Bokanmeldelse: Jussi Adler-Olsen: «Selfies»
Vi følger tre unge, kvinnelige trygdemottakere som ønsker å leve av sitt eget utseende og som spekulerer i å oppnå stadig flere ytelser fra staten og fra velmenende menn. Da disse pengene etter hvert ikke strekker til bestemmer de seg for å høyne innsatsen. Forrige bok: Hemningsløst spekulativt I bakgrunnen lurer en kreftrammet saksbehandler som har sett seg lei av at unge kvinner utnytter sosialsystemet. Hun bestemmer seg for å bruke tiden hun har igjen på å rydde dem hun oppfatter som samfunnsparasitter av Danmarks overflate.Jussi Adler-Olsen: «Selfies» (Aschehoug) Oversatt av: Erik Krogstad. 527 sider, kr. 399 Fikk med deg? En norsk jentes dagbokbekjennelser Parallelt med alt dette blir en eldre kvinne slått i hjel i en park i København, og saken minner om et annet, uoppklart mord. Carl, Assad og Gordon må nøste sammen trådene, samtidig som nedleggelsesspøkelset henger over dem. Det er likevel et annet team-medlem som står ovenfor de største utfordringene. Rose strever med det hun opplevde i forrige sak, og demoner fra fortiden fører henne ut i et psykiatrisk sammenbrudd. Innblikket vi får i Rose sin fortid, og derav formingen av hennes karakter, er bokens sterkeste avsnitt. Sjekk topplisten: Jussi på listen over fjorårets mest solgte bøker «Selfies» er en karakterdrevet thriller hvor forbrytelsene først og fremst brukes som et speil for den menneskelige psyke. Adler-Olsens gjennomgående tema, maktmisbruk, er til stede denne gangen også, samtidig vektlegger han betydningen av familie og nære relasjoner. Flere av karakterene har sine demoner, og for noen tipper det helt over. Snart ny Harry Hole: Les starten på Jo Nesbøs nye Hole-bok her! Det gjør handlingen også. Adler-Olsen likner Øystein Wiik i sine krimberettelser. Han bruker farsens virkemidler og skildrer karakterer helt inn i det karikerte. Halvveis ut i boken bidrar stadige forviklinger til at handlingen tipper ut i det absurde. Og da hjelper det ikke at det er passe mørkt, samfunnskritisk og at Adler-Olsen skriver bedre enn på lenge. Det blir rett og slett for mye av det gode, og for vanskelig å tro på. Anmeldt av Elin Brend Bjørhei
Krim: Lediggang er roten til alt ondt i Jussi Adler-Olsens syvende bok om Avdeling Q.