Meryl Streep fikk Æres-Gullbjørn
Og som om ikke det var nok: Om halvannen uke kan hun vinne sin tredje Oscar etter utrolige 17 nominasjoner. - Det føles som jeg har kommet en lang, lang vei for en liten pike som en gang hadde en drøm i min lille hjemby i New Jersey med 5000 innbyggere; dette er overveldende, ærerikt og en stor, stor glede. Jeg forsøke å forstå at det faktsik er meg det dreier seg om. Jeg er ennå ikke helt kommet dit, sa den uhyre populære 62-åringen i møte med pressen her i Berlin i ettermiddag.Hennes besøk her i byen er i anledning av Æres-Gullbjørnen for hennes livslange innsats for filmen: Etter debuten i «Julia» i 1977, har hun rukket snart 70 filmer på 35 år, fra de største dramaer til de viltreste komedier, fra romantikk til et utsøkt knippe bigrafiske filmer, toppet nå med Margaret Thatcher-portrettet «Jernkvinnen». Ethvert pressemøte med stjernen blir et slags show. Med henslengte bemerkninger, små øyekast, teatralske sukk og perlende latter understreker hun sitt eminente talent og sin evne til å beherske en scene. Som når hun blir spurt om ikke den engelske aksenten var et problem i portretteringen av Thatcher. Hun lener seg bestemt frem, helt inntil mikrofonen og leveret et bestemt - No! That is, by the way, my favourite word! på plettfritt, nasalt, høyengelsk «thatchersk».Men hun medgir glatt at hun er livredd foran hver ny rolle: - Det går dessverre aldri bort. Heldigvis. For er man ikke redd, går man kanskje ikke konsentrert nok til oppgaven. Frykt er en energi i mitt yrke. Å være skuespiller er hardt og konsentrert arbeid. Det er ikke nødvendigvis vanskelig. Men hardt. I kveld på Valentinsdagen blir fristelsen for stor for enkelte TV-journalister. En polsk reporter overrekker henne en stor blomsterbukett og gjør sitt billedcoop å sende hjem. En russer tør ikke gå frem selv, men sender fremover en nydelig «babusjka», med «Jernkvinnen» og rollefiguren hennes fra «The Devil Wears Prada» inni. Spesiallaget i Sibir, visstnok.- Men hvordan er du i stand til å fremstille så mange forskjellige personer på film? - He he, jeg tenker alltid på at det er samme person - meg. Ofte i et litt flatterende lys... Men ærlig talt: Teknikken min er å forsøke å finne de karaktertrekkene inne i meg selv som jeg kan ha paraleller med den personen jeg skal fremstille. Å være en liberal, venstreorientert new yorker skulle man tro da ikke var det beste utgangspunktet for å fremstille nettopp Margaret Thancher. Men det var det. Vi mennesker har mye mer felles enn vi kanskje liker å late som. Og jeg må si at det var mange sider ved Thatcher jeg ikke kjente til, som var høyst sympatiske og overraskende: Hun forandret ikke abortlovene; hun var for for kvinners rett til å velge selv, hun talte Reagan midt i mot i menneskerettighetsspørsmål, hun advarte mot global oppvarming for 20 år siden, hun forandret ikke på den nasjonale helseforsikringen. Hun var en sterk og selvstendig kvinne, som sto i mot et tidevann av hatefullhet, utskjelling, bakvaskelse og intriger - ikke minst fra hennes egne i det konservative partiet.- Var hun rett og slett en feminist? - Om hun, hylende og skrikende og sterkt motvillig ble båret frem mot feminismen alter, ville hun selvfølgelig høylydt erklært «nei». Men man må si «ja»; selvfølgelig var hun feminist! - Du har en enorm stjernestatus. Hva er den fremste ulempen med dét? - Det er fem gode museer for moderne kunst i Berlin. Om jeg går på ett av dem og ser på et bilde, vil det være fem mennesker som står og ser på meg. Jeg skal ikke klage, jeg har fått så mye. Men, altså, jeg er også glad i kunst...- Du har vært gift med samme mann i 30 år. Hva er hemmeligheten bak å bevare den private stabiliteten? - Det er ingen hemmelighet, bare en god evne til til å glemme. - Blir du lei av deg selv og synes du selv du er overvuerdert? - Ja! Og jeg synes det er litt rart at ikke andre blir det, også. For å unngå sånt må man forsøke å tilføre noe friskt, noe overraskende og nytt hver gang. Det er vanskelig, særlig fordi man som skuespiller er så utrolig var på detaljer. Og man setter skyhøye forventinger til seg selv. Men det må man vende til noe konstruktivt. Det er derfor at den grunnleggende usikkerheten er en skuespillers beste venn. - Hva er det da som til syvende og sist trekker deg mot en ny rolle? - Det kan jeg faktisk ikke svare på, for det er så lite konkret. Det er rent instinkt, det likner på mitt forhold til musikk: Noe finner en klangbunn i meg. Og da må jeg bare gjøre det. Sier Maryl Streep.
For få uker siden vant hun Golden Globe. For to dager siden vant hun britenes gjeveste filmpris, BAFTA. I kveld fikk hun sin Æres-Gullbjørn her i Berlin.