Asylhåndtering til stryk
Hele Europa er overveldet. Ingen var forberedt på den massive asylstrømmen. Men hvor lang tid trenger verdens rikeste, mest velorganiserte velferdsstat til å sette opp en legevakt for de sykeste asylsøkerne som nettopp har gått av bussen på terminalen på Grønland i Oslo og brukt seks-syv timer på å finne frem til Politiets utlendingsenhet (PU) på Tøyen? Svaret er minst seks uker.Først mandag denne uken fikk justisdepartementet og helsedepartementet summet seg til å åpne en helsepost for de opptil 300 asylsøkere som hver dag venter i timevis på den iskalde asfalten utenfor PUs anonyme hovedinngang. Før det har politiet og frivillige stort sett ropt utover menneskemengden av hjelpere: Er det noen leger her? Noen som har Paracet? Noen som kan kjøre denne moren som mistet sin treåring til bølgene i Middelhavet for fire dager siden, til legevakten? Dette er et av mange eksempler på elendig statlig beredskap og skandaløs håndtering av registreringsprosessen. Svikten ligger på et overordnet nivå, ikke hos PU, som har gjort jobben sin og vel så det. De siste ukene har avslørt en manglende evne til rask og helhetlig koordinering i en unntakssituasjon. Vi er et værbitt land. Vi kan kriseberedskap. Det er sjelden en flom, eller en storm fører til slik handlingslammelse. Så det er ikke det at vi ikke kan.Når jeg snakker med frivillige utenfor PU natt til torsdag spør de følgende: «Hva skjer om vi pakker sammen og går hjem nå»? Det spørsmålet må justisministeren svare på. For situasjonen er som følger: Det er bitende kaldt, særlig på kveldene og nettene. Registreringstiden er riktignok utvidet hos PU, og politiet jobber på spreng, men ventetiden er lang. Flere timer på rå asfalt for tynnkledde, ofte syke asylsøkere. De får hverken mat, ly eller helsesjekk, før etter at de er førstegangsregistrert. For noen dager siden så det ut til at noen asylsøkere ble nødt til å sove ute. En kan forstå at myndighetene ble tatt på sengen i august. Men ikke at denne absurde situasjonen får fortsette uke etter uke.De frivillige blir, til sistemann har fått seg akuttinnkvartering langt over midnatt. Og de gjør en avgjørende jobb. Alle fra Røde Kors inne i PU-lokalet til de 10 – 15 menneskene under et par hvite partytelt utenfor. Teltene ordnet de frivillige først for noen dager siden. Et par terrassevarmere, også de anskaffet av de frivillige, er den eneste varmen asylsøkere møter før det er deres tur til å bli registrert inne hos PU. Kulden setter seg raskt i beina, selv hos oss som har på oss ullundertøy og vindjakker. Noen av de unge asylsøkerne som har fått servert varm mat i ly av teltet er tydelig syke. Hosten er stygg, ansiktene bleke. – Jeg klarer fortsatt ikke å tro at dette er Norge i 2015. At vi ikke kan bedre. Det handler om verdighet, sier Barira Latif som har vært frivillig i ti netter.De etablerte hjelpeorganisasjonene slår alarm. Røde Kors, som har bistått myndighetene i arbeidet de siste ukene har skrevet to bekymringsbrev på to uker. Den ene til statsrådene 17. september, og den andre direkte til statsminister Erna Solberg (H) 29. september. De mener tiltakene som er satt i verk på Tøyen er utilstrekkelige, at registreringssenteret er helt uegnet og fortsatt bruk er uforsvarlig. De krever et nytt registreringsmottak umiddelbart. Onsdag denne uken kom endelig meldingen om at det opprettes nytt ankomstmottak i Råde, men ingen fra myndighetens side kunne svare på når mottaket kan tas i bruk. Les også om barneombudet som slår alarm om asylbarnas helse.Etter uker med frivillig innsats er det bare de mest hardføre som fortsatt kler på seg de gule refleksvestene og stiller opp foran PU på nattevakt fra klokken halv ni på kvelden til klokken ett om morgenen. De er hissige i stemmen, når de skisserer hvor enkelt det hadde vært for myndighetene å rydde opp i enkelte unødvendige problemer. Slik som det håpløse kartet asylsøkere får i hånden på bussterminalen, og som har ført til at altfor mange går seg vill. Og når de endelig kommer frem, gråter de av fortvilelse, for barna er kalde og de har kanskje ikke spist på fire dager. De frivillige forsøker å patruljere på bussterminalen, men det er ikke alle de klarer å fange. – En buss, kunne de ikke bare satt opp en buss, spør en frivillig. Seks uker med kaos på PU etterlater flere spørsmål enn svar.Tilstanden i og utenfor PU avslører både tungrodd byråkrati, etater som ikke snakker sammen og helt strukturelle utfordringer. Det er for eksempel tydelig at det er migrasjonsmyndigheter og ikke politiet som bør ha ansvaret for registreringsprosessen. I enhver krisesituasjon spiller frivillige en viktig rolle. Og de skal fortsette å hjelpe. Men det er myndighetene som har det helhetlige og overordnede ansvaret. Fraværet av den politiske ledelsen og en flere uker lang handlingslammelse vitner om et svært sårbart system. Et system klar for overhaling.
I ukevis er det de frivillige som har dekket nyankomne asylsøkeres helt basale behov. Norske myndigheters håndtering av høstens asylstrøm står til stryk.