Ansatte ved In Amenas var redde
I de første dagene etter gisseldramaet ved gassanlegget sto flere algeriske gisler fram i lokale medier og fortalte sine historier. Men nå har flere av dem fått streng beskjed om ikke å snakke med vestlige journalister her i den algeriske hovedstaden: - Under avhør sa politiet at jeg ikke måtte la meg intervjue mer. De ringte meg på denne telefonen, og jeg er redd for at jeg blir avlyttet, forteller en av dem til VG Nett.En av mannens kollegaer, som jobber for det japanske selskapet JGC, går med på å la seg intervjue, under løfte om anonymitet. - Jeg var ikke på In Amenas under angrepet, for jeg hadde friuke. Men selv om det kollegaene mine har fortalt meg var sjokkerende, så ble jeg ikke overrasket, sier mannen. INTERAKTIV GRAFIKK:Slik skjedde terrorangrepet. - Vi som jobbet der fryktet at noe slik ville skje. Tuaregene i området hadde skapt mange opptøyer og så slo de seg sammen med islamistene og terroristene. Det var et veldig farlig område å være i, fortsetter han. Mannen jobbet i en administrativ stilling og hadde lederansvaret for de algeriske ansatte som jobbet for japanske JGC.Som VG skriver i papirutgaven søndag var det japanske selskapet ved In Amenas for å lede en utvidelse av anlegget, og Statoils landsjef Victor Sneberg, den siste som er savnet befant seg ved anlegget for å delta på et møte med de japanske ingeniørene. BAKGRUNN:Gisseldramaet i Algerie. - De som jobbet med JGC-prosjektet bodde i brakker som var enda dårligere sikret enn resten av boligene. Men hele anlegget var dårlig sikret. De to private vaktselskapene som jobbet der hadde ikke våpen, og kunne ikke sikre hverken seg selv eller oss, sier den ansatte ved anlegget.VG har tidligere avdekket at BP og Statoil takket nei til å ha private, væpnede vakter, til tross for at Algerie åpnet for nettopp det. - Det var gendarmene (en form for politistyrke, journ. anm.) som hadde våpen. De eskorterte bussen vår og hadde en politipost. Men de var ikke mer enn rundt 20-30 mann, og de var slett ikke noen topptrent elitestyrke, slik jeg har sett dem beskrevet i enkelte uttalelser.- Jeg ser at de utenlandske selskapene sier at In Amenas var trygg som en militærleir, men det er langt fra virkeligheten. Hæren var stasjonert et godt stykke unna. Sannheten er at vi som jobbet der følte oss redde, og var lettet da vi skulle ha fri og kunne dra. - Hvis anlegget var så sikkert, hvorfor fikk vi ikke bruke jeepene etter klokken 18? Det var fordi de var redde for at de skulle blir ranet, det sa sjefene åpent. Og vi fikk ikke forlate basen over hodet etter klokken 19.30 - høres det ut som et trygt område, spør mannen.
Ansatte ved In Amenas følte ikke at sikkerheten var godt nok ivaretatt.