Hvordan kan noen være imot kjærlighet?
Av KARI SPETS Vi er i regnbuemåneden, forsommerens vakreste eventyr. I Oslo har homser, lesber, bifile, transseksuelle og heterofile feiret at kjærlighet er kjærlighet siden 23. juni, da festivalen Oslo Pride åpnet. De har feiret at det ikke spiller noen rolle hvilket kjønn du og kjæresten/samboeren/ektefellen din har, eller hvilket kjønn den du er avstandsforelsket i/ligger med/gråter over har. Canadas statsminister Justin Trudeau jublet seg i helgen igjennom Torontos Pride-parade iført regnbuefargede sokker, han klemte, han gliste, han løftet sin knyttede neve. I fjor deltok KrF-leder Knut Arild Hareide i Oslo Pride for å vise støtte etter nattklubb-massakren i Orlando i USA. Bare noen dager senere hadde 82 mennesker meldt seg ut av partiet (et lokallag uttalte at sjefens deltagelse var «krevende»). Hareide selv sa at det kostet ham veldig lite, for ham var det rett og slett viktig å være der for å stå opp mot diskriminering, hatkriminalitet og trusler mot homofile og lesbiske. Verket krones førstkommende lørdag klokken 13 idet de første mangfold-stegene tas fra Grønland i Oslo. Det blir glitterkjoler og dongeribukser, stiletthæler og sokker i sandalene, øyenskygge og Lypsyl fra Coop-en. Halvnakne og påkledde kropper i alle aldre på legning-bonanza-fest. Det er så logisk. Kjærlighet er kjærlighet. Hva annet skulle det vel være? Derfor gjør homohat meg helt usaklig rasende. Sånn #/$£&%#%&, helt rødglødende, jeg hisser meg opp og roper ÅÅÅÅ HVA ER DET SOM FOREGÅR I HODENE DERES DET ER JO BARE MENNESKER SOM ELSKER HVERANDRE HVORDAN KAN DE BLI SURE OG SLEMME AV DET???!!! Sånn. Så enkelt er det. Det trengs ikke fakta og forskning og statistikk og meningsmålinger for å mene at det er vakkert at to mennesker elsker hverandre. Det er noe å bli glad av, noe som er fint. Kjærlighet er noe av det viktigste som finnes. At jeg elsker ektemannen min er ikke mer verdt enn at en mann elsker ektemannen sin eller at en kvinne elsker kona si. Om lederen av et land ikke er heterofil har da ingenting å si for hvor god jobb han, hun eller hen gjør. En lesbisk lærer? Hun er da like god eller dårlig til å lære bort matte som heterofile? En homofil venstreback eller spiss eller innbytter på landslaget? Jobben de gjør på banen avgjøres ikke av hvem de elsker. I forbindelse med Pride markeres det på samtlige arenaer i Eliteserien og Toppserien denne uken at fotballen skal være for alle. Kapteinsbind og cornerflagg er i regnbuefarger, og de som skulle finne på å rope «jævla soper» eller hetsesynge at do-mme-ren er homoseksuell og at kona heter Kjell, de får rødt kort. Fremdeles har ingen aktive Tippeliga-spillere stått frem som åpent homofile, men forhåpentlig kan det snart bli så vanlig at ingen bryr seg hvis spissen elsker keeperen han skal score mål på. Slike påminnelser – små eller store – flytter på ting inne i oss. De kan gjøre at vi ser alt i et nytt lys. At vi endrer mening. At noe fremmed ikke lenger er fremmed. En setning, kanskje. Et møte. Eller en tv-serie som «Skam». I siste episode ble Even og Isak hetset av en fremmed som passerte dem da de satt på en benk og kysset. En hel sesong var viet til at Isak skulle omfavne legningen sin. Lenge holdt han det hemmelig for bestevennene sine (frykten for å bli avvist av dem var selvsagt ubegrunnet), og vi skriver altså 2017. Kommentar: En liten «Skam»-revolusjon Det er 45 – FØRTIFEM – år siden «homoseksuelle handlinger mellom menn» ikke lenger ble rammet av straffelovens bestemmelser om «utuktig omgang. Samme paragraf og straff – inntil ett år – omhandlet for øvrig «den som har utigtig Omgjængelse med Dyr». 1972. «Elektronisk post» ble introdusert. Faste prøvesendinger med fargefjernsyn startet i Norge. ABBA og Kiss ble dannet. Vietnamkrigen pågikk. Filmen «Gudfaren» ble lansert. Norge sa nei til EF. Det er altså l e n g e siden. Det burde sunket inn nå, hos alle. Men nei da (#/$£&%#%&). Jeg sendte en kortfattet og enkel melding til en homofil kompis i forbindelse med denne kommentaren: «Det blir vel stadig mer aksept både her og der, men er det fremdeles mye dritt?» Svaret hans var: «Spot on!» Jeg skjønner det ikke. At folk finner hverandre er jo helt strålende! Det er ikke noe som er farlig med fin, ekte og gjensidig kjærlighet, ikke et støvfnugg truende, stygt, ekkelt. Hvordan kan noen være imot kjærlighet? Fordi religiøse skrifter sier det? Selvmotsigelsen i argumentet blir helt absurd – hva med ord som nestekjærlighet? Elsk din neste som deg selv, så lenge vedkommende er heterofil? Elsker man, så synder man, hvis den du elsker er av samme kjønn? Hva ligger i så fall i denne synden? Hvem er det man krenker, skader eller sårer? Heldigvis skjer det holdningsendringer. Etter en årelang strid vedtok Den norske kirke i fjor endelig at likekjønnede skal få gifte seg i kirken. Og i januar i år vedtok Kirkemøtet en ny liturgi. Iblant annet ble ordet «brudeparet» endret til «paret», og ordene «brud» og «brudgom» ble fjernet. Det var uenigheter. Et mindretall mente at vielse av likekjønnede stred mot deres «forståelse av ekteskapet». Så kjærlighet er ikke nok for å forstå, altså, ikke for alle.. Fordi barn bør vokse opp med mor og far? De må ha rollemodeller av begge kjønn? En NOVA-rapport (Norsk institutt for forskning om oppvekst, velferd og aldring) fra 2013 viste at det var store kunnskapshull om barn som vokser opp med foreldre som ikke er heterofile. Men i rapporten står det også at en konklusjon det var rimelig å trekke, var at det viktigste for barnas mental helse, sosial fungering, skoleprestasjoner og mobbing, ikke var hva slags seksuell orientering foreldrene hadde, men hva slags omsorgs- og utviklingsbetingelser foreldrene tilbød barna – akkurat som i andre familier. I 2015, etter å ha gransket 79 studier av tematikken publisert etter 1985, fant forskere fra Columbia Law School at 75 av dem konkluderte med at barn som vokser opp med likekjønnede foreldre har det like bra som barn av heterofile par. Folkehelseinstituttet anslår at mer enn hvert fjerde barn i Norge vokser opp med én eller to foreldre (legning er ikke oppgitt) som enten har en psykisk lidelse eller et alkoholmisbruk som er så alvorlig at det kan gå utover daglig fungering. Selvsagt består ikke alle disse hjemmene av likekjønnede par. Skilsmissestatistikken viser som kjent at det heller ikke er sånn at mor og far nødvendigvis bor sammen, ei heller mor og mor eller far og far. Fordi det er unaturlig? Hvordan kan legning være unaturlig, uansett om man tror på the big bang eller på guder? Gikk noe liksom galt i prosessen da, eller? Et lite uhell? Mye gikk galt, i så fall. Forskning viser nemlig at rundt 1500 dyrearter oppviser det som kalles «homoseksuell atferd». Blant dem elefanter, delfiner, dvergsjimpanser og til og med sjiraffer! Argumentet om at vi er her er at vi skal formere oss og føre artene videre, vil i så fall tilsi at også alle de som er ufrivillig barnløse er «unaturlige». Fordi det er ekkelt? Her har jeg ikke ord å komme med, engang, annet enn #/$£&%#%&. Fordi hva?
Homohat gjør meg usaklig rasende på vegne av kjærligheten. At to mennesker elsker hverandre er jo bare fint.