Så lett kan Helleland tape WADA-maktkampen
Flere hendelser denne sommeren underbygger hvilken temperatur det er i maktkampen rundt fremtidens antidopingarbeid. Og nå er det faktisk ikke så lenge igjen til vi får svaret på hvilken retning WADA lander på i årene fremover. * Lykkes den norske visepresidenten med planen om å få på plass en radikal endring, som skal gjøre antidopingarbeidet mye mer reelt uavhengig av idrettens yppersteprester? * Eller klarer den mye mer IOC-vennlige mostanderen, Polens sportsminister Witold Banka, å få flertallet blant de 38 styremedlemmene, som skal stemme frem en ny president på den internasjonale kongressen i Katowice i november? Nå pågår en knallhard kamp i kulissene i begge leirer. Etter lange og tunge forhandlinger mellom IOC og verdens regjeringer, ble grunnprinsippet for WADA en struktur av det hybridmesssige slaget. Antidopingbyrået eies 50/50 av de to partene, og presidentvervet ambulerer mellom representanter for ringenes herrer og myndighetssiden. Nå er det sistnevntes tur, og her har Hellelands utfordrende stil åpenbart falt krefter i IOC tungt for brystet. «Å offentliggjøre et kandidatur 18 måneder i forkant er veldig rart», sier den avtroppende presidenten Craig Reedie, som er tidligere visepresident i IOC, til det russiske nyhetsbyrået TASS denne uken. Han legger til at det er en uvanlig situasjon at det nå kan bli et reelt valg mellom to kandidater på kongressen, i stedet for en rent seremoniell bekreftelse av en som allerede er spikret. En av grunnene til at det blir slik, er trolig IOC-krefters aktive rolle for å hindre at myndighetssiden lander på Helleland. Det skal i realiteten ikke så mye til før kampen med å stoppe reformplanene hennes lykkes. Halvparten av styremedlemmene er jo fra idrettssiden, og noe av det mest utfordrende for myndighetshalvdelen har vært å klare å samarbeide, ettersom statene er så ulike og koordineringsutfordringen krevende. Derfor har «one voice»-arbeidet vært viktig for Helleland, og det er trolig også en av grunnene til at hun har vært så tydelig i mediene med å få frem budskapet om endringsbehov. Her er et intervju i storavisen Bild blant de ferskeste eksemplene, der hun ikke legger noe imellom om interessekonfliktene som altfor ofte oppstår når idrettsledere både skal promotere og kontrollere. «Vi er ikke der vi skal være, det behøves endring. Om våre verdier blir sett på som et mareritt, da vet vi at det er behov for å slåss». Og kampene pågår as we speak. Tidligere i sommer har Rob Koehler, en av de mest sentrale direktørene i WADA, forlatt jobben sin på dagen. Han oppga ingen annen forklaring enn «personlige årsaker», men det er et interessant bakteppe at han har vært bak stemmene som tydelig har kritisert Russlands dopingsystem og IOCs håndtering av skandalen. Dessuten har IOC-veteran Dick Pound, som også er tidligere WADA-boss, og har vært en svært tydelig stemme om unnfallenheten overfor Russland, blitt kastet ut av en av de mest prestisjetunge komiteene i Thomas Bachs organisasjon. For Helleland er det bare å stålsette seg for en knallhard kamp helt til WADA-toppene samles fra 5. til 7. november. Men lykkes hun med revolusjonen? Det er det dessverre stadig større grunn til å tvile på, for det er litt av noen motkrefter som er satt i gang. Forandring fryder nemlig ikke i internasjonal idrettsledelse.
Linda Hofstad Hellelands presidentkamp møter beintøff motstand fra internasjonal idrettsledelse. Nå angripes hun også offentlig av mannen hun søker å etterfølge.