«Hvis Norge hadde vært eksempel for andre land, ville verdens tigrer, løver, jaguarer, pumaer og mange andre rovdyr vært slaktet ned.»
Tom Schandy, biolog, forfatter og naturfotograf I Glommen Skogs visjon heter det: «Med kjærlighet til naturen vil vi signalisere ydmykhet overfor vår virksomhet i naturen. Vi er bevisst vårt ansvar for våre naturressurser og vil forvalte dem på en bærekraftig måte.» Hvor er Gundersens ydmykhet, hvor er Gundersens ansvar for naturressursene når ulven, som alltid har vært en del av norsk fauna, blir omgjort til en «pøbelulv»? Mens andre land setter inn tiltak for å øke bestanden av kritisk truede arter, gjør Norge det motsatte: Fjerner totredeler av den norske ulvestammen. Og det med domstolene på laget. Samtidig henviser Glommen Skog til definisjonen om fremmede arter i naturmangfoldloven og mener tydeligvis at ulven hører blant disse, altså på svartelisten og ikke rødlisten. Glommen Skog velger å overprøve den norske Artsdatabankens klassifikasjon av ulven, frekt, freidig og lite konstruktivt. Vi burde ha kommet lenger, Norge som allerede i 1987 gikk i bresjen for bærekraftig utvikling gjennom den FN-opprettede Brundtlandkommisjonen, ledet av vår egen Gro Harlem Brundtland. I stedet tar vi opp igjen 1800-tallets rovdyrbekjempelse. I 1845 skjedde noe som fikk store konsekvenser for ettertiden. Da kom «Lov om Udryddelse af Rovdyr og om Fredning af Andet Vildt». For å stimulere til rovdyrutryddelse ble samtidig skuddpremier innført. Færre rovvilt ville gi mer matvilt til jegerne, het det i argumentasjonen. Året etter at loven om rovviltutryddelse kom, ble det felt mange rovdyr: 219 bjørn, 238 ulv, 104 gauper, 81 jerver - og 1055 ørn. I over 100 år varte den norske rovdyrkrigen. Først i 1971 ble ulven fredet, og to år etterpå, i 1973, bjørnen. Men nå er krigen i full gang igjen. At ulven står oppført som kritisk truet på den norske rødlisten betyr at det er 50 prosent sannsynlighet for at den vil dø ut innen tre generasjoner og minimum ti år. Det er et paradoks at ulovlig felling av ulv resulterer i lang fengselsstraff, mens myndighetene med rettens velsignelse kan felle 42 ulver. Før jul saksøkte WWF staten for å ha gitt tillatelse til ulvefellingen i strid med både Grunnloven, Naturmangfoldloven og Bernkonvensjonen, men til ingen nytte. En skulle nesten tro at den gamle loven om utryddelse var børstet støvet av. Store rovdyr er selvsagt en utfordring forvaltningsmessig, men det burde tilhøre fortiden at næringer får lov til å fjerne dyrearter for egen økonomisk vinning. For ikke mange tiår siden kunne bedrifter slippe forurenset avløp ut i elver og vann, men den tid er over takket være en streng forurensningslov. Selv om det kostet bedriftene enorme summer å omstille seg til en ny tid, hadde de ikke noe valg. Landbruksnæringens løsning på problemene derimot er den samme som alltid har vært der, nemlig å utrydde de uønskede artene. Når skal landbruket modernisere seg selv? Når skal Glommen Skog få en næringspolitisk sjef som evner å se dette i et moderne perspektiv – og ikke i et 1800-talls perspektiv. Som naturfotograf og forfatter av mange naturbøker har jeg sett mer natur enn de fleste. Jeg har sett hvordan rovdyr kan brukes i positiv forstand. Mange land ønsker rovdyrene velkommen. Danmark for eksempel, har nylig fått ulv på Jylland. Sist sommer ble det registrert yngling for første gang på 200 år, og i følge en forvaltningsplan er det nok byttedyr til at landet kan huse 100 ulver. I Finland arrangeres rovdyrsafari for å se bjørn, ulv og jerv. Romania har 6000 bjørner og 2500 ulver! Burde ikke Norge gå foran i rovdyrsaken, være i front i Europa? Burde ikke snart utmarksnæringen tilpasse seg den nye tiden? Hvis Norge hadde vært eksempel for andre nasjoner, ville verdens tigrer, løver, jaguarer, pumaer og mange andre rovdyr vært slaktet ned til et minimum ...
Gunnar Gundersen, næringspolitisk sjef i Glommen Skog, kaller ulven for en innvandret «pøbelulv» i VG 14. januar, men masseslakten av ulv truer ingen pøbelulv, men en kritisk truet, norsk art