Warholm forklarer: Slik skal jeg ta mitt første EM-gull
– Jeg tenker ikke så veldig mye når jeg løper i 40 sekunder. Men det du gjør før, det er det som er interessant. Det er det som bestemmer hvordan det skal gå, starter Karsten Warholm med å si etter VGs oppfordring «ta oss gjennom løpet ditt, fra start til mål – hekk for hekk». Stjerneskuddet sier at «vi», det er han og trener Leif Olav Alnes, har en standard oppvarming. Med hekker og strikk, for å få opp «speeden» og den typen ting. Så er det inn i call room, rommet der løperne er samlet og isolert en periode før de får beskjed om at banen bokstavelig talt er klar. – Der er stemningen fortsatt rolig. Jeg snakker litt med «gutta» (konkurrentene), hvis det er stemning for det. Så er det ut, og det er det som er det kule, forteller Karsten Warholm. Etter at han tok VM-gull i London i fjor, er 400 meter hekk nærmest over natten gått fra å være en sånn «borte i et hjørne»-øvelse, til å bli friidrettens «this is the shit»-øvelse. – Det er masse folk og du kjenner på presset; den pulsen og den ekle følelsen at du skal løpe 400 meter, sier han. EM-håp Karsten Warholm (22): – Vi står og brøler til hverandre Noen minutter før klokken 20.15 på Olympiastadion i Berlin torsdag, tusler han bort til startblokkene og stiller dem inn. Der stresser han lite, og han tester nesten aldri hekkene ute på banen. Spretter ikke over et par-tre av dem, som mange av konkurrentene gjerne gjør. Slagene mot brystet, klaskene mot kinnene; klask-klask. To spenstige, høye hopp – slik han gjorde det foran semifinalen tirsdag (vant heatet på 48,67) . For å fyre seg opp. Vannflasken er også viktig, men den får han som regel ikke gå og sutte på særlig lenge. – Og så går skuddet – hva skjer da? – Da løper du som en idiot, som jeg alltid gjør, svarer Karsten Warholm uten betenkningstid. Han har ikke så mye å si om hekkepasseringene to til syv, av totalt 10. De går nærmest «av seg selv». Nummer én derimot. – Jeg tenker veldig mye på den første hekken. Den er veldig viktig å treffe. Bommer du på den, mister du farten der. Ja, da har du gjort det store. Da har du lagt «gullegget». Da er du «fucked», sier han med trykk på de to siste ordene i anførselstegn. På hekk syv begynner han å bli litt sliten. Da kan stegene bli litt lengre. Hvis planen er ni hekker på 13 steg, kan han «overdrive» enda mer. Så bytter han «kanskje» til 15. – Jeg har veldig fokus på hekk ni og ti. Det er kanskje de hekkene jeg har hatt mest trøbbel med. I London (23. juli, pers 47,65) byttet jeg til hekk 10, til femten steg. Det er det løpet jeg har hatt mest hell og mest flyt i, sier Karsten Warholm. Han forteller at det er snakk om enkle kommandoer: «Bytt her, lange ut der». Det går på instinkt. Alle bevegelsene sitter som en slags refleks i kroppen, fordi han har gjort det samme «så mange ganger» på trening. Men det er ikke lenger enn to år siden, da han ble nummer seks i 400 meter hekk-finalen i Amsterdam-EM, at det var en «gledens dag» hvis det gikk bra over hekk åtte. Den gang var det sterkt motvind. Han ledet foran hekk åtte, før han rotet det til. – Nå kan jeg «gå» hekk åtte selv om det blåser. Jeg har mye større kapasitet nå, et annet arsenal ved vanskelige forhold, understreker han. VG ber han se for seg oppløpet. Blir han stresset hvis noen rundt ham skulle snuble og tryne over en hekk? Nei, da kjører han i alle fall på. – Når vet du at du har vunnet? – Når jeg går først over målstreken. I London (VM) var jeg ikke sikker før jeg så navnet mitt på tavlen. Hvis det kommer opp først, vet jeg at det ikke blir fotofinish. Det er kleint å juble før du vet det, svarer han. Han understreker at han ikke vil være eller bli den som gjorde feilen å slakke av på farten før målstreken, fordi han innbilte seg at saken var klar. – Det er bare å gønne på, konkluderer Karsten Warholm. Summa summarum er det egentlig gulloppskriften fra start til mål. Karsten Warholms trener Leif Olav Alnes sier at 400 meter hekk går ut på å ha kapasitet til å løpe én runde, og så ha så god teknikk at du mister lite fart: Du taper minst mulig fart, selv om det er plassert 10 «forhindringer» i banen. – Det er den enkle versjonen. 400 meter hekk for dummies, sier Leif Olav Alnes til VG. Han fortsetter mer detaljert: Første hekk er veldig avgjørende. Den kalles «no mistake». Ingen feil. – Blir du for overivrig og bommer på den, er løpet ødelagt, sier han. Treffer du slik du skal, går de første fem hekkene «normalt» på automatikk. Da er du – det vil si Karsten Warholm – så uthvilt at det er få utfordringer. Svingen er litt verre. Da kan han ikke lenger løpe på streken. Da blir det lengre, som han uttrykker det. Da er det en fordel å passere hekken med venstre fot først. – Farten går ned, det blir vanskeligere å opprettholde nødvendig steglengde. Hvis Karsten ved hekk åtte har problemer med å klare 13 steg, er det «ingen vits» å prøve å gjøre det mot hekk ni. De fleste løperne på 400 meter hekk vil sverge på at de to siste hekkene, nummer ni og den siste, er høyere enn de åtte foregående. Derfor ser ofte passeringene av dem rare ut. De er ute av balanse fordi de er trøtte, sier Leif Olav Alnes. – Det gjelder å løpe hekk. Ikke hoppe hekk. 400 meter hekk er veldig annerledes enn 110 meter hekk, der hekkene står høyere. Du ser om de (Karsten Warholm) har flyt, sier han. Leif Olav Alnes tilføyer og avslutter sin utredning med å si at Karsten Warholms hekkepasseringer «ikke er så teknisk bra». – Men han er veldig flink til å opprettholde trøkket, og han mister lite fart, understreker han. PS: Warholm dobler opp i dette mesterskapet og skal løpe semifinale på 400 meter flatt klokken 19.30 onsdag kveld. Finalen i samme disiplin går fredag kveld.
Norges regjerende verdensmester Karsten Warholm (22) forteller her VGs lesere hvordan han må løpe – hekk for hekk – for å vinne sitt første EM-gull for seniorer.