Telemarksheltene
En liten, tysk militær kolonne åler seg rundt svingete og glatte vinterveier i fjellsiden ovenfor Rjukan. Oppe i lia jekker noen norske gutter løs en diger kampestein, som ruller ned bakken, treffer et panserkjøretøy så det kastes av veien og eksploderer i et flammehav lenger nede. Gutta flykter i et regn av kuler fra tyske mitraljøser. Ut av den ene Mercedesen spretter en rasende rikskommisær Terboven. «Et attentatforsøk er blitt rettet mor rikskommisærens liv», roper han til Major Frick – på gebrokkent engelsk. «Arranger for femten sivile gisler fra Telemarksdistriktet til å bli henrettet, umiddelbart». Slik begynner «Helter i Telemark», Columbia Pictures storslåtte actiondrama om Tungtvannsaksjonen på Vemork i 1943, drøye tjue år etter at begivenhetene fant sted. Historiske friheter? Hvor skal vi begynne? Ved begynnelsen, kanskje. Terboven ble aldri utsatt for noe attentat på Rjukan. Og det var heller ingen fysikkprofessor ved navn Rolf Pedersen involvert i sabotasjeaksjonen, slik det er i filmen i filmstjernen Kirk Douglas’ skikkelse. Lederen for den lokale motstandsbevegelsen, Knut Straud (spilt av Richard «Humlesnurr» Harris) skal være delvis bygget på Knut Hauglid, som hadde en skuespillersøster i Hollywood (Sigrid Gurie), og kanskje derfor var forsøksvis bygget på et ekte menneske. Men ellers er det ikke godt å si hvem de er bygget på, Arne, Oli, Henrik og de andre som gjennomfører aksjonen i filmen. Og selv om filmtraileren lovet «en kjærlighetshistorie (mellom Knut og Anna, spilt av svenske Ulla Jacobson) revet rett ut fra det virkelige liv», vet vi etter helgens kritiske gjennomgang av den nye tv-serien, at det ikke var noe slik heller. Rent bortsett fra de aller ytterste omstendighetene var i det hele tatt det meste diktet opp i Hollywood. Men det var mye fin norsk natur og til og med noen setninger på norsk innimellom, og vi var bare glad for oppmerksomheten. «Det er ingen grunn til å bebreide denne filmen at den omgås sannheten noe løsaktig», skrev VGs anmelder, som ga terningkast 4. «Dens skapere har aldri pretendert å lage noen gjenfortelling». Og det var pretensjonene man ble dømt på. Den gang.
«Det er ingen grunn til å bebreide denne filmen at den omgås sannheten noe løsaktig» skrev VG etter anmeldelsen av «Helter i Telemark» i 1965.