Storslått premierehelg på norske teater
OSLO: Det ruller hoder på Det Norske Teatret igjen i vår. Men ikke mange nok. Og ikke blodig nok. Og for å si det med en gang; «Sweeney Todd» er solid, men likevel et godt stykke unna sin groteske forgjenger. Det skyldes blant annet effektene som både er nedtonet og enklere enn sist, men det skyldes nok først og fremst at «Sweeney Todd» er ekstrem vanskelig teaterkunst. Jeg kaller det teater, for det blir feil å kalle dette stykket - og Stephen Sondheims musikk - for lettbeint musikalartisteri. Her kan du lese hele anmeldelsen.BERGEN:Historien om Anne Pedersdotters vei til heksebålet er en forunderlig velturnert middelalderballade. For i det helt vesentlige er «Anne Pedersdotter» simpelthen saftig, fargesterk og velmodulert historiefortelling. Drabelige greier; svulstig, full av geberder, begripelig erotikk og grim uhygge. Det er en middelaldersk ballade i fri utfoldelse; folkloristisk, ful og fandenivoldsk. Det kunne blitt virkelig naivt og traurig. Men balanseres hårfint inn av en velfungerende helhet av skuespillere som behersker skillet mellom melodrama og karikatur, «middelaldersk» musikk av dyktige musikere delvis på tradisjonsinstrumenter, lysdesign som nesten umerkelig holder flammene ved like under hele stykket, en scenografi som står støtt. Her kan du lese hele anmeldelsen.OSLO: «Fugletribunalet» er en medrivende, eksistensiell kraftprøve for en teaterscene. Med et viktig tilleggsspørsmål: For dette er Agnes Ravatns roman fra 2013, dramatisert for teater. Roman og scene er to ulike arenaer med ulike krav til formspråk, skal man nå frem til sitt publikum. Denne teateroppsettingen er så søkklastet med romanens innhold, at det erhelt på grensen til det scenisk bærbare, særlig helt mot slutten. Men det holder; Det norske teatret presenterer en utmattende god forestilling. Her kan du lese hele anmeldelsen!TRONDHEIM: Og der var Julie Andrews gjenfødt som Silje Lundblad ... Iallfall etter norske forhold. Jeg kan i hvert fall ikke tenke meg en bedre Maria-rolle enn den Lundblad viste på Trøndelag Teater lørdag kveld. En gjennomspilt musikal får nytt liv med en så sprudlende hovedrolle! Silje Lundblad er en god og naturlig skuespiller og hun synger kanskje enda bedre. Hennes samspill med abbedissen (Helle Ottesen) og spesielt sin syv ste-barn gjøres med en spilleglede som smitter over på publikum. Lundblad vet åpenbart godt hvor langt man kommer ved å etterstrebe troverdighet i rollene. Hele anmeldelsen kan du lese her!OSLO: Kan kjærlighet og kåtskap overleve jakten på meningen med livet? Det er det ytterst kompliserte spørsmål på Nationaltheateret for tiden. Det er åpenbart ingen fremtid for Tom og Kyra; kulturforskjellene og tilnærmingen til hva som er viktig i livet, er for stor. Men: Stykkets dramatiske og følelsesmessige kjerne er at det uansett fremdeles skal være kåtskap og (nesten) ustyrlig tiltrekning mellom de to. Akkurat dette premisset blir ikke godt nok oppfylt; tiltrekningen er ikke sanselig nok til å begripes fullt ut. Da blir heller ikke sorgen stor nok. Og stykkets utvilsomt politiske sider tenderer også mot mer påståtte ideer, enn sterkt følt livsfaring. «Skylight» er fortsatt et stykke med iboende sprengkraft og potensiell storhet. Nationaltheatret er i nærheten av dette denne gangen. Les hele anmeldelsen her!OSLO: Anne Marit Jacobsens formidling av Jon Fosses poetiske kraft har magiske krefter. Noen ganger skapes øyeblikk av stor kunst gjennom små virkemidler. Som i denne nydelige, medrivende forestillingen om selve livet; om fødsel og død. Virkemidlene er i dette tilfellet Jon Fosses undrende, vare og nakne tekst, samt Anne Marit Jacobsens levende, varme og nyanserike evne til å formidle teksten. Så enkelt - så nært. Hele anmeldelsen kan du lese her!
I helgen gikk startskuddet for flere store forestillinger på teaterscenene rundt om i landet. Her er VGs dom over seks av dem. teaterscenene rundt om i landet. Her er VGs dom over seks av dem.