Gudfaren er død
Salvatore «Totò» Riina, med det selvforklarende kallenavnet «Svinet» – eller kanskje aller helst «Beistet» (la belva) – fylte 87 år nå på torsdag, og familien hadde i den anledning fått justisministerens spesialtillatelse til å samles på fengselssykehuset hvor mafiabossen har tilbragt den siste tiden. Den aldrende gudfaren ble lagt i koma etter en operasjon tidligere i uken, og døde noen timer etter at de nærmeste hadde slått seg ned ved sykesengen rundt ham. Totò Riinas avskjed med denne verden som han så aktivt bidro til å gjøre jævligst mulig for så mange, synes fredelig nok. Beskrivende nok et av de mange paradokser ved hans liv og virke. Da han og familien på det siste ba storsamfunnet om nåde, på grunn av mafiosoens skrantende helse – og krefter lang inn i regjeringen ønsket å vise hvordan et sivilisert samfunn behandler selv døende massemordere – brøt det nærmest ut opptøyer på Sicilia. Det folk Totò Riina hadde kuet under sin jernhæl skulle ha seg frabedt den slags moralsk posering fra Roma! Forståelig nok. Totò Riina drepte og torturerte sine motstandere på måter som var så opprørende at tilgivelse knapt er mulig. Ikke bare slaktet han for fote, han kunne også angripe sine fiender indirekte ved å gå løs på deres kjære. I et ekstremt avskyelig tilfelle, som det nå er laget film om, orkestrerte han kidnappingen av sønnen til et bandemedlem som angivelig hadde tystet på ham. Etter å ha skjendet og drept 11-åringen, ble liket av gutten lagt i syre og kalk slik at levningene gikk i oppløsning, så de etterlatte ikke en gang skulle ha en grav å gå til. Slik opererte «ærens menn» under Totò Riina. Søknaden om å flytte ham til et eget hus med mildere soningsvilkår ble avvist. Cosa nostra, alle forbrytersyndikaters onde oldemor, har aldri vært sterkere eller mer fryktinngytende enn under Riinas nådeløse ledelse. Men det var også hans egne skruppelløse ambisjoner og blodtørst som felte ham, og med det satte mafiaen kraftig tilbake. Totò Riina var midt på 1970-tallet blitt leder for den såkalte Corleone-klanen, nokså foraktelig kalt «bøndene» av de mer urbane familiene. Men bondemafiaen brakte med seg en ny form for brutalitet, selv til mafiaen å være, og ved å bryte de fleste av Cosa nostras indre koder og spilleregler klarte Riina og hans bande å utslette konkurrentene. Målet var å få kontroll med den internasjonale heroin-trafikken. Frem til da hadde mafiaen stort sett knivet med hverandre, og forholdet til politi, påtalemyndigheter og lovgivere ble i hovedsak løst med bestikkelser. Mafiaen holdt så lav profil at folk flest nærmest avviste dens eksistens. For den gamle mafiagarde var det et poeng å ikke påkalle negativ oppmerksomhet, men tvert i mot å sole seg glansen av politikere, dommere og presteskap. Og for all del: man rørte ikke kvinner og barn. Totò Riina endret alt dette. Han skånet ingen. Ikke kvinner. Ikke barn. Ikke fremstående representanter i samfunnet. Tvert i mot. Hans modus operandi var å demonstrere mest mulig hensynsløshet, og å etterlate flest mulig prominent lik i Palermos gater. Ifølge hans logikk skulle dette avstedkomme en eller annen form for pervertert respekt. Gjennom hele 80-tallet fungerte strategien med å spre terror og frykt. Men etter hvert begynte opinionen å snu seg mot denne ekstreme brutaliteten. Innviede mafiosoer tok for første gang bladet fra munnen og snakket med politiet. Forhørsdommerne Giovanni Falcone og Paolo Borsellino klarte å identifisere og tiltale 475 mafiamedlemmer, hvorav 360 ble dømt, i verdens største rettssak. Den begynte i Palermo i 1986. Riina, som fortsatt var på frofot, ble dømt in absentia, altså uten selv å være til stede. Etter endeløse ankesaker ble de fleste livstidsstraffene mot mafiatoppene endelig i 1992, og Totò Riina responderte på den eneste måte han kjente til: Mer vold. Han beordret drap på begge forhhørsdommerne, i angrep som skulle være så spektakulære at de sendte en klar melding til Roma om at Cosa nostra ikke lot seg pirke på. Falcone og Borsellino ble drept i de massive bombeatakkene i mai og juni samme år, men allerede før støvet hadde lagt seg var det rimelig klart at Riinas desperate aksjon hadde slått helt feil. Signalene nådde frem til Roma, men de ble også oppfattet på Sicilia – og denne gangen tente de ikke i frykt i befolkningen, men sinne og forbannelse. Nå var det nok! Noen måneder etter ble Totò Riina arrestert. Selv om medieoppslag i nyere tid – blant annet om Cosa nostras samarbeid med afrikanske kolleger for å utnytte migranter til prostitusjon – viser at det fortsatt er liv i mafiaen, er det en utbredt oppfatning blant italiensk politi og antimafiakommisjonens særlige påtalemakt at virksomheten går på lavbluss. Etter at Riina ble innbrakt i 1993 og idømt 26 livstidsdommer for «minst 150 drap», som det står i dommen, har han tilbrakt livet bak lås og slå i ulike høysikkerhetsfengsler. Lenge satt han på fangeøya Asinara utenfor Sardinia, men i senere år var han låst inne i en spesialbygd celle i et fengsel i Parma. Her var han under kontinuerlig overvåkning, like fullt klarte han