Maria Sødahl skulle bare leve noen måneder til - nå hylles regissøren
– Det er ikke så farlig, nærmest hvisker Maria Sødahl midt under intervjuet med VG. Selvfølgelig er hun glad for femmere og seksere på landets terninger. Selvfølgelig er hun glad for Aftenpostens ord og uttrykk som «en uredd og stilsikker regissør, som har noe mange andre filmskapere kan misunne henne», at hun har «laget en råsterk, gripende og allmennmenneskelig film», slik Dagsavisen skriver. Eller VG som konstaterer at filmen « fanger unntakstilstanden som livstruende sykdom bringer med seg på en forbilledlig sindig måte». les også– Men det er ikke så farlig, gjentar Maria Sødahl. For det hun har vært igjennom siden 2011 gjør fortsatt så mye med henne. Det er for henne i bunn og grunn viktigere enn de gode anmeldelsene. – Jeg er blitt modigere, mer generøs med meg selv, mer fandenivoldsk. Jeg sitter med en helt unik erfaring som jeg også vet at mange andre mennesker sitter med. Men jeg sitter med en mulighet til å formidle det jeg har opplevd. Jeg er filmskaper og kan dele det med andre mennesker som kan få en mulighet til gjenkjennelse. Alt jeg har opplevd er ikke lenger bare mitt. les ogsåSamtidig er ikke Sødahl på noen måte blind for at de gode anmeldelsene er viktige for de andre som har jobbet med filmen, det er viktig for filmens videre liv. – For meg er det aller viktigste at jeg har klart å holde i dette. At jeg har klart å holde kursen og gjøre noe som er så kompromissløst. Det gir meg mot til å tenke på andre prosjekter. Jeg kan fortsette, jeg kan gjøre andre ting. Jeg er ikke så utarmet etter dette. Det kunne jo vært slik at jeg bare klarte å lage denne ene filmen. les ogsåSelv om filmens hovedperson heter Anja, er «Håp» en film om Maria. Om hennes familie, hennes barn, hennes mann. Om en ufattelig dramatisk uke i deres liv. – Jeg har en pakt med mine om hvordan de opplever resultatet. Følelsene av alt - det er deres historie og deres eie. Den historien eier ikke jeg og den kan ikke jeg dele med andre. Hvis jeg hadde hatt en dårlig forhold til min mann, mine barn, så hadde jeg aldri kunnet lage denne filmen. Det ligger en trygghet i bunn her for at dette er et prosjekt som ikke har noe kjipt i seg, jeg er ikke ute etter å sverte noen. les ogsåMaria mener at den karakteren hun har vært mest kritisk mot i filmen er seg selv: – Anja er ikke udelt flatterende i denne filmen. Hun er alt mellom himmel og jord. Hun setter alle andre mennesker rundt seg i en gisselsituasjon i all sin egoisme og det er jo ikke spiselig til enhver tid. Hun er jo så direkte og har et så høyt turtall og er så utilgivelig på mange måter i all sin ærlighet. Det er Andrea Bræin Hovig som spiller Maria i «Håp». les også– Men jeg instruerte ikke en skuespiller som skulle spille meg. Jeg instruerte en skuespiller som skulle spille Anja. Det lå i kortene før jeg begynte med dette prosjektet at det jeg måtte komme dit i prosessen at jeg laget en film. At jeg hadde en distanse og kunne være profesjonell. Ellers ville det gått helt galt. Andrea måtte ha den kunstneriske friheten til å skape sin Anja. Mitt stoff ligger i manuskriptet. Jeg er jo der. Samtidig er Maria Sødahl klar på at hele den ytre fortellingen er hennes. – Jeg har tre egne barn, tre stebarn, beskjeden jeg fikk lillejulaften, at jeg giftet meg på nyttårsaften på bursdagen min, at jeg ble operert annen nyttårsdag. Jeg prøvde å endre på alt dette det første halvåret jeg jobbet med manuskriptet. Men det fungerte ikke, det var ingen vei utenom. Dramaturgien i det virkelige liv så sinnssykt bra, sier Sødahl. les ogsåMen før hun kom så langt, var det flere faktorer som var avgjørende for at hun i det hele tatt turte å gå igang med en så personlig historie. Faktorer sett med dagens «briller» og med en god porsjon galgenhumor. – Du må «bestille» en kreftdiagnose og det må være så ille at du skal dø. At du kjenner på det, at du virkelig kjenner på at du skal dø. Jeg tror kombinasjon av å være en forteller av yrke, være så nysgjerrig på det eksistensielle livet at det nærmest er en yrkesskade. les ogsåMaria Sødahl forteller at da hun selv var inne i den samme uken som filmen skildrer kunne hun stille spørsmål til legene hva diagnosen hun hadde fått gjorde med et par, hvordan de klarer seg i situasjoner som dette. – Jeg tenker at det har både med det å gjøre at du har kjent på at nå er det slutt. Hva det gjør med deg. Hvordan du ser på hvor viktig ditt bitte lille liv er i den store sammenhengen. For man blir både veldig liten og veldig klar over at livet er så kort og døden så uendelig lang og at man bare er en liten dråpe i havet. Samtidig som livet blir kjempestort.
Hun har utlevert seg selv, sin egen kamp for livet. Fra hun lille julaften i 2011 fikk kreftdiagnosen som bare ga henne noen måneder å leve, til hun nå hylles av kritikerne for filmen «Håp». Uten at det blir det viktigste for filmregissøren Maria Sødahl (53).