Slik smugler «Abu» IS-terrorister inn i Syria
- Det er jo trist det som skjer i Syria, og det er trist at det har blitt slik. 28-åringen trekker på skuldrene. - Men hvis ikke jeg hadde gjort dette, hadde andre gjort det. Det er bare en jobb. Det har gått «et par dager» siden forrige gang han smuglet en europeer inn i Syria. Hvor lenge det er til neste tur, vil han ikke si. På et hemmelig sted ikke langt fra grensen gir «Abu» VG et unikt innblikk i et av de lyssky nettverkene som operer i de øde grenseområdene mellom Tyrkia, Syria og Irak. Nettverkene som har smuglet minst 15.000 utlendinger som vil kjempe «hellig krig» til slagmarken.200 av disse er det «Abu» som har hjulpet over grensen. De fleste av dem utlendinger som vil slåss for terrorgruppen Den islamske staten (IS) i Syria. - Det er alle mulige typer mennesker. Noen av dem er rike, andre fattige. Noen har utdannelse, andre ikke. Men de har en ting til felles: De kommer til Syria for å slåss. - Men de er stort sett greie gutter, legger han til. Ettermiddagssolen henger lavt over støvskyen som virvles opp bak bilen vår, på en landevei et par kilometer fra Syria. «Abu» vrir seg i setet idet vi passerer en politipatrulje. Det var han som insisterte på at vi måtte gjøre intervjuet her, kjørende. Å bli sett med utlendinger er «bad for business». Å bli tatt, er katastrofalt. - Før var det veldig enkelt. Nå blir det vanskeligere og vanskeligere. Sikkerheten og antallet soldater langs grensen har økt. Det gjør jobben min vanskeligere og mer risikofylt, unnskylder han seg.Å smugle varer mellom Tyrkia og Syria er ingen ny geskjeft: Den 822 kilometer lange grensen er lang, porøs og uoversiktlig. Flere av byene, landsbyene og bosetningene har sterke bånd på tvers av grensen. I generasjoner har alt fra drivstoff til alkohol og matvarer flommet nesten fritt. Etter borgerkrigen har forretningene skutt fart. - Før revolusjonen smuglet jeg alt mulig. Det var våpen, drivstoff, hva som helst. Nå er det bare mennesker, sier «Abu». I begynnelsen så Tyrkia mellom fingrene. De lot utlendinger som ville slåss mot Assad-regimet passere. Men samtidig som IS har blitt mer brutale, har det internasjonale presset blitt større. Nå er grensene, i alle fall på papiret, stort sett stengt for utlendinger. Antallet tyrkiske soldater og politifolk mangedoblet. Likevel er Tyrkia fortsatt jihadistenes hovedvei inn til slagmarken - som du kan se på denne grafikken (reportasjen fortsetter under). * Kommer de langveis fra, flyr de til Istanbul. Herfra tar noen buss, andre flyr videre til flyplassene ved grensen. Her venter «Abu» og andre smuglere med et skilt med fremmedkrigerens navn. Som en hvilken som helst taxisjåfør. - Jeg får en telefon eller melding fra noen om hvor mange jeg skal plukke opp, og hvor jeg skal møte dem, sier Abu. - Noen? - Jeg er en del av et nettverk. Dette er ikke noe jeg gjør alene, er alt han vil si om det. * Så starter ventingen på det «Abu» kaller «det perfekte øyeblikket». - Noen må vente opp til ti dager i et av de sikre husene våre et sted langs grensen. Det ligger mye arbeid bak hver eneste gang vi skal over, sier han. * Grensepasseringene skjer som regel på nattestid, til fots. Noen ganger fører «Abu» de kommende IS-krigerne over én og én. Andre ganger i grupper på to til tre. - Blir de flere, er det vanskeligere, sier «Abu». * Et gjerde, en kort løpetur over et jorde. Selve grensepasseringen er ofte kort og hektisk. Trygt over i Syria blir de møtt av lokale tilknyttet IS eller andre ekstremistgrupper. Et håndtrykk. Kanskje en klem eller et kjapt farvel. Så forsvinner «varene» inn i mørket, mot fronten. De fleste av uten noen ambisjoner om å noen gang komme hjem igjen. - Ingen har spurt meg om hjelp til å komme ut igjen. Jeg driver en enveistrafikk, sier «Abu». Selv drar han tilbake over grensen. Hjem til kone og to barn.- Noen vil si at du hjelper en terrororganisasjon. Støtter du IS' ideologi? - Nei, dette er bare en jobb. - Men du har vel også sett brutaliteten til IS? Du må ha gjort deg noen tanker om det du gjør? «Abu» retter seg opp igjen i setet. Politiet har forsvunnet et sted i støvskyen bak oss. - Hør her. De fleste av de jeg hjelper inn, vil slåss sammen med IS. Andre slutter seg til grupper som slåss mot dem. Slik situasjonen er inne i Syria nå, er det et blodig kaos der alle dreper alle. Så, nei. Jeg har ingen kvaler med dette. Det er bare en jobb.Prisene for å komme seg over grensen varierer. Fattige muslimer fra Midtøsten betaler etter evne. Skal en europeer bruke Abus nettverk for å komme seg inn i Syria, må han nå ut med 1500 dollar - drøyt 10.000 kroner. - Frem til i vår tok vi rundt tusen dollar. Men risikoen er mye større nå. «Abu» børster litt sand av skoene, retter på det som ser ut som en helt ny skjorte. - Ja, det er godt betalt. Men det er jo ikke jeg som får alle pengene. De må deles med andre i nettverket, sier han.Han var 19 år første gang han hjalp noen fra Tyrkia til Syria. Andre starter langt tidligere. Flere steder langs grensen driver barn deler av smuglertrafikken. Enkelte steder har tyrkiske myndigheter begynt å reise gjerder for å stoppe den ulovlige virksomheten. Det blir møtt med skuldertrekk fra «Abu» og de andre smuglerne. - Jeg kjenner hele området veldig godt. Jeg vet hvor det er mulig å komme seg usett over grensen uansett hva de gjør, sier han.Faren for å bli tatt, er større enn å bli arbeidsledig. Strømmen av utlendinger som vil slåss i Syria fortsetter. - Jeg har hjulpet folk fra Saudi-Arabia, Afghanistan, Tunisia. Og flere land i Europa, som Frankrike, England og Nederland, sier han. Ingen av de 60 nordmennene som har dratt til Syria eller Irak som fremmedkrigere har brukt «Abu»s nettverk. Tilfeldig, mener han. - Det er mange europeere her. Den neste jeg hjelper over kan godt være en nordmann.
Dette er den 28 år gamle familiefaren «Abu Muhamed». Jobben hans: Å smugle utenlandske IS-krigere inn i Syria.