VG i Syria: Foreldreløse i Aleppo flyttes til barnehjem
ARTIKKELEN ER OVER TO ÅR GAMMEL Den syriske borgerkrigens herjinger har skapt økt behov for barnehjem som tar seg av dem som er blitt alene. Ved Dar al Fatat Al Yatemah hjemmet i Al Nil i Vest-Aleppo bor det 72 jenter, og rundt tyve av dem har stilt seg pent og stille opp for å ønske VG velkommen. Innerst ved veggen står søstrene Noor (14), Randa (12) og Aya (7), som er nyankomne etter Øst-Aleppos fall, og ser litt brydd ut. Men da VG spør om de vil vise hvor de har soverom, svarer de smilende ja.Vi tas med til et nylig ryddet rom, med ni identiske senger, alle like stramt oppredd. – Vi sover ved siden av hverandre så jeg kan passe på de andre to. Vi er veldig glade for å være her, hvor det ikke er mangel på mat og vann, forteller Noor. De har bodd på barnehjemmet siden slutten av desember, etter at moren deres ble savnet under flukten fra Øst-Aleppo. Reportasje fra Øst-Aleppo: Livet i en ødelagt by Først var jentene i en av leirene for internt fordrevne utenfor byen, men fikk plass på barnehjemmet etter noen uker. – Vi vet ikke hvor moren vår er, eller om hun i det hele tatt lever. Faren vår var i live, for han besøkte oss da vi var i leiren, men nå vet vi ikke hvor han er heller, forklarer Noor.Foreldrene var skilt, og under beleiringen av Øst-Aleppo bodde barna med moren. I den perioden var de knapt utenfor døren, forteller de selv. – Noen ganger så jeg krigerne patruljere i gaten. De hadde lange skjegg og store våpen, og var skremmende å se på, men vi vet egentlig ikke så mye om dem, forteller Randa. – Vi var nesten bare inne i flere år, det var ikke et normalt liv for barn, legger storesøsteren til. Randa forteller at hun og Noor pleide å late som om de hadde teselskap og var naboer som kom på besøk til hverandre. Men de hadde bare vann i tekoppene. Aya, som er den minst alvorlige av de tre, smiler og forteller at hun pleide å samle alle lekene sine i en haug og leke med dem etter tur for å få dagene til å gå. De tre jentene har ikke gått på skolen på over to år, og verst er det for de to eldste. Noors favorittfag var arabisk og engelsk, i den rekkefølgen, mens Randa hadde de samme to som favoritter, men i motsatt rekkefølge. – Jeg håper ikke at fremtiden min er ødelagt på grunn av årene uten skole. Jeg har fortsatt de samme drømmene, selv om jeg vet det blir vanskeligere. Hun vil bli lærer, forteller Noor. Randa vil bli rektor. – Jeg skal bli doktor når jeg blir stor, sier Aya.Alle tre sier de føler seg veldig ensomme når de tenker på foreldrene, og det er moren som de bodde hos som de savner mest. – Jeg savner særlig at hun lærte oss om skolefag hjemme, og når jeg hjalp henne med å lage mat. Nå er jeg på en måte både mor og far til Randa og Aya, forteller Noor. – Jeg elsker dem og passer på dem. Dersom de gjør noe galt, så må jeg være litt streng mot dem, fortsetter hun. – Jeg sover godt om nettene nå som det ikke er kamper mer, og siden jeg vet at Randa og Noor ligger i sengene ved siden av, forteller Aya. For Randa, som biter seg i leppa og ser ut til å kjempe mot tårene under hele samtalen, er det litt trøst i å passe på barnehjemmets aller minste: Rawan (4) har kastet sin elsk på den inntil nylig ukjente eldre jenta. Rawan mistet faren i et granatangrep, og ettersom moren var i Tyrkia tok slektninger henne med til barnehjemmet, forklarer bestyrer Lama Abd Alkarim. – Barna som har mistet foreldre på grunn av konflikten, enten en far eller en mor eller begge, har det veldig vanskelig psykologisk. De fra Øst-Aleppo har helseproblemer fordi de hadde mangel på mat og vann. Men nå får de god oppfølging, og aller viktigst: De får gå på skole, forklarer hun. Les mer fra VG i Syria: Her overgir krigerne seg til Assads styrker
De har mistet moren og vet ikke hvor faren er. Alene på barnehjemmet prøver Noor (14) å være begge deler for søstrene Randa (12) og Aaya (7).