På Myanmars samvittighet
Den muslimske minoriteten kommer i hovedsak fra delstaten Rakhine i det vestlige Myanmar, også kalt Burma. De fleste har ikke statsborgerskap og regnes av FN som en av de mest forfulgte folkegrupper i verden. Titusener av dem opplever ikke at de har annet valg enn å flykte. Nå får de seile sin egen sjø.Etter noen måneder om bord i overfylte båter i Andamanhavet i Sørøst-Asia, desperate av sult og tørst og uten land i sikte, valgte noen å vende tilbake til de trøstesløse forholdene de flyktet fra. De var fattige før og nå står de helt på bar bakke etter å ha solgt de lille de hadde, inkludert matkuponger, for å betale menneskesmuglerne. Hjemvendte forteller at de i tre måneder fikk et par håndfuller ris og tre kopper vann om dagen i tre måneder i intens hete til sjøs. De som ba om mer ble slått med jernrør. Tusener av båtflyktninger fra Myanmar har de siste måneder vært utsatt for et dødelig ping-pong spill mellom land i regionen. Myndighetene i regionen har nektet å ta imot flyktningene og i stedet tauet dem ut fra sine farvann. SE BILDENE: Titusener på flukt Krisen ble avhjulpet noe da Malaysia og Indonesia i forrige uke, etter langvarig, diplomatisk tautrekking, omsider ga etter og sa at de ville gi midlertidig opphold til flyktninger. Det er ingen varig løsning. Begge land sier det internasjonale samfunn må ta ansvar for å omplassere rohingyaene. Myanmar tar ikke ansvar. – Vi ignorerer ikke migrasjonsproblemene, men vi vil ikke akseptere påstandene om at Myanmar er årsak til problemet, sier en talsmann for landets president. Det er som å stikke hodet i sanden. Selvsagt finnes årsaken til denne flyktning-katastrofen i Myanmar.Ni av ti i Myanmar er buddhister og muslimene utgjør bare fire prosent av befolkningen. Landet er et av verdens fattigste og Rakhine er den nest fattigste av Myanmars regioner. En stor del av befolkningen, både muslimer og buddhister, lever under ekstremt vanskelig forhold, men verst er det utvilsomt for den muslimske minoriteten, rohingyaene. Det er om lag 1,3 millioner av dem, men de er ikke anerkjent som en etnisk gruppe og 800 000 er nektet statsborgerskap. Myndighetene foretrekker ikke å snakke om rohingyaer, men om bengalske muslimer ettersom de anses som illegale innvandrere fra Bangladesh. I en årrekke har de vært utsatt for vold og diskriminering og de siste årene har konfliktnivået økt kraftig mellom buddhister og muslimer. Det toppet seg med blodige feider i 2012. Flere hundre ble drept og muslimenes hus ble brent. Etterpå ble i praksis buddhister og muslimer segregert i Rakhine. Hundretusener av muslimer er tvunget til å leve i atskilte provisoriske leire. På utsiden står de i fare for å bli angrepet av bander som myndighetene anklages for å gjøre lite for å stagge. Buddhister forteller sin versjon, om muslimer som har angrepet dem, om ideologisk radikalisering og om at «de andre» får altfor mange barn. I denne giftige atmosfæren trives mistillit og mistro. Menneskerettighetsorganisasjonen Human Rights Watch sier det pågår en systematisk undertrykkelse av rohingyaene, særlig de 140 000 som ble jaget fra sine hjem i 2012.De tre siste årene har 120 000 av rohingyaene flyktet, ifølge FN. Deres elendige livssituasjon er gull verd for menneskesmuglere. Det er beretninger om at de holder flyktningene som gisler inntil slektninger betaler løsepenger. Den vanligste flyktningruten har vært sjøveien til Thailand og videre til Malaysia. Thailand har forsøkt å avskjære denne fluktruten, noe som har ført flyktningene ut på sjøveien mot Malaysia eller Indonesia. Land som lenge nektet å ta imot dem. For Myanmar er rapporter om den muslimske minoritetens skjebne særdeles uheldig i den skjøre overgangsfase fra militærdiktatur til demokrati. Valget i november er en viktig milepæl i den politiske og økonomiske reformprosessen som ble startet i 2008. Opposisjonsleder og fredsprisvinner Aung San Suu Kyi er blitt skarpt kritisert utenlands for å ha vært taus eller unnvikende i forhold til rohingyaenes situasjon. Nå har hennes partis talsmann, Nyan Win, sagt det opplagte: Også rohingyaene har menneskerettigheter. De må få muligheten til å bli statsborgere. Det et ikke tvil om at Myanmar har gjort store fremskritt siden de mørke tiårene under militært diktatur, er veien videre usikker og farefull. Juryen er ute, alle venter på resultatet og det er ikke gitt at demokratiet vil seire. Eller at forholdene vil bli bedre for landets minoriteter.
De trues og jages fra sine hjem og på flukt setter de livet på spill. Ingen ønsker å ta imot dem. Rohingyaene er blitt et uønsket folk. et uønsket folk.