Kontroll i grenseland
Det sender et tydelig signal til alle som har tenkt å ta turen hit at ID-papirer og innreisepapirer er påkrevet: Myndighetene vil vite nøyaktig hvem som passerer grensestolpene. Samtidig gir det befolkningen beskjed om handlekraft: Dette er Staten sin som vet å sette ned foten! Når Norge fra og med torsdag morgen gjør som svenskene og innfører skjerpet grensekontroll, er det mest av alt en avmektig fallitterklæring. Det ser unektelig ut som at våre myndigheter tar grep. I realiteten sier de: Hjææælp, vi har mistet kontrollen ...Stengte grenser er det liberale samfunnets største nederlag. Vi er ikke helt der. Ennå. Men selv en tidsavgrenset kontroll med dokumentsjekk av samtlige passasjerer på ferger fra Europa til Norge kan fort bli en permanent tilstand i et regime hvor midlertidige forføyninger lett blir generelle forordninger. Et trykk på panikknappen er nok. Noen som husker parolen om verdens best bevæpnede ubevæpnede politi? At det er bred politisk enighet om å trappe opp bevoktning og inspeksjon ved våre grenseoverganger, overrasker ikke. Politikerne står kollektivt til halsen i flyktningproblematikk og terrorfrykt. Det er forståelig at de ønsker å vise foretaksomhet. Og det er begripelig at nettopp grensekontroll dukker opp som et konkret skritt å ta. Politikere slutter aldri å ikke overraske.Spørsmålet er om det har noen hensikt – og til hvilken pris? For å stoppe grunnløse asylsøkere eller migranter uten beskyttelsesbehov, kan innskjerpelsene fungere i den forstand at disse menneskene kan få umiddelbar beskjed om at de uansett ikke har en sjans i Det store oppholdslotteriet. De vil spare både seg selv og andre på å gjøre vendereis med det samme. VG mener: Ikke steng grensen mot Russland Samtidig vil reelle asylanter fortsatt ha den samme anledning til å søke om beskyttelse, og de vil ha krav på opphold i kongeriket inntil en avgjørelse er fattet. Internasjonale konvensjoner kan ikke regjeringen si opp uten videre.Parallelt med flyktningkrisens krav om grensekontroll, lyder et like sterkt forlangende om å senke bommene i Europa på grunn av terrorfrykt. Hva som er hva, er ikke alltid like opplagt. Etter Paris-tragedien har politikere av mange avskygninger tatt til orde for å stenge grensene fysisk. Sist fredag vedtok justis- og innenriksministrene i EU innstramminger i Schengen-regelverket for å komme slike absolutte krav i forkjøpet. Avtalen som siden 1995 har sikret pass- og kontrollfrie grensepasseringer mellom 29 nasjoner i EU/EØS-området er under press fra alle kanter. Populistiske værhaner benytter debattklimaet til å så splid i grenseland for å kunne høste storm om hele EU-prosjektet. Forsterket av handlingslammelsen i Brussel får mange av partiene på ytterflankene gehør i befolkningen for kravet om å stenge grensene.Men fokuset på strengere grensekontroll er misforstått, mener forskere som den danske avisen Politiken har snakket med. Det handler både om at absolutt grensekontroll er en umulighet, selv i et lite, flatt og oversiktlig land som Danmark; at full kontroll ved alle grenseoverganger har en økonomisk kostnad som vil ramme både sivilsamfunnet og næringslivet så hardt at det er helt utenkelig å gjennomføre, samt at det vil inngi falsk trygghet, simpelthen. Folk som virkelig vi komme seg fra ett sted til et annet, klarer det uansett, fremholder den sveitsiske grenseforskeren Olivier Walther overfor avisen. Uniformerte vaktmannskaper på grensestasjonen gir en følelse av man har gjenetablert makten over nasjonalstaten, slik den en gang var. Men det er en illusjon. Det kan fort bli dyrt å late som at man har en nasjonal løsning på et internasjonalt problem, mener han.Dersom Schengenlandene innførte den type grensekontroll som Norge ser ut til å ville praktisere den kommende tiden, ville store deler av europeisk næringsliv og infrastruktur stå i fare for å bryte sammen. For norsk fiskeeksport kan en slik inngripen bli katastrofal. Ingen har dårligere tid enn en død laks, som EU-minister Vidar Helgesen (H) nylig minnet om i sin seminartale til Europabevegelsen. Europas travleste grense krysses daglig av 164 000 mennesker som kjører fra Tyskland, Frankrike og Belgia på jobb i Luxembourg. Omtrent like mange franskmenn pendler hver dag til Sveits, mens mer enn 20 000 biler krysser Øresundbroen hvert eneste døgn. Åpne grenser har vært avgjørende for den økonomiske utviklingen i områder som Basel, Genève og København, påpeker Walther, som har studert disse sammenhengene ved et forskningssenter i Luxembourg.Problemet er ikke mangel på grensekontroll; problemet er mangel på kommunikasjon mellom politimyndighetene, mener Gerd Battrup, lektor ved Institutt for grenseregionforskning i Sønderborg. Dette støttes av den britiske etterretningseksperten Stephen Grey, som har skrevet flere bøker om de hemmelige tjenester i Europa og USA. Han mener at den største utfordringen er å forstå all informasjonen som de ulike sikkerhetsmyndighetene totalt sitter med. Den største sikkerhetsbristen er ikke åpne grenser, men at overvåkerne ikke er i stand til å håndtere det enorme tilfanget av opplysninger som finnes i summen av alt etterretningsmaterialet. Ifølge Grey må det klassiske agentarbeidet opprioriteres, slik at tjenestene vet hvem de farlige folkene er og hvor de beveger seg. Hvis ikke kan de passere våre tungt kontrollerte grenser så ofte de bare vil.
Grensekontroll er symbolpolitikk.