Eksklusiv bokanmeldelse: Dan Brown: «Inferno»
Thriller 542 sider Bazar I flere måneder har forlaget «lekket» at denne boken skal handle om Dante, og de ulike hemisfærer man risikerer å havne i på veien til det innerste helvetet (inferno). Denne anmelder ønsker ikke å viderebringe en «spoiler» til spente lesere, men det er nødvendig å bekrefte at det klassiske verket fra 1300-tallet står i sentrum når vår helt Robert Langdon nå er ute på nye eventyr. Når vi møter ham er han en slagen mann, ikke en gang hukommelsen virker. Det er nødvendig for plottet, fordi professoren i symbolbruk fremstår litt for latterlig hjelpeløs - denne leser irriteres over at han ikke skjønte dette før på side 54. Etter hvert kvikner Langdon heldigvis til, ikke minst på grunn av en oversmart og sexy lege, og snart er han like tøff og reflektert som i de forrige romanene. Brown bruker sin formel, og den fungerer. Han slo gjennom i 2003, med «Da Vinci-koden», og opplevde ytterligere suksess i 2009 med «Det tapte symbol». I denne boken nærmer han seg mer «Engler og demoner» fra år 2000, dramaturgien er enklere og spenningen mindre komplisert. Brown viser igjen at han kan kunsten å skape visuelle bilder i hodet på leseren, samtidig som han har et solid grep om sin egen research. Kanskje risikerer han denne gangen å utfordre lesere som ikke helt orker begreper som permutasjoner, rudimentære vektorvirus og terzimrin. Men oss andre vil han glede. Les anmeldelsen av «Det tapte symbol» Språket er som alltid, effektivt og uten undertekst. Forlagets hemmelighetskremmeri kan ha presset den norske oversetteren Sverre Knudsen til hastverk, særlig mot slutten. Men de færreste vil vel henge seg opp i detaljer, når man koser med en så avansert og også politisk/samfunnsaktuell spenningsroman som denne. MAY GRETHE LERUM
Bør man skape underholdning av alvorlige tematikker som sorteringssamfunnet, etnisk rensning, biologisk terror, og faren ved å jage folk med demokratisk uspiselige meninger under jorden? Dan Brown gjør det, såklart, og han gjør det godt.