Enorme søppelmengder truer med å utrydde dyreliv
Midt ute i det enorme Stillehavet, ett eller annet sted mellom østkysten av Japan og vestkysten av USA, driver Great Pacific Garbage Patch, en gigantisk søppeldynge - så enorm i utstrekning at det er vanskelig å fatte. I området mellom 135 og 155 grader vestlig lengde og 35-42 grader nordlig bredde driver et belte mer enn 1,4 millioner kvadratkilometer i utstrekning. Det er fire ganger så mye som hele Norges areal. Utstrekningen er vanskelig å anslå nøyaktig og beregningene varierer kraftig. «Den store Stillehavssøppelflekken» består av uendelige mengder med plastflasker, fiskegarn, plastleker, fotballer, kajakker, byggematerialer - ja alt man kan tenke seg i et moderne samfunn. Vær og vind har brutt materialene ned til bittesmå partikler, sauset sammen til et tynt teppe, som er umulig å oppdage, både fra fly og på satellittbilder. Men det er der, like under havoverflaten, enorme konsentrasjoner av kjemisk suppe, ubehagelig, ekkel - og farlig.Det går flere millioner tonn søppel i havet hvert eneste år. En FN-rapport fra 2009 anslår 6,4 millioner tonn årlig - mer enn 17.000 tonn hver eneste dag. Andre anslag ligger opp mot det dobbelte. - Totalt regner man med at det flyter om lag 100 millioner tonn søppel på verdenshavene, sier Geir Wing Gabrielsen, seksjonsleder for miljøgifter ved Norsk Polarinstitutt i Tromsø. Naturkatastrofer kan i løpet av timer og dager øke forsøplingen ytterligere. I havet mellom Hawaii og California ligger rundt én million tonn søppel i en gigantisk dynge. Det er knuste hus, båter, elektriske apparater og tusenvis av andre gjenstander som ble skylt på sjøen da tsunamien rammet Japan i 2011. Søppeløya dekker et område på størrelse med staten Texas. En rapport fra amerikanske myndigheter varsler at øya vil nå land i løpet av de nærmeste årene. Man forsøker nå å finne ut hvor det vil kunne skje. Denne søppelhaugen er synlig, og har kjent opprinnelse. Langt verre er det med The Great Pacific Garbage Patch. Man antar at 80 prosent av søppelet den gigantiske «plastsuppen» består av, opprinnelig kommer fra land, mens de resterende 20 prosent trolig stammer fra søppel og etterlatenskaper etter skip og plattformer på havet. - De økologiske konsekvensene av søppel i havene er alvorlige. Dyr som ferdes langs strendene går seg fast og dør i taurester/garnrester. De kan også dø fordi de har spist plastbiter som flyter i sjøen, sier Geir Wing Gabrielsen. Et annet problem er at plast brytes ned til mikropartikler som tas opp i dyr eller i ulike marine næringskjeder, og som kan overføres fra plankton til fisk. - Dermed kan giftene flytte seg oppover i kjeden, og ende hos dyr og mennesker som spiser fisk. Plast inneholder en rekke organiske miljøgifter som PCB, PAH, pestisider, phthalater, bromerte flammehemmere og bisphenol A, og undersøkelser viser at disse miljøgiftene kan overføres fra plast til marine organismer, sier han. Forveksles med mat Wing Gabrielsen har i mange år undersøkt sjøfugl i arktiske områder, blant annet på Svalbard og i havet, både i Nordsjøen og lenger nord. Resultatene er alarmerende. I Nordsjøen er havhest en av sjøfuglartene som er mest berørt av plastforurensning. Det er antatt av havhestene forveksler plastpartiklene med mat, siden formen på partiklene ligner på deres naturlige bytte. Siden kampanjen «Save the North Sea» startet opp i 2004, har havhest vært brukt som en indikatorart for marin forsøpling. I Nordsjøen er det antatt at 95 prosent av havhestene har plast i magen. Det er anslått at det i gjennomsnitt finnes 26 plastpartikler i fugl og at dette utgjør 0,28 gram plast pr fugl. I en undersøkelse av havhester fra Svalbard helt tilbake til 1984, fant man plast i magene hos 30 prosent av fuglene. - Dette tallet bare øker. Sist høst gjorde vi en undersøkelse sammen med Sysselmannen på Svalbard, da viste det seg at 90 prosent av fuglene hadde plastinnhold i magen. Vi samler nå inn data fra områder som Færøyene og Island for å få et bredest mulig vitenskapelig materiale, sier Wing Gabrielsen. I tillegg til å studere hvor mye plast fuglene har spist, skal det også undersøkes hvordan sjøfuglens organer påvirkes av de miljøgifter som en finner i plast. - Vi kan vel si at vi forventer å finne ulike gifter i leveren til fugler som har fått i seg mye plast. Vår oppgave er blant annet å komme med innspill til myndighetene slik at de skal kunne sette i verk tiltak når det er påkrevd. Når vi ut fra gitte parametre finner at et stoff er farlig, kan vi anbefale at det blir forbudt, sier Wing Gabrielsen. Tregt på bunnen Til nå er 23 ulike stoffer fjernet fra markedet på denne måten. - Forsøplingen i havene er et voksende, globalt fenomen, med ufattelige dimensjoner, sier forsker Rob Barrett ved Tromsø Museum, Universitetsmuséet. Selv om plast bare utgjør rundt 10 prosent av det avfallet som blir produsert årlig på verdensbasis, har studier vist at det utgjør 60-80 prosent av søppelet i havet. Andelen har økt ganske fast de siste 60-70 årene, ganske enkelt fordi vi bruker mer og mer plast, samtidig som plast ikke brytes ned like raskt som andre materialer gjør. I hovedsak brytes plast ned ved hjelp av lys og varme. Begge avtar med dybden, og på havets bunn kan nedbrytningstiden bli svært lang, opp til flere hundre år, sier Barrett. Det er antatt at marin forsøpling dreper mer enn én million sjøfugler per år, mange hundre tusen sjøpattedyr og et ukjent antall fisk og skilpadder. På begynnelsen av 1980-tallet ble det beregnet at 50.000 til 90.000 pelssel døde av samme grunn. Mange dyr forveksler plastpartikler med mat, siden formen og fargen på partiklene ligner på deres naturlige bytte. I Stillehavet eter fisk nesten 10.000 tonn plastavfall årlig - fra den store søppeløya. Det er funnet plast i tarmen hos nesten alle havskilpaddearter og hos omtrent halvparten av alle arter av sjøfugl og pattedyr. Havskilpadder spiser mye maneter, men forveksler ofte plastposer, rester av isopor og annen plast med disse dyrene, og får dermed i seg plasten i stedet. Dette kan føre til at tarmsystemet går tett og økt opptak av giftstoffer, mens opptaket av næringsstoffer minker, sier Barrett. - Fordi plasten blir værende i magen hos fuglene i Arktis, kan plastinntaket bety at den fylles opp slik at fuglene ikke får spise fordi de ikke har plass for mat, sier Wing Gabrielsen.Selv om mengdene søppel som flyter i overflaten er stor, utgjør det bare en liten del av den totale mengden. - Man regner med at kun 15 prosent av søppelet som tilføres havet, flyter. En like stor del blir liggende i strandsonen, mens 70 prosent synker til bunns. Nylig er det beregnet at det bare i Nordsjøen finnes 600.000 tonn plast på havbunnen, sier Rob Barrett. En undersøkelse i den nordvestlige delen av Middelhavet avdekket i 1994 hele 2000 gjenstander per kvadratkilometer. Av disse var 77 prosent plastgjenstander. - Bittesmå plastbiter er også nylig funnet i mudder på havbunnen på 5000 meters dyp i det sørlige Atlanteren, noe som innebærer at plasten har nådd de mest fjerntliggende områder man kan tenke seg, sier han. En annen undersøkelse, i Tokyobukta i Japan, avdekket at mer enn 80 prosent av søppelet på sjøbunnen var av plast. Konklusjonene er overraskende med tanke på at plast vanligvis betraktes som flytende materiale, sier Barrett. - Søppelet som driver rundt i havene våre, er kanskje det største problemet i hele det marine miljøet. Det er svært alvorlig, ikke minst fordi det bokstavelig talt berører hele kloden, uttalte miljøkoordinator David Osborn i FN-organet UNEP på verdenskonferansen om det marine miljøet i 2011. - Det aller mest alvorlige er at det er så vanskelig å få ryddet opp i problemene, sa Osborn, som leder arbeidet FN driver på dette området.Det er ingen enkel sak å rydde opp i den gigantiske forsøplingen, selv om det ikke mangler lovgivning. Søppelet beveger seg rundt på verdenshavene, mellom ulike land og kontinenter. Opphavet til mye av dritten er ukjent. Problemet faller inn under ulike forvaltningsområder; hav, kyst, industri og skipsfart, blant annet. - I norsk lovgivning er forsøpling på land og til sjøs forbudt etter forurensningsloven, sier Wing Gabrielsen. På Svalbard er alt utslipp, dumping og forbrenning av avfall fra skip forbudt. Flere internasjonale avtaler arbeider med å redusere utslipp av søppel til havene. - Dette gjelder London «Dumping» konvensjonen (fra 1972), MARPOL-konvensjonen (73-83) og Oslo-Paris konvensjonen for beskyttelse av det marine miljø i nordøst deler av Atlanterhavet (OSPAR), sier Wing Gabrielsen og Barrett. London-konvensjonen er en overenskomst som har som mål å bekjempe havforurensning ved dumping av avfall og annet materiale, mens MARPOL-forskriftene har som mål å hindre forurensning fra skip. Internasjonalt gjøres det allerede mye praktisk arbeid for å rydde opp i verdens havsøppelproblemer. Høsten 2011 deltok 600.000 mennesker i 108 land på strandryddedagen. I Norge er strandrydding etablert som et årlig miljøtiltak i regi av Hold Norge rent. Langs norskekysten gjennomfører også Fiskeridirektoratet årlige oppryddingstokt av tapte fiskeredskaper. På Svalbard har innbyggere ryddet strendene for søppel i fjorten år. En analyse av søppelet fra Svalbards strender viser at fiskeflåten er hovedkilden til forsøplingen. Enkelte land, som Italia og Nederland, har innført en returordning for fiskeredskaper, der fiskerne får betalt for å levere inn gamle eller ødelagte redskaper. Andre land har forsøkt å gjennomføre tiltak for å redusere utslipp av søppel til havet. Men dette er på langt nær nok. - For å få bukt med forsøplingen, er det nødvendig med en bred, nasjonal og internasjonal forståelse for problemet. Og det må til felles, globale tiltak for å redusere søppelmengdene. Vi trenger mer kunnskap om problemet. Og vi må alle bidra til å forhindre ytterligere lidelser for millioner av dyr og fugler, mener Rob Barrett og Geir Wing Gabrielsen. ** Man regner med at kun 15 prosent av søppelet som tilføres havet, flyter.
Kaster vi noe på sjøen, driver det vekk eller synker til bunns. Men borte blir det ikke. Enorme søppelmengder truer nå med å utrydde fugler og pattedyr. Og aller verst er plasten.