Skyttergravskrigen om abort
Et av problemene med den nye abortdebatten er at det skapes bilder av hvem som hører til på hvilken side. Den som støtter innstrammingen av loven når det gjelder tvillingabort, risikerer å bli fremstilt som en motstander av kvinnens selvbestemmelse. Av enkelte kanskje til og med som en reaksjonær kristenkonservativ, i hvert fall som en som passer inn i KrFs leir. Slik er det selvfølgelig ikke. I Norge har vi hatt en abortlov de aller fleste har sluttet opp om. Den har veid fosterets vern opp mot kvinnens selvbestemmelse på en god måte. Spørsmålet om abort har i mange andre samfunn skapt store konflikter. I land som USA har vi sett en ordbruk som rammer hardt. Abortmotstanderne snakker om drap, og viser brutale bilder. Det har vært voldelige angrep mot abortklinikker, og drap på leger som utfører inngrepet.Det var rått og brutalt også her hjemme under selve kampen for retten til selvbestemt abort. Men i årene etter at loven ble vedtatt, i 1978, har det stilnet. Heldigvis. For ordbruken i seg selv kan være belastende for kvinner som står overfor det vanskelige valget. Kvinner vet godt hva dette handler om. De trenger ingen som står med pekefinger og moraliserer. De trenger ingen som tegner opp karikerte bilder av det valget de har tatt. I fjor høst snudde abortdebatten her i Norge. Statsminister Erna Solberg satte hele abortloven i spill da hun åpnet for å endre lovens paragraf 2c, om kriteriene for senabort. Hun brukte abortspørsmålet for å lokke KrF inn i sin regjering. Det lyktes hun med. Men samtidig la hun grunnlaget for en splittende strid om loven. Den ser vi nå.Tvillingabort er noe annet enn paragraf 2c. Stortingsvedtaket i forrige uke var i virkeligheten en justering av en praksis som er ganske ny. Først i 2016 ble det åpnet for selvbestemt tvillingabort av friske fostre i Norge. Det var altså ikke tillatt mens Ap-leder Jonas Gahr Støre var helseminister. Og det er ikke tillatt i våre naboland, Danmark og Sverige. Det er svært få land i Europa der dette er lov. Det var fagmiljøet som utfører denne typen aborter, ved St.Olavs hospital i Trondheim, som ba om innstramming av loven. Spørsmålet om selvbestemt tvillingabort angår svært få. Og omtrent alle vil få innvilget abort i nemnd dersom de ønsker det, enten ut fra medisinske eller sosiale forhold. De fleste av disse abortene utføres i dag etter uke 12. Derfor er dette egentlig senaborter som skal behandles i nemnd uansett, slik andre senaborter blir. Men alle disse nyansene forsvinner når rammen rundt debatten blir kvinnens rett til selvbestemmelse. Når Jonas Gahr Støre, som selv var helseminister mens selvbestemt tvillingabort ikke var tillatt, sier at det som har skjedd, bare er begynnelsen på flere innstramminger i abortloven. Og enda drøyere - når aksjonister kler seg opp som kvinnene i «The Handmaid´s Tale», Netflix-serien om et skrekksamfunn der kvinner er slaver som skal føde barn for herskerklassen.Dette er massive overdrivelser og overreaksjoner. Forsøkene fra Erna Solberg og KrF fra i høst på å stramme inn kriteriene for senabort kan faktisk føre til det motsatte. Nå ser vi at stadig flere tar til orde for at grensen for selvbestemt abort bør bli 18 uker, ikke 12 som i dag. Mens abortmotstanderne, på sin side, har sett at det finnes en mulighet for å stramme inn lovens paragraf 2c, om kriteriene for senabort. Den nye abortkampen er i gang. Dessverre. Med så klart definerte fronter som vi er i ferd med å få, risikerer vi å låse alle fremtidige debatter om medisinsk behandling og endringer av foster i mors liv. Om genteknologi og den såkalte CRISPR-teknologien som kan gi oss muligheten til å designe de barna vi vil ha. Om balansen mellom det som er teknologisk og medisinsk mulig, og det som er moralsk og etisk rett.Vi har bare sett begynnelsen. Teknologien på dette feltet utvikler seg i en fart vi knapt kan forestille oss. I løpet av de neste årene kommer vi til å få etiske problemstillinger i fanget som hittil har hørt hjemme i science fiction-verdenen. Da trenger vi et rammeverk å holde oss fast i. Da trenger vi en abortlov det er bred oppslutning om. Ellers risikerer vi å rote alle disse viktige debattene inn i spørsmål om kvinners selvbestemmelse, om antall uker og om kvinnekamp. Hør podcasten: Lasse Pihlstrøm om triksing med gener, designerbabyer og fremtidens mennesker, CRISPR, hjernens mysterier - og vil menneskene til slutt få evig liv? For hva gjør vi den dagen vi kan vite omtrent alt om fosteret i uke 8? Eller i uke 6? Mange vil da ta til orde for å senke abortgrensen. Vi som er tilhengere av kvinnens rett til selvbestemt abort vil stå mye sterkere med en abortlov som har bred forankring, som har virket i mer enn førti år og som ikke er omstridt. Hvis motstandere og tilhengere av selvbestemt abort over lengre tid har mobilisert på begge kanter, så er selve abortloven svekket. Det har vi ikke råd til. Dagens abortlov, med rammeverket som ble vedtatt i 1978, gir oss en god plattform for de vanskelige etiske spørsmålene som kommer i årene fremover. En ny skyttergravskrig om abortloven gjør det ikke. Begge sider har et ansvar for dagens debattklima. Men det var Erna Solberg som begynte. Det må vi ikke glemme.
Begge sider lader opp. Det er Erna Solbergs skyld at abortdebatten i Norge er i ferd med å bli en skyttergravskrig.