innimellom å smugle ut beskjeder og meldinger til andre mafiasjefer både på Sicilia og i samarbeidende regioner på fastlandet. Så sent som i desember 2013 avslørte politiet hvordan Riina førte en samtale med Puglia-bossen Alberto Lorusso, blant annet handlet dette om en mulig arverekkefølge. Av denne samtalens innhold kunne etterforskerne slutte at Riina fortsatt var regjerende capo di tutti capi, sjefen over alle sjefer. Hva som skjer nå, er uvisst. VG-kommentar: «Alt har en slutt - også mafiaen» Det kan bli en maktkamp mellom to eller flere klaner, i så fall mellom den gamle og en ny generasjon. Samtidig har myndighetene klart å strupe mye av Cosa nostras finanser, og etter arrestasjonen av Riina har det ikke vært mulig for syndikatets øverste ledelse, Kommisjonen, å samles. To ganger har det vært sammenkalt til møte for å velge ny capo, begge ganger har politiet vært der og tatt med seg de fremmøtte. Cosa nostra ligger i praksis med brukket rygg, så de færreste tror på et nytt rivaliserende oppgjør, lik det som i 1983 førte til Corleone-klanens maktovertakelse og Totò Riinas overherredømme. Erkebiskopen av Monreale, som også omfatter Corleone, sa fredag i en kommentar at Riinas død er den endelige avslutningen av «illusjonen om Cosa nostra-bossens allmektighet». Men erkebiskop Michele Pennisi la også til at «vi kan likevel ikke senke guarden». Med det sikter han til at en ny gudfar vil forsøke å gjenopplive syndikatet. Spørsmålet er hvem dette blir. Da Totò Riina ble arrestert i 1993 rykket hans «finansrådmann» Bernardo «Traktoren» Provenzano opp som antatt capo. Provenzano ble fanget i 2006, hans etterfølger Salvatore Lo Piccolo året etter, og en 45-årig playboy fra Trapani, Matteo Messina Denaro, ble utpekt som ny «gudfar» – for øvrig et begrep konstruert av amerikansk underholdningsindustri. (I Cosa nostras egen terminologi er «gudfar» på ingen måte en sjeftittel, men en person som skal veilede nye mafiamedlemmer.) Historiene om Diabolik, som han kalles, og hvordan han leker katt-og-mus med politiet, mens han samtidig styrer Cosa nostra, dukker jevnlig opp i mediene – fortrinnsvis de internasjonale. Italienske medier omtaler mafiaorganisasjonene på en helt annen måte. De er ikke like opptatt av å fremstille mafiaen som underholdning. Mafiaen er blodig alvor. Dernest vet de fleste journalister som jobber med organisert kriminalitet i Italia, at Denaros påståtte gudfar-status er umulig av to årsaker: Den ene er at han kommer fra gal by og gal familie. Cosa nostras maktbase er i Palermo-provinsen, selv etter politiets systematiske anslag mot i corleonesi, bygdebandittene som lyktes i å nedkjempe de urbane rivalene i bygg- og anleggsmafiaen. Den viktigste grunnen er likevel at Toto Riina aldri avsto rangen som il capo dei capi. I en samtale jeg forleden hadde med John Dickie, professor i italienske studier ved University College London og forfatter av standardverket «Cosa nostra», sa den britiske mafiaeksperten at det hersker liten tvil om at Riina hele tiden har vært sjefen. Dickie tror det er personer nærmere Riina som er utpekt til å overta når han faller fra. Det som kan tale for Matteo Messina Denaros kandidatur til tronen, er vennskapet med Salvatore Lo Piccolo, Provenzanos nærmeste mann. Lo Piccolo og en mindre kjent underboss fra Motisi-klanen i Pagliarelli-området i Palermo, Antonino «Nino» Rotolo, skal ha blitt utpekt av Provenzano til å overta Cosa nostra-ledelsen «når tiden er inne». Siden begge sitter i fengsel kan Lo Piccolo, formelt Nummer to i Cosa nostra, ha overført sine fullmakter til Denaro. I så fall kan det også være riktig at den nå 55-årige Trapani-bossen er en slags fungerende gudfar. Samtidig er nærheten til Lo Piccolo et vektig argument mot Denaros innflytelse i Cosa nostra. For mer tyder på at Nino Rotolo er Toto Riinas mann. Rotolo har dels fått sone sin fengselsstraff i husarrest etter å ha lurt politi og påtalemakt med falske legeattester. Han er idømt livstidsstraff, men har skaffet seg selv strafferabatt ved å samarbeide med påtalemakten. Teoretisk kan være fri mann i løpet av dette eller neste år. 2017. Da er han såvidt over 71 år. Politiet mener at han er den virkelige lederen av Kommisjonen, Cosa nostras øverste organ, og at han har vært det helt siden 2006. Blant annet skal han ha utstedt dødsdommer på Lo Piccolo og hans sønn, Sandro. Sånt er selvfølgelig helt umulig å vite for andre enn den innerste krets. Selv der er det bare de utvalgte som vet hvem som egentlig er Sicilias regjerende «gudfar». * * * Få flere kronikker og kommentarer: Følg VG Meninger på Facebook!
Kommentar Totò Riinas avsindige brutalitet endret spillereglene for den sicilianske mafiaen, Cosa nostra. Hans død fredag morgen lukker et blodig kapittel i Italiensk historie, men kan åpne et nytt og utløse maktkamp mellom to generasjoner mafiosi. Totò Riinas avsindige brutalitet endret spillereglene for den sicilianske mafiaen, Cosa nostra. Hans død fredag morgen lukker et blodig kapittel i Italiensk historie, men kan åpne et nytt og utløse maktkamp mellom to generasjoner mafiosi.