Film: Franske følelser
Først og fremst er det en anledning til å vise fransk films førstedame, Catherine Deneuve, fra en mindre glamorøs side; en sliten restauranteier med ustabile familieforhold. Samtidig er det spor i filmen med klare hilsener til veteraner blant franske filmskapere, og også til Deneuve og hennes mangslungne karriere. I rollen som Bettie krasjlander hun følelsesmessig etter at elskeren har forlatt henne. Hun legger ut på en ustrukturert reise som involverer mye sigarettrøyking, fyll på bygda, gjensyn med Misse-damer fra 60-tallet; alt mens hun tar hånd om et barnebarn hun knapt nok kjenner. Det er en upretensiøs og røff tone i Bercots filmspråk i en film som har mye feelgood i seg. Men underveis i den nesten to timer lange fortellingen, blir sidesporene litt mange og i overkant klisjéfylte. Deneuve og guttungen Schiffman er en artig duo med troverdig substans. På hvert sitt vis finner de ut av hverandre og seg sjæl. For begge handler det om å finne en plattform som gir litt mening i hverdagen. Men de familiære intriger og forviklinger generelt sett surfer for mye på overflaten til at Betties reise mot et triveligere liv gir mer enn sporadisk engasjement. BORGHILD MAALAND
Roadmovie full av franske følelser, bittersøt humor og en del klisjéaktige digresjoner.