Den fryktløse giganten
Brasilianske Marta ble kåret til verdens beste hvert år fra 2006 til 2010, og de to siste årene har tyske spillere gått til topps. Men frittalende, ofte kontroversielle Mary Abigail «Abby» Wambach er sjefen, den som snakker høyest og har scoret oftest. Hun har vært kåret til en av verdens tre beste spillere de fire siste sesongene (vant i 2012), men er ikke lenger et opplagt førstevalg i USA-angrepet. I natt er det semifinale mot Tyskland, og spørsmålet er igjen hva USAs landslagssjef Jill Ellis gjør; kaptein Wambach på banen eller benken fra start? Enten et angrepsspill som baserer seg på full fart langs bakken, eller et der Wambachs fysikk og dødballstyrke spiller en hovedrolle.35-åringen, med 183 mål på 247 landskamper, har startet tre av de fem VM-kampene. Mot Kina i kvartfinalen fikk hun bare de åtte siste minuttene. Men i kjent stil manet kapteinen på spillerne i peptalken rett før 2. omgang startet. «Gi oss det j ... målet i løpet av de første ti minuttene,» skrek Wambach til lagvenninnene. Og de 11 på banen fulgte ordre; syv minutter etter pause nikket Carli Lloyd inn kampens eneste mål. Abby Wambach er klar for sin fjerde strake VM-semifinale, men hun er ennå ikke blitt verdensmester. Et VM-gull er det eneste som mangler på den sportslige CV-en, der to OL-gull er høydepunktene. Men «utmerkelsen» hun fikk utenfor banen tidligere i år, rager nok nesten like høyt for spisskjempen på 181 centimeter. Selv meget verbale Abby Wambach gikk tom for ord da Time Magazine nominerte henne blant verdens 100 mest innflytelsesrike personer, som et av «ikonene». Det var på den listen Magnus Carlsen fikk plass for to år siden. «Jeg har aldri følt meg så ydmyk,» sier hun om å havne i samme selskap som blant andre Barack Obama og Vladimir Putin, pave Frans, fredsprisvinner Malala Yousafzai, den franske stjerneøkonomen Thomas Piketty og rapperen Kanye West.«Vet de ikke at jeg kanskje ikke kommer til å være i startoppstillingen i VM? Vet de ikke at jeg kan være USAs dårligste spiller? Vet de ikke at jeg aldri har vunnet VM?» var tanker som gikk gjennom hodet hennes. Time Magazine visste først og fremst at hun i mange år har vært en banebryter. Abby Wambach har alltid gått rett på, samme om hun støter på tøffe motspillere eller FIFA-president Sepp Blatter. Wambach så ut til å trives på den røde løperen sammen med kona Sarah Huffman under «Time 100»-gallaen i Lincoln Center på Manhattan. Men hun trives ikke på det grønne kunstgresset VM spilles på i Canada. Hun nektet først å akseptere at et VM skulle spilles på et slikt underlag, og fikk med seg «hele verden», 80 spillere fra alle verdenshjørner, i et søksmål mot FIFA og det kanadiske fotballforbundet.«Dette kunne aldri skjedd om det var et mesterskap for menn. Det er ikke to steg tilbake, det er 15 steg tilbake,» sier Wambach, som også var i Zürich og hadde møte med FIFAs generalsekretær Jérôme Valcke. Etterpå konkluderte hun med at det bare var «masse bortkastet tid». Spillerne vant ikke frem, men de fikk i hvert fall fortalt verden hva de mente, og de har allerede fått garantier om at neste VM, i Frankrike i 2019, skal spilles på naturgress. Årets VM er tidenes største idrettsarrangement for kvinner, men Abby Wambach har liten tro på at FIFA-toppene er veldig opptatt av fotball spilt av damer. Sepp Blatter kan i det ene øyeblikket omtale seg selv som en slags gudfar for kvinnefotball, i neste kan han antyde at de kanskje bør spille i strammere shortser. Den kanskje verste episoden for Wambach var likevel i forbindelse med kåringen av verdens beste spiller, under gallaen i Zürich i januar 2013. Da hun dukket opp i VIP-rommet foran utdelingen, sammen med sin kone, hevder hun at følgende skjedde: «Sepp Blatter kom inn i vårt lille område og gikk rett bort til Sarah. Han trodde hun var Marta (den brasilianske stjernen), sa «Marta, du er den beste» og ga en forfjamset Sarah en klem.»«Han hadde ingen anelse om hvem Marta var, og hun hadde altså vunnet trofeet fem år på rad. For meg var det et slag i ansiktet, fordi det viste meg at han egentlig ikke bryr seg om fotball for damer,» sier Wambach. Hun har alltid spilt profesjonelt i USA, og ble for alvor en nasjonal yndling da hun ble matchvinner i OL-finalen mot Brasil i 2004. Da Wambach kom hjem tok hun med seg en sykkel og et telt og dro alene ut i ødemarken, i Moab, Sedona og Four Corners National Park i Utah, Arizona og Colorado. «Jeg var så redd for at fotballen skulle få overtaket på meg. På en åndelig måte var jeg redd for at sjelen min skulle bli dratt inn i en penge- og kjendisdreven verden, istedenfor at jeg hele tiden skulle utvikles som person. Jeg var tilfeldigvis veldig god i noe mange liker, men fotball er noe jeg gjør, ikke noe jeg er,» sier hun til Sports Illustrated.De fleste vil mene at hun har greid å beholde seg selv gjennom en lang karriere, på godt og vondt. Noen mener hun snakker for mye. I dette mesterskapet har hun klaget på kunstgresset, selvsagt, og hun har klaget på dommerne. Men først og fremst har hun kjempet for og drømt om at kvinner skal kunne leve av å spille fotball. Etter karrieren er planen at hun skal bli gravid. «Jeg kan nok genetisk skape en profesjonell idrettsutøver på et eller annet nivå. Kanskje jeg skal skaffe meg «sakene» til en annen som driver sport, som amerikansk fotball. Jeg må bare finne noen som er villig til å stille opp,» sier hun med et smil.Wambach vet ikke hva hun skal gjøre når fotballeventyret er over. Hun vet bare at hun i enda større grad skal nyte sine tre favoritter; mat, øl og kaffe. Men det er fortsatt litt å tyne ut av den hardt prøvede kroppen, som i år etter år har kastet seg fryktløst inn i de fleste dueller og stupheadet inn mål etter mål. Mot Sverige startet Wambach på benken for første gang i VM-sammenheng siden 2003. Det ble 0 – 0. I kampen etter, mot Nigeria, var kapteinen på banen fra start igjen, og presset inn kampens eneste mål med en praktfull helvolley etter corner. I 8-delsfinalen mot Colombia skjøt hun utenfor fra 11 meter på stillingen 0-0, men USA vant 2 – 0 og Wambach lar seg ikke knekke av en straffemiss. «Noen ganger lemper hun hele laget på ryggen og bærer det med seg,» skrev tidligere spisskollega Mia Hamm i sin hyllest i Time Magazine. Skulle Wambach heller ikke denne gangen ende opp som verdensmester, er hun klar på at karrieren ikke vil være komplett. Det bitre straffetapet i finalen mot Japan for fire år siden er hun aldri blitt helt kvitt. «Likevel vil jeg ikke definere meg selv eller min karriere på om jeg vinner VM eller ikke. Jeg vil definere meg på om min karakter kom frem på en måte jeg er stolt av.» Det er vanskelig å se for seg et OL i Rio neste sommer uten Abby Wambach til stede. Hun har nok lyst til å avslutte der hun trives best. På naturgress. Kilder: Sports Illustrated, Time Magazine, ESPN, Wikipedia.
Det er store spillere, litt større spillere – og så er det Abby Wambach (35).