Strikking og dumskap
Jeg har gjenoppdaget strikking, etter 30 år borte fra pinnene. Det gir meg ro og glede. Med min strikkeinteresse føyer jeg meg ifølge Morgenbladets bokanmelder Espen Søbye inn i «en drabelig strid om hva slags kvinneideal som skal gjelde i Norge snart to tiår inn i det 21. århundre». Dette var Søbyes konklusjon etter å ha lest en rekke strikkebøker, og anmeldt dem. Interessant. Jeg har vært feminist så lenge jeg kan huske, og har deltatt i et utall debatter om både kvinneidealer og kjønnsroller. Men tanken om at strikkingen min handler om hvilke kvinneidealer som skal gjelde, har ikke streifet meg. Jeg strikker på trikken og på flyreiser, foran TV og når jeg hører på radio. For meg er det noe meditativt ved å strikke. Og noe svært praktisk. Jeg liker å se hvordan sjal og gensere vokser frem mellom hendene mine. Jeg var særlig stolt da jeg, etter å ha fingransket en instruksjonsvideo på internett, klarte å strikke fingervanter – med tommel. Men for filosofen og forfatteren Espen Søbye handler det å følge en strikkeoppskrift om underkastelse og lydighet, ikke om kreativitet og skaperglede. En form for intellektuell bondage, et ønske om å være den kvinnelige hovedpersonen i «Fifty Shades of Grey». Som om det å følge en matoppskrift i en kokebok er uselvstendig og svakt. Eller at det å følge instruksjoner for å lage fluer til fluefiske, er en masochistisk virksomhet som avslører fiskerens dypeste lyster og lengsler. Debatten om kjønnsroller og språkbruk er både viktig og interessant. Men Espen Søbyes innlegg i strikkedebatten, forkledd som en bokanmeldelse, er i virkeligheten en nedlatende tirade mot alle dem som finner glede i å bla i en strikkebok. Aller verst er hans omtale av programleder Dorthe Skappel. Hun har gjort stor suksess med sine strikkeoppskrifter og sitt eget garn. Ifølge Søbye handler de store Skappel-genserne om en voksen kvinnes hevn over yngre kvinner: Hun får dem til å gjemme seg i «sekkegensere» – han antyder at hun dermed slipper å se dem i tettsittende badedrakter. Hans fortelling er altså at en voksen kvinne ikke tåler å eldes, og derfor gjør alt hun kan for å hindre de yngre og vakre i å vise seg frem. I møte med slik nedrighet må man ikke bli oppøst, men heller prøve å lede irritasjonen og energien ut i noe positivt. For eksempel strikking. Les Søbyes anmeldelse her:Mellom rett og vrangt
Kommentar Så var det altså strikkedebatten av alle debatter i Norge som nådde det absolutte lavmål. En sur gubbe ender med å sjikanere en voksen kvinnes kropp i kamp mot – hva da ? – strikkebøker! nådde det absolutte lavmål. En sur gubbe ender med å sjikanere en voksen kvinnes kropp i kamp mot – hva da ? – strikkebøker!