Handler ikke om «PK»-humor, Sanna!
Send ditt innlegg tileller SMS med kodeord sidet til 2200 ANDERS GRAVIR IMENES, organisasjonspsykolog RAGNHILD CAMILLA PEDERSEN, jurist Sanna Sarromaa skriver om den politiske korrekte tvangstrøyen vi har i Norge. Og trekker i stedet frem Jugoslavia som et foregangseksempel på hvordan det å «fortelle voldsomme og brutale vitser om hverandre ... fungerte som et løft for fellesskapet». Som sannhetsvitne bruker hun filosofen Slavoj Zizek, som stort sett har ment alle menbare ting. Sarromaa drøfter i hvilken grad rasistisk humor kan bidra til å bygge bro mellom ulike folkegrupper. Heldigvis er dette langt på vei et empirisk spørsmål, og svaret er nei. Rasistisk og nedverdigende humor har for eksempel ledsaget hvert eneste folkemord fra Holocaust frem til i dag.Humor er et viktig verktøy for å bygge samhold innad i egen gruppe og skissere avstand til andre grupper. Mennesket tenker i språk, og hvilke metaforer vi bruker på andre mennesker farger hvordan vi tenker om dem. Som empatiske vesener, er vi robuste i vår medmenneskelighet, gitt normal oppvekst og normale omgivelser vil vi andre mennesker vel. Nettopp denne robuste empatien gjør oss i stand til å boikotte Hennes&Mauritz etter å ha blitt dratt inn i virkeligheten til arbeiderne på fabrikkene deres i Kambodsja. Massemedia bringer verden tettere sammen. Men vår empati strekker seg kun til de vi anser for å være våre medmennesker. Humor kan derfor også brukes til å splitte folkegrupper. For at folk skal bli villige til å drepe hverandre, som vi så i Jugoslavia og i Rwanda, må det tas sterke grep for å bygge avstand og fiendebilder. Å sammenligne en afrikaner med en bøtte med dritt, er en vits som passer inn i denne formen. Afrikaneren blir dehumanisert. På samme måte som under slavetiden i USA. Redusert fra et mennesket, til en ting man kjøper og selger. Men nedverdigende humor er ikke bare et politisk verktøy, det er også en måte å regulere seg selv på. For nettopp ved å klassifisere mennesker utifra hudfarge, som er det underliggende premisset for mange rasistiske vitser, definerer man mennesker i inn-grupper og ut-grupper. I Sarromaas historie er det en serbisk innvandrer som drar den rasistiske vitsen. Implisitt sier han at det faktum at han er hvit, gjør han norskere og taler for en sterkere inkludering i gruppen. At han med sin humor stiller seg utenfor, har han ikke nødvendigvis innsikt i.Sarromaa prøver å ta et oppgjør med det politisk korrekte («PK») Norge, og det kan være sunt med et blikk utenfra. For hva vi anser som anstendighet, kan fort være trangsynt og kjedelig. Men idet hun prøver å erklære at det å sammenlikne en afrikaner med en bøtte med dritt er et utrykk for «samhold» og en måte «å ufarliggjøre forskjeller på», så mister hun oss. For som organisasjonspsykolog og jurist kommer vi ofte over denne typen holdninger og ytringer i organisasjoner. Vanligvis i mer subtile former. Det kan både være symptomer på dysfunksjonelle samarbeidsformer og konflikter, men også på individer som føler seg marginalisert og utenfor på egen arbeidsplass. Man føler seg forbigått, eller lite verdsatt; og i mangel av en bedre måte å si ifra på, kommer det som en rasistisk vits på et julebord. Som leder bør man se dette som et que til handling. Faktisk det å se, forstå og adressere denne type atferd for hva det er: Et rop om hjelp, gjør deg til en mer effektiv leder.Heldigvis har vi også et lovverk i Norge som regulerer hva den enkelte må finne seg i på arbeidsplassen. Gjennom arbeidsmiljøloven sikres vi alle retten til ikke å bli sammenlignet av våre kollegaer med en bøtte med dritt. Enda mer ydmykende må det oppleves at du tvinges til å le av sammenligningen selv, for ikke å fremstå som kjedelig og streng. Det psykososiale arbeidsmiljøet ditt vil da være uforsvarlig og arbeidsgiver har et ansvar for å gjenopprette dette. Nå skjedde imidlertid dette på et julebord; ikke på arbeidsplassen eller i arbeidstiden og arbeidsgiver er derfor juridisk sett ikke ansvarlig. Men som leder må du da forsøke å finne ut av hva dette handler om? Og ikke minst, hva kan du gjøre for at denne skrønemakeren ikke trenger å ty til rasistiske vitser for å bli sett. For det er ingenting å le av med denne vitsen. Det er trist for begge parter. Og det tror vi er et udelt gode i Norge, at det er mer legitimt å komme til sjefen, eller endog på julebordet og si: Jeg føler meg liten, misforstått, utenfor og sårbar. De fleste vil gjenkjenne følelsen av å stå utenfor felleskapet og føle sympati med deg. Når du i stedet tar den eneste du opplever at står under deg på rangstigen og sammenligner vedkommende med en bøtte med dritt; da får du bare kulde tilbake, og du vil forbli i utenforskapet ditt. Dette handler ikke om PK-humor. Det handler om hvor vondt og vanskelig det er å være menneske.
Den som kun tar en spøk for en spøk ...