Vi må tjene penger på kreftforskning
I 2013 fikk det norske selskapet Algeta et internasjonalt gjennombrudd med verdens første radioaktive kreftmedisin. Arbeidet, som startet med oppfinnelsen til kreftforskerne Øyvind S. Bruland og Roy H. Larsen, tok 20 år og kostet en milliard utviklingskroner. En av grunnene til at det tok to tiår fra oppdagelse til medisin, var en evig kamp om penger. De to forskerne måtte til slutt lage et eget firma, for å få kunne jobbe videre. De tøffeste, private investorene turte å satse penger på prosjektet. Risikoen for at det ikke ble noe av, var høy. Algeta tok over og gjennomførte kostbare kliniske studier. Helt i mållinjen, da fase 3-studier ble igangsatt, meldte «Big farma» seg på i form av det tyske milliardselskapet Bayer. Bayer stilte med 4,8 milliarder i 2009 og ble avgjørende for at Bruland og Larsens oppfinnelse nådde helt frem til markedet. I 2014 ble norske Algeta kjøpt opp av Bayer til den fine sum av 17,6 milliarder kroner. Bayer etablerte seg i Norge, vi fikk flere hundre nye arbeidsplasser og lokale investorer fikk svimlende avkastning. Les også:Norsk løsning på kreftgåtenHistorien til Algeta er et unntak som bekrefter regelen. Norge svikter forskere i avgjørende fase, og mange potensielt gode medisiner blir enten aldri laget, eller så tar det fryktelig lang tid. Forskning i Norge handler om utholdenhet og kamp om penger til utvikling. Ikke bare er det smuler å få fra det offentlige, også privat storkapital mangler. Sverige har legemiddelgigantene AstraZeneca, Danmark har Novo Nordic som har en markedsverdi tre ganger større enn Statoil. De kan spytte inn milliarder i lokale nyvinninger. Norge må finne storkapital i utlandet. Enn så lenge. Og den kommer først når hele grovarbeidet er gjort, og det kun er innhøsting som gjenstår. Grovarbeidet må derfor Norge finansiere, først og fremst gjennom offentlige midler. Dette er penger som bevilges gjennom helseforetakene, Forskningsrådet og andre støtteordninger. Midlene er begrensede og skal fordeles mellom mange gode ideer i mange ulike forskningsfelt. De fleste gode ideene lar seg derfor aldri materialisere. Les også:Oppskriften på delt helsevesenDet finnes flere titalls bioteknologiselskaper som jobber med å utvikle kreftmedisiner, som ingen har hørt om. De var aldri liv laga. Dette er bedrifter som er blitt tvunget til å etablere seg for tidlig. Ofte fordi forskningsinstitusjoner mangler penger. Enkelte forskere blir nødt til å etablere bedrifter og hente inn kapital for å fortsette forskningen. De kommer oftest ingen vei med rike investorer såfremt de ikke har kommet langt i prosessen. Risikoen blir for stor. Å redusere risikoen for investorer kan gi ytterligere fart i boomen denne bransjen nå opplever. Jo lenger de får forsket ved institusjonen, jo bedre kvalitet, og dess større sjanse for at man vil lykkes når forskning først kommersialiseres. Det er her statens støtte til å kommersialisere forskning kan bli avgjørende. Den vil gi forskere mulighet til å jobbe lenger med prosjektet ved institusjonene. Risikoen blir dermed mer avklart og det vil bli mer attraktivt for private investorer å gå inn i slike firmaer.Kreftbioteknologi-bransjen har potensialet til å bli det store eventyret. Men bransjen er både kostbar og risikofylt. Ikke helt ulik oljebransjen, hvor man kan ha flere bore-bom enn treff. Myndighetenes incentiver har spilt en avgjørende rolle for oljebransjen. Og vil være like viktig når vi nå er i ferd med å etablere den nye milliardindustrien. Forskningsrådet har støttet kreftforskning med 1,8 milliarder de siste ti årene. Penger først og fremst brukt på grunnforskning og kliniske studier. Kun smuler har gått til kommersialisering. For første gang utlyser Forskningsrådet og Kreftforeningen 45 millioner kroner til aktører som kan kommersialisere forskningsresultater, slik at man kan utvikle medisiner og metoder ut av forskning.Tiltaket må etableres og utvides. Under Næringslivsdagene i april i år sa statsminister Erna Solberg (H) at samarbeid mellom forskningsmiljøer og næringslivet er avgjørende. Det har hun helt rett i. Og hun må vise at hun mener alvor ved å legge mer penger på bordet. Utlysningen av 45 millioner er kun et første skritt. Det kan ikke være slik at Norge står for kostbar forskning, men lar andre tjene penger på det. Det har skjedd før: Torleiv Maseng ved NTNU sto bak GSM-teknologien, men så var det svenske Ericsson og finske Nokia som tjente penger på den. Rett og slett fordi det ble satt av for lite penger her i Norge. Flere offentlige incentiver og tilretteleggelser innen kreftbioteknologi og annen forskning er helt nødvendig, skal vi klare å bygge opp flere industrier. Vi bør derfor legge om skattesystemet slik at ikke all privat kapital investeres i bolig. Det må bli attraktivt å satse på den nye «oljen» – forskningen. Les mer:Gi kreftpasienter en rettferdig sjanse @ShaziaSarwar
Norge er for dårlig til å gjøre butikk ut av forskning. Det kan bli kostbart i fremtiden. Å hjelpe kreftforskning frem til næringslivet kan redde flere liv.