke gjør det. * Vil kompisgjengen bare få fortsette som før? * Eller ender det med en grasrot-revolusjon, senest på neste idrettsting? Etter ett års diskusjoner er det dessverre liten åpenhetsvilje i sikte fra den øverste ledelsen. Og om noen skulle tro at idrettstoppenes kommunikasjonslinje begrenser seg til det som foregår på Ullevaal, er det interessant å lese Stavanger Aftenblads omtale av et feilslått eiendomsprosjekt. Da avisen spurte styremedlemmene ut om deres rolle, var det stort sett greie svar å få. Men ett medlem svarte – per e-post – med å liste opp paragrafer i aksjeloven. Styremedlemmet heter Tom Tvedt.
Dessverre har ikke idrettselitens holdning til åpenhet blitt noe bedre. Heldigvis vil stadig sterkere krefter innad i folkebevegelsen gjøre noe med verkebyllen.