Drømmer om OL-gull etter skrekkulykken i 2008
- Høydepunktet i min karriere skulle ha kommet i OL i 2010. Men da ulykken skjedde, fikk jeg ikke sjansen til det. Dette blir min måte å fullføre drømmen på, sier Lanzinger til VG.Men én ting avslører ham idet han begynner å bevege på seg. Det ene beinet henger ikke helt med, og avslører protesen han måtte få satt inn etter at legene ved Ullevål valgte å amputere venstrebeinet hans under kneet i 2008.Den 2. mars det året satte Lanzinger utfor i et super-G-renn i Kvitfjell. Han kjørte raskt og godt, men i nest siste hopp gikk det galt. I knappe 120 kilometer i timen traff han en port, og ble kastet nedover i bakken. Den venstre skien hans løste ikke ut som den skulle, og vred beinet med seg. Skrekkskaden endte i amputering, og karrieren fikk med det en brå slutt for Lanzinger. Men han forteller til VG at han aldri etterpå har vært bitter. - Jeg var tilbake her i Sölden fem måneder etter fallet, og jeg var så stolt over at jeg hadde vært en del av dette sirkuset, sier han.Lanzinger forteller at hele hans liv har dreiet seg om skikjøring. Han begynte å trene som profesjonell utøver i 10-11-årsalderen, og drømmen om en OL-medalje har ligget der hele tiden.- Jeg kan ikke kjøre slik jeg gjorde før. Jeg føler jo ingenting i det ene beinet. Det har krevd mye trening å finne ut hva som er mulig å gjøre, sier han. Ny utfordring Etter ulykken begynte Lanzinger å studere. Nå jobber han for Salomon, samtidig som han trener seks dager i uken. I fjor starten han i rundt 30 renn, og han forteller at han aldri er redd når han setter utfor, selv om han vet bedre enn noen hvor galt det kan gå. For Lanzinger elsker utfordringer.- Jeg er fornøyd med karrieren som jeg har nå. Jeg er glad jeg kan kjøre på ski igjen. Det er det viktigste, sier han.Hva som vil skje når OL er over i februar, vet ikke Lanzinger. Neste sommer vil han bestemme seg for om han legger alpinutstyret på hylla for godt, eller om han fortsetter å gjøre det han liker aller best her i verden. Fram til det lover han å jobbe hardt mot målet om en OL-medalje, for han forteller at det er slik han er - han setter seg et mål, og pusher på for å nå det. Det har ikke ulykken i Kvitfjell klart å endre på. - Jeg mistet karrieren min. Jeg mistet beinet mitt. Men jeg mistet ikke identiteten min. Personen Matthias er den samme.
Skrekkulykken i Kvitfjell i 2008 satte en stopper for Matthias Lanzingers livslange drøm om en OL-medalje. Nå vil han forsøke å nå målet likevel - i paralympics.