Beste så langt: Bokanmeldelse: Samuel Bjørk: «Gutten som elsket rådyr»4
I boken blir en kvinnelig ballettdanser funnet drept i et fjellvann i Vassfaret, iført fullt ballettutstyr. På åstedet blir det også funnet en bokside fra «Brødrene Løvehjerte» av Astrid Lindgren. Den selvstendige etterforskningsenheten med Holger Munch i spissen blir trommet sammen på nytt for å oppklare drapet. Mia Krüger, som nå lever et liv uten piller og alkohol, lar seg overtale til å bidra. Flere lik blir funnet, og drapsmetoden som er benyttet, er av det originale og iskalde slaget. I løpet av sakens gang kommer Mia også over ny informasjon om søsterens død. Norsk krim-sensasjon til topps i Tyskland Leserne ble først introdusert for Holger og Mia i Bjørks brakdebut fra 2013, «Det henger en engel alene i skogen». Serien om de to eksentriske etterforskerne som jager utspekulerte seriemordere er solgt til 31 land, og bøkene har ligget på bestselgerlisten i flere land. Krimserien tar for seg hvordan fortidens traumer påvirker nåtiden og hva som skal til for at et normalt sinn bikker over i galskapen. «Gutten som elsket rådyr» er den beste i serien så langt. Her viser Bjørk at han har funnet sin form og leker seg innenfor den. Plottet er spennende og godt skrudd sammen, med flere overraskende vendepunkter. Slutten både nifs og iskald. Leseropplevelsen avhenger av om vi kjøper etterforskningspremissene Bjørk har gjort til standard i sine bøker. Hvis alle tanker om realisme legges til side, blir dette en til tider svært sidevendende seriemorderthriller. Noen steder hopper etterforskerne litt vel fort til konklusjoner, men dette går ikke på bekostning av bokens underholdningsverdi. Mistanken rettes mot flere personer, også innad i enheten kommer noen i politiets søkelys. VG avslører Norges hemmelige krim-komet Boken har flere fine karakterportretter, særlig Karoline Berg gjør inntrykk. Munch som karakter forsvinner litt i denne boken. Leserens interesse ligger hos Mia og hvorvidt hun vil klare å holde seg på den smale vei. Bjørk har en original stemme. Språket er til tider rytmisk og av en musikalsk kvalitet, innimellom har det en oppbygging vi finner igjen i poesien. Noen steder blir det litt mange stakkato setninger som ikke gir mening, og han er noen steder fortsatt litt for opptatt av å presisere hvem som sier hva, men det er likevel forfriskende å lese en forfatter som så til de grader dyrker sin egen krimstemme og tør å gå egne veier i mengden av stadig mer like norske krimbøker.
Samuel Bjørk tar i bruk en kreativ og original drapsmetode i sin nyeste krim.