VG med migrant-karavanen i Mexico: – Vi er ikke redde for Trump
VG finner dem i Juchitán sørøst i Mexico . De er fortsatt 1500 kilometer unna den nærmeste grenseovergangen til USA , nemlig McAllen i Texas. Det er mange uker, kanskje et par måneder, før de desperate migrantene fra Sentral-Amerika når dit. Da vil det erfaringsmessig bare være noen hundre igjen. De vil bli møtt av tusenvis av soldater. Migrantene forsøker å spare tid og krefter med å haike med busser og lastebiler. De hopper på små og store pickuper og lastebiler. De stuer seg sammen i ulidelig varme busser. VGs fotograf kommer seg opp på planet til en gammel lastebil og reiser med migrantene i noen kilometer. Langs veien står sykepleierstudenter og kaster poser med vann etter dem. Familier har pakket alt de eier i noen ryggsekker. Det er flest unge menn som reiser. Men det er også hundrevis av mødre med små barn og nyfødte babyer her. De reiser fra ekstrem fattigdom og vold. Den 22-årige alenemoren Paola fra San Pedro Sula i Honduras og sønnene Carlos (3) og Isaac (2) slo følge med karavanen så tidlig som 3. oktober. De holder ut ennå. Storsjarmørene Carlos og Isaac henger i mammas bein mens de smiler til VG. At de har reist i snart en måned, er vanskelig å tro. De har rene klær som de har fått i gaver på veien. – Jeg er selvsagt sliten, fordi jeg reiser med dem alene. Ett av barna gråter alltid. Men jeg får også hjelp fra andre i karavanen, sier Paola, som i likhet med mange andre tar den brutale turen i flip-flops. Drømmen hennes er USA, så Canada, hvor moren hennes bor. – Jeg vet at Trump ikke vil ha oss, men han må jo slippe oss inn. Vi er jo så mange, sier Paola. Mødre og gravide får skyss med busser på de mest krevende strekningene, men sover gjerne under åpen himmel eller provisoriske presenninger. Vi snakker med flere titalls migranter. De vinker og smiler og er optimistiske om fremtiden. Få av dem er klar over at Donald Trump bruker nettopp denne migrantkaravanen for alt det er verdt før tirsdagens kongressvalg. Trump har sagt at disse menneskene vil stå for en invasjon av USA, han har bedt dem om å snu – og han har truet med at militæret venter. Han har kalt denne karavanen, 150 mil unna grensen, en nasjonal krise. Han har kalt migrantene «dårlige folk». 5200 soldater sendes til grensen denne uken i det USAs myndigheter har kalt «Operasjon Trofast Patriot». Men nesten alle VG snakker med sier at de vil søke asyl – helt lovlig – ved grensen. Selv ikke Trump kan nekte dem det, hvis de makter den smertefulle reisen så langt nord. Mange har allerede gitt opp. Karavanen var oppe i 7000 mennesker. Hvor mange som er igjen, er vanskelig å si. De er spredt over flere kilometer, i små grupper. Men trolig er et par tusen borte. Noen har søkt asyl i Mexico. Andre har gitt opp og begynt den lange reisen hjem. I 15 dager har Edgardo García (44) og hans kone fra El Progreso i Honduras reist med de fire barna på 6, 10, 13 og 15 år. – Vi dro fra Honduras på grunn av fattigdom. Det er ingen jobbmuligheter der. Jeg vil jobbe i USA og så reise tilbake og bli bonde, sier García. Mange sier det samme som ham. De vil hjem så snart de har tjent penger. – Vi er ikke redde for Trumps politikk. Vi er mer redd for fattigdom og sult enn Trump. Vi respekterer USA, men dette er en humanitær situasjon, sier han. Det samme sier Joel fra La Ceiba i Honduras, som reiser med sin mor og søster – og totalt fem barn. – Kriminelle gjenger tok fra meg huset. Jeg liker ikke å se barna mine lide ved å gå langs veien, men jeg har ingen annen mulighet. Joel forklarer at hans 17 år gamle sønn ble forsøkt rekruttert av de voldelige gjengene. Han frykter ikke Trump. – Vi drar til USA med Guds nåde. Gud skapte ikke grenser da han skapte verden, sier Joel. Lillian fra Tegucigalpa i Honduras reiser sammen med sin ett år gamle sønn Tiago og hans far. De har vært på farten i 22 dager. De flyktet fra Honduras fordi det er umulig å få seg jobb. – Jeg er ikke redd for at Trump sender militæret til grensen. Hvem vil ta livet til et barn eller et menneske? Vi er uskyldige, sier Lillian, og kommer med en bønn før hun rusler videre – i sine flip-flops med hvit sløyfe på: – Jeg håper Gud rører Trumps hjerte slik at han kan se at vi kjemper for våre barn. HUSKER DU? Slik er livet i den splittede grensebyen I et veikryss bruker Miguel Santos (22) Tegucigalpa i Honduras og Ariel Cante (20) from Guatemala by ryggsekkene sine som hodeputer. De må legge seg ned litt. Det har de gått siden 05 på morgenen. Miguel har etterlatt sin høygravide kone i hjemlandet. – Vi søker en fremtid for oss selv og barna våre, sier Miguel. Kompisen Ariel prøver å komme seg til USA for tredje gang. Han har også forlatt kone og to barn i Guatemala, og er forberedt på å søke asyl. – Hvis ikke vi får det, vil vi gjøre det vi trenger å gjøre, sier Ariel, som åpner for å forsøke å krysse grensen ulovlig. Han er kritisk til USAs president. – Han er litt rasist. Hva har han imot oss migranter, egentlig? Vi er hardtarbeidende mennesker som jager drømmene våre. Efrain fra Guatemala kommer bort og spør hvor vi er fra. Da han hører Norge, lyser han opp. – Jeg har lest masse om Norge. Dere har verdens lykkeligste land. Jeg vil flytte dit! Da skal jeg drikke masse øl, sier han med et stort smil. Så hopper han på en varebil – og fortsetter ferden mot det uvisse.
Her er den berømte migrantkaravanen som Donald Trump setter inn 5200 nye soldater mot – og som han mener vil invadere USA.