Hvorfor jeg velger å stille for pelsdyrene – igjen!
Send ditt innlegg tileller SMS med kodeord sidet til 2200 LISE MYHRE, tegneserieskaper For en time siden satt den på akkurat det samme stedet, slik den vil gjøre i resten av sitt liv til den blir revet ut, avlivet, flådd og festet rundt kragen på en stygg vinterjakke til en ignorant forbruker. Utover å bli holdt i live i noen måneder, imøtekommes ikke ett eneste av dette ville dyrest iboende behov. Den vil aldri oppleve positiv stimuli, den vil aldri kunne gjemme seg, føle trygghet, leke, løpe, utforske eller gjøre noe som helst av det kroppen dens er laget for, eller det instinktene dens forteller den at er riktig. Dette er åpenlyse sannheter for veterinærer, forskere og fagfolk som kjenner dyrenes naturlige adferdsmønstre. For et vilt dyr kan aldri tilpasse seg et bur, selv om de er født i ett. Reven deler skjebne med ufattelige en million pelsdyr som Norge syns det er greit å avle opp i grusomme omstendigheter hvert eneste år. Og det er grusomme omstendigheter. Igjen og igjen har vi sett groteske bilder fra diverse pelsdyrfarmer i Norge som avslører grov og omfattende dyremishandling. Alle forstår at dyr lider når hjernen stikker ut av hodet, og hodet knapt henger fast i kroppen. Men det er viktig at vi ser forbi de åpne, væskende sårene. Forbi de manglende lemmene, forbi de halvdøde skrottene og burene fulle av møkk – og ser at selv uten de etter hvert talløse skandalene finnes det ingenting i denne næringen som kan kalles dyrevelferd. Det er for meg ubegripelig å måtte si det; at det er feil å holde ville dyr innesperret i bittesmå bur. Det er skammelig at vi bruker avlivningsmetoder som fordømmes av internasjonale organer. Det er skandaløst av Norge markerer seg selv som en hovedaktør innen dyreplageri, og det er et overgrep mot norske borgere at hver eneste skattebetaler av oss ufrivillig og årlig fortsatt støtter denne galskapen. Det lille buret rommer ikke en bruksgjenstand, det rommer ikke bare et dyr. Det rommer angst, lidelse, frustrasjon, desperasjon, tvangshandlinger og selvskading. Det rommer et liv som fra begynnelse til slutt er en håpløs kamp, mot en overmakt som med loven i hånd torturerer og dreper millioner av dyr for noen få menneskers forstyrrede syn på hva det er i livet som er vakkert. I år vedtok Stortinget med knapt flertall at dyrene fortsatt skal sitte i trange bur. Nå nylig ga landbruksministeren pelsnæringen to millioner slik at de kan gå på kurs i å holde flere minker i buret ... Dyrevernorganisasjoner, som NOAH, ble samtidig fratatt all støtte. Når landbruksministeren har valgt å snu ryggen til det eneste selvsagte valget, nemlig å ta hensyn til dyrene, føler jeg det er viktigere enn noensinne at vi alle bruker den stemmen vi har for å fortelle politikerne at vi har fått nok. At vi ikke ønsker et Norge som alltid setter pengene først og skyver hensyn til dyrene i bakgrunnen, et Norge hvor våre felles penger blir brukt på pelsnæring istedenfor på dyrevern. Derfor skal jeg igjen holde appell i NOAHs Fakkeltog mot pels i dag, 21. oktober. Jeg håper at vi er mange som stiller opp for dyrene, også i dag.
Debatt Akkurat nå sitter en rev på et gulv av netting i en verden der den knapt kan snu seg rundt. Akkurat nå sitter en rev på et gulv av netting i en verden der den knapt kan snu seg rundt.