Litt Slakke Menn
Det har vært en lang og kronglete vei å få til kapittel tre i det ellers meget lønnsomme varemerket «Men in Black». Det er ti år siden toeren, og slikt pleier å føre til svære svakheter i ellers gode ideer. Det gjelder ikke denne utgaven; ikke i plagsom grad, i alle fall. Det handler fortsatt om våre to meget hemmelige agentvenner, J og K, og deres uoppslitelige kamp mot verdens og utenomverdens ondskap. Særlig, selvfølgelig, det siste. Will Smiths velsmurte Agent J sitter fortsatt i bilen sammen med den surmulende partneren K, fremdeles en gjennomført humørløs Tomme Lee Jones. Men når Boris «The Beast» flykter fra toppsikkerhetsfengselet på månen, starter en jakt av godt gjenkjennelig MIB-merke gjennom tid og rom. Som ikke bare handler om skurkejakt. Men i høyeste grad også om forholdet mellom J og K - med småblunk også til O og andre folk og ufolk i MIB-universet. Inkludert mopsen. Dette er innholdsrik og gjenkjennelig underholdning. Oppfinnsomheten og tricksene er det overhode ingenting å si på. Men to svakheter hindrer toppscore: Dialogen er ikke riktig skarp nok; det er alt for langt mellom de virkelige gnistene mellom skuespillerne. Det hjelper faktisk litt når den alltid tilbakelente texcaneren Josh Brolin dukker opp som den yngre K. Men ikke mye. Svakhet nr. to er filmens tidsplan: Handlingen krever tidsreise til 15. juli 1969. I perioder er det dessverre en smule forvirring om hvor man befinner seg og hva slags følger dette får. Likevel og alt i alt: Det er bare å stryke dressen og komme seg på kino! JON SELÅS
«Men in Black III» er underholdende og oppfinnsom. Men ikke riktig morsom nok.