«Til syvende og sist er Peterson en middelmådig tenker med en viss finesse innen sosiale medier.»
STURLA HAUGSGJERD, skribent Religionshistorikeren Jørg Arne Jørgensen skrev sist mandag en kronikk om fenomenet Jordan Peterson for Stavanger Aftenblad som ble mye delt i sosiale medier i Norge. Peterson hadde en rimelig anonym tilværelse som psykologiprofessor på et universitet i Canada , frem til han kritiserte et lovforslag