MDG-Trædal om Venstre-striden: – Trine Skei Grande lukker øynene for ytre høyre
EIVIND TRÆDAL, bystyrerepresentant for MDG i Oslo, og forfatter av boken «Hvorfor ytre høyre vinner debatten» Det drøyeste med Trine Skei Grandes behandling av Abid Raja er kanskje ikke at hun ydmyket ham for åpen høyttaler, og undergravde all hans autoritet til å forhandle budsjett. Det hadde jo vært ille nok. Det drøyeste er hvilken sak han ble ydmyket for: en profilert liberal norsk muslim blir tvunget til å svelge at regjeringen reverserte forslaget til kutt i støtte til organisasjonen Human Rights Service. Human Rights Service er i dag lite annet en blogg som jobber fulltid med å mistenkeliggjøre og spre aggresjon mot norske muslimer, inkludert å oppfordre til snikfotografering av muslimer på gata . Raja og andre Venstre-folk har gjentatte ganger sagt at de vil ta fra dem statsstøtten. Raja hadde i følge VG en enstemmig stortingsgruppe i ryggen, men ble overkjørt av ledelsen. Da mange organisasjoner og partier demonstrerte mot Trumps forelåtte mur mot Mexico i fjor vinter sto Abid Raja på talerstolen og ropte «vi skal vende ryggen til Listhaug». Siden den gang har Venstre konsekvent gjort det motsatte. De ville ikke engang sette ned foten for Listhaug da hun spredte konspirasjonsteorier mot Arbeiderpartiet. Dessverre er dette bare ett av flere eksempler på at de nye aggressive aktørene i det «digitale høyre» har fått uforholdsmessig mye makt over norsk ordskifte og politikk. Et økosystem av blogger og Facebook-grupper uten noe respekt for Vær varsom-plakater, normale normer for saklighet, eller interesse for fakta, har blitt toneangivende i norsk offentlighet. Nettsteder som Human Rights Service, Document.no og Resett har blitt blant de mest delte «nyhetsformidlerne» i Norge, og topper daglig «lik og del»-statistikken, noe som gjør at de klarer å sette agendaen. Denne uken har Erna Solberg for eksempel forsøkt å dempe et voksene hylekor mot FNs relativt uforpliktende «migrasjonsplattform», som har blitt gjenstand for omfattende konspirasjonsteorier på ytre høyre. På statsministerens Facebook-vegg hagler anklagene om at Solberg «bidrar til å fjerne norsk kultur for godt», «svikter eget land og folk» og er en «landsforræder» som bør «kjeppjages». Selv ikke Frp er forskånet. Da et ble klart at regjeringen foreslo å kutte bevilgningene til Human Rights Service med en halv million, fastslo Document.no at « Frp har utspilt sin politiske rolle ». Nettstedet Resett publiserte en tekst av « En Frp-velger [som] har fått nok »: «De slikker Hareide og KrF opp etter ryggen i sin iver om fremdeles å sitte i regjeringskontorene». Human Rights Service reagerte på kuttet i statsstøtte med å lansere en grandios plan om en ny « folkeaksjon for Norge ». Kommentarfeltet var støttende: «Mange av oss som så på Frp som eneste redningen føler oss nå veldig fortapt». «Frp har ikke bare gått ut på dato, de har diskvalifisert seg vis a vis det norske folk. Soros-Siv er en skam for Frp og en skam for Norge». Dessverre ser dette presset ut til å ha fungert: i et budsjett på over 1300 milliarder kroner har kanskje de 500 000 kronene til Human Rights Service blitt en av høstens store konfliktsaker i regjering. Det er naturligvis fordi Frp frykter trusselen fra sin egen yttefløy. Frp har tillitsvalgte og folkevalgte som både liker, deler og til og med bidrar som skribenter. For eksempel Kent Andersen, som nylig ble valgt som bystyrekandidat for Frp i Oslo, og så sent som i fjor gjorde seg bemerket med å fantasere om å reise en borgermilits eller bruke heimevernet for å bedrive «enorm maktbruk» mot «muslimske enklaver» i Norge. Da Sylvi Listhaug i vår ble tvunget til å gå av, var det fordi hun selv hadde flørtet med tankegodset og retorikken til ytre høyre. Hun var heller ikke fjern fra å omfavne hyllesten og blomsterbukettene fra grupper som «Slå ring om Norge» og «Norge fritt for islam». Høyre og Venstres satt relativt stille i båten. Det var Knut Arild Hareide, sammen med en samlet opposisjon, som ble tungen på vektskålen for å sikre et minimum av anstendighet i samfunnsdebatten. Bloggene og Facebook-gruppene som utgjør «digitalhøyre» er nyttige for Frps mest innvandringskritiske fløy. Det er derfor Frp har lagt så mye krefter inn i å gi Human Rights både kommunal støtte i Oslo, og statsstøtte, selv etter at Hege Storhaugs blogg har anklaget statsminister Erna Solberg for å drive «kultursvik overfor nasjonen» eller publisert tekster om at afrikanske innvandrere i praksis er «psykisk utviklingshemmede» . Human Rights Service har fått over 22,5 millioner i støtte så langt. Det er 22,5 millioner for mye. Spørsmålet er hvor lenge de borgerlige kan akseptere en tilstand der aktivistmiljøer i randsonen av Frp sprer fremmedfrykt, falske nyheter og konspirasjonsteorier med statsstøtte . Det er som regel den etablerte høyresiden som taper mest når ytre høyre vinner fram. I Sverige er det Moderaterna som tapte mest terreng til Sverigedemokraterna. I Norge bidrar digital-høyre til å slå dype kiler inn i det borgerlige samarbeidet, og undergraver muligheten for konstruktiv politikk på viktige felter som integrering. Erna Solbergs unnvikende holdning, illustrert av kommentarer som at hun «ikke ville sagt det på den måten», har inntil videre fungert for å sparkle over de dype kløftene i det borgerlige samarbeidet, men hun innser trolig at hun begynner å høres ut som en parodi på seg selv. Venstres inntreden i regjering kunne og burde ha markert et brudd med regjeringens omfavnelse av digital-høyre. Derfor er det nedtrykkende å se at det motsatte skjer: en av de få Venstre-politikerne som har turt å si tydelig ifra blir hengt ut til tørk av sin egen sjef, og Venstre kapitulerer overfor Frps krav. Trenger Norge egentlig et selverklært liberalt parti som lukker øynene for en av de største truslene mot et liberalt samfunn i vår tid?
Venstres inntreden i regjeringen burde ha markert en kursendring bort fra ytre høyre. Det er nedslående å se at det motsatte skjer.