Slett spill bak tidenes mest suverene hockeylag
– I'm busy now. Hold on, I got some business, sier Sovjetunionens og datidens suverene frontfigur på isen i åpningssekvensen mens han myser mot displayet på sin mobiltelefon - og viser den berømmelige fingeren til intervjueren som forsøker å stille ham spørsmål om Sovjets storhetstid og fall. Scenen er kostelig. Stort sett alt med Slava Fetisov, filmen Red Armys gjennomgangsfigur, er spinnvilt. Latterkrampene truer med å ta deg.Bak humoren og ironien ligger imidlertid et dypt alvor. Det kommer også klart frem. Svik og suksess om hverandre, jerndisiplin og lek, ballett og brutalitet. Kameratskap og fiendeskap. For 25 til 35 år siden følte jeg at jeg, som ishockeyspiller, kom ganske nær spillerne og systemet som Red Army handler om. Men sett i ettertid står det klart at jeg ikke skjønte noe særlig av det som foregikk, bortsett fra at Sovjets ishockeylag og spillere nærmest var uslåelige. Etter hvert, som journalist, forsto jeg mer. Red Army - dokumentarfilmen VG nå viser - gir ytterligere innsikt. I alvoret og det egentlig triste bak blankpolerte «The Big Red Machine», Sovjets hær på isen under den kalde krigen. – We beat them, vi slo Dem, ropte en kvinne og ga meg en klem i kaoset bak tribunene etter at collegeguttene fra USA hadde slått Sovjet - CCCP - 4-3 i OL-kampen i Lake Placid 22. februar 1980. Det ble kalt Miracle on Ice. Jeg var der som spiller på Norges ishockeylandslag. Vi tapte 1-5 for USA i vår første OL-kamp, men «slapp» å møte Sovjet i turneringen (vi tapte 0-11 for Tsjekkoslovakia).Det ble laget en spillefilm (2004) om Mirakelet, med Kurt Russel i rollen som USAs legendariske trener Herb Brooks. Filmskaperne fikk tak i originallyd fra NRK radio, som var til stede på Jordal Amfi høsten 1979 da Norges ishockeylandslag (som jeg var en del av) spilte uavgjort 3-3 mot collegeguttene som et halvt år senere skulle utrette mirakelet. Lyden var fra amerikanernes skøyteskjær i et mørklagt Jordal Amfi. Herb Brooks beordret straffetrening for spillerne sine - frem og tilbake over isen til melkesyren sprutet - som følge av svak innsats mot lille Norway. Leste du denne? Norge mot Russland i Sotsji-OL Etter klemmen fra den helt ukjente gledesyre kvinnen, gikk jeg ut fra ishallen i Lake Placid og støtte på nytt kaos og elleville rykter: Den russiske bjørnen, det vil si Sovjets spillere, var så rasende etter nederlaget at de - som ville dyr - hadde revet stolsetene av festene i gulvet i spillerbussen.Fetisov & co kom voldsomt tilbake. På hvilket vis og med hvilke metoder, får du greie på ved å se Red Army. Å røpe at det skjedde i regi av demontreneren Viktor Tikhonov, er ikke å betrakte som en spoiler. Alle de skitne triksene han og hans kumpaner i det hemmelige politiet og militæret brukte, er imidlertid nesten ikke til å tro. På et hotell i Sarpsborg på slutten av 1980-tallet var vi en gjeng som delte vodka med Vjatsjeslav Fetisov og noen andre CSKA Moskva-spillere. Jeg spurte kapteinen, Fetisov, om hva han trodde «sjefen» - Tikhonov - ville si med tanke på sterk drikke i sene nattetimer. Fetisov svarte like skøyeraktig som i dokumentarfilmen en mannsalder senere: – Det er jeg som er sjefen. Det skulle vise seg at han tok feil. Tikhonov hadde lovet Fetisov utreisevisum til USA og NHL, men trakk lovnaden og knuste Fetisovs drøm. Han ble truet med straffeleir i Sibir og fryst ut av klubb og landslaget da han nektet å godta avgjørelsen. VG-KOMMENTAR: Den blyge diktatorenIgor Larionov (54), kalt professoren for måten han leste spillet, snakket godt engelsk. Han var veldig sympatisk og hyggelig. Jeg følte at jeg kjente ham litt. Under ishockey-VM i Stockholm i 1989, der jeg var på jobb som journalist, støtte jeg på «Larry» i en baktrapp under tribunene i Globen. Jeg husker ikke hva jeg sa til ham, men han svarte på bemerkelsesverdig dårlig engelsk. Han gikk i følge med en sivilt kledd mann, som ikke sa noe. Larionov virket stresset, sa at han ikke hadde «tid». I kulissene pågikk et drama jeg da ikke så. Mannen i mørk dress passet på Larionov, som en omvendt bodyguard: Spillerne i Sovjets ishockeymaskin hadde planer om å rømme (hoppe av) fra åket i hjemlandet - Aleksandr Mogilnyj (46) ble den første til å gjøre det da - til dollar og stjernetilværelse i USA og Canada. Sesongen etter var Larionov på plass i Vancouver Canucks og NHL. Det skjedde etter en fremtvungen avtale mellom Sovjet-regimet og NHL. Han spilte 14 sesonger i verdens beste ishockeyliga. Valdimir Krutov dro sammen med Larionov, men fikset ikke overgangen til friheten i kjølvannet av Mikhail Gorbatsjovs perestrojka og glasnost. Krutov havnet raskt i svensk 2. divisjon, som en skygge av sitt gamle jeg.Jeg husker at han tuslet rundt i korridorene i hotellet i Sarpsborg. Like mutt da som ved andre anledninger. Er det noen som husker at han feiret én av sine mange scoringer på skikkelig vis? Jeg kan minnes at han trakk på smilebåndet en gang i Nobelhallen (oppkalt etter Alfred) romjulen/nyttår 1978/79. Vi - Norges og Sovjets juniorlandslag - delte dusj etter VM-kampen 27. desember i Karlskoga. Krutov kom inn, fikk se en av mine lagkamerater skrubbe seg, og smilte skjevt ved synet av «størrelsen» på lårmsukulaturen hans. Krutov døde for tre år siden, 52 år gammel. Han snakker i dokumentarfilmen. Men det er bare så vidt. Før vi skulle gå ut av garderoben til kamp, holdt forøvrig en av de norske lederne en tordentale om at vi ikke måtte ha respekt for Sovjet. De var bare av kjøtt og blod, de også - «på med de gule hanskene» (gud veit hva han mente med det). Deretter tok han en kikk ut døren, til korridoren som ledet ut til isen og vår første VM-kamp: – Nå går dem, nå kan vi gå også! Vi tapte 0-17. Sovjetunionen vant selvsagt gull etter 7-5 over Sverige i turneringens siste kamp. Aleksej Kasatonov (55) var en av dem. Han var i likhet med Krutov noe for seg. De ble forøvrig kåret til junior-VMs beste back og løper (Sveriges avdøde Pelle Lindbergh beste keeper). Hvordan det gikk med Kasatonov, får du greie på ved å se Red Army. Han ville ikke ta Fetisovs parti da backpartneren havnet i konflikt med Tikhonov (døde i fjor). Kasatonov nekter å svare på spørsmål om det i dokumentarfilmen. Journalist og kommentator Larry Brooks' i New York Post har skrevet en innsideartikkel om Kasatonov.
Backlegenden Vjatsjeslav Fetisovs (57) artige fremtoning og kommentarer i dokumentarfilmen Red Army er gode minner til slett spill i historien om Sovjet og tidenes mest suverene ishockeylag.