TV-anmeldelse - «Julenatt hos Prøysen»: Litt lange julenetter
«Julenatt hos Prøysen» Norsk adventsprogram i fem deler. TV 2 lørdager kl. 20.00 Med: Guro Solberg, Onkl P, Lisa Tønne, Hanne Sørvaag m.fl. Konseptet her er så enkelt genialt at det er rart ingen har tenkt på det før. Alf Prøysen, opphavsmannen til mer norsk julestemning enn man kanskje tenker over, i møte med 2000-tallet. Fikk du med deg: TV 2 beklager etter programreklame: – Dette skulle ikke skjedd Guro Solberg trekker livsparalleller mellom Prøysen og gjestene (for eksempel har både Lisa Tønne og Prøysen lignende ansiktslammelse, om enn av ulike årskarer) og lager rolig prate-TV uten å glamorisere. Samtalene er innspilt i Prøysenstua på Ringsaker, og sys sammen som like deler Prøysenhistorie og én til én-samtale. Det er en form som fungerer godt for Solberg. Gjestene får komme til orde og snakke om seg selv og ikke minst sitt forhold til jul, på godt og vondt. Her kommer man inn på både både julegleder og julesmerter, uten at det blir for mye av noen av delene. Selv om vi vet at Onkl P sliter med angst og smerte etter «Styggen på ryggen», gjør det ingenting å trekke paralleller mellom livshistoriene. Solberg er stødig, nesten NRK-trygg og pedagogisk i sin samtaletilnærming. Prøysenfaktaene kan til tider får preg av en fortrengt særoppgave om Prøysen. Og hun har en horribel hedmarksdialektuttale. Samtidig er det tydelige perspektiver som trekkes fram, ikke overdrevent mye fråtsende julestemning, utover matseansene som kommer mot slutten av programmet. Interessant nok fokuserer de først på konservative voksne retter som gravlaks og juletorsk. Har du sett: TV 2-redaktør raser over lekkasjer I god juletradisjon har gjesten fått invitere en ekstra gjest, et menneske som jobber med andre som ikke har det så bra, så som «= Oslo» og Flyktningehjelpen. Det gjør at helheten blir både lun og mørkt, og tilfører førjulsstemningen litt av den brodden vi ofte bare såvidt berører mens vi summerer julegaver i pysjen. Her kunne man gjerne borret dypere i vår tids Jørgen Hattemakere. Det eneste som er helt unødvendig her, er det som man skulle trodd skulle få programmet til å glitre: Det avsluttende musikalske innslaget. Fikk du med deg: TV 2-redaktør visste om sex-trakassering uten å gripe inn Onkl P og Jaa9 radbrekker «Det var på Lillehammer» til å høres mest ut som deres egen «Høygaffel». Lisa Tønne er mer oppriktig i sin «Visa om løgna», mens Hanne Sørvaag gjør «Julekveldsvisa» og «Sønnavindsvalsen» stavangersk. Jeg tror spesielt førstnevnte vil få mange av dem som ser på TV en lørdagskveld til å lete etter fjernkontrollen. Det er kanskje også poenget. Utover det er dette førjulstemning som kan stå på mens man gjør alt det andre som hører både førjulen og romjulen til. Hva nå det måtte være. Anmeldelsen er basert på de tre første programmene
Trivelig om både julegodt og julevondt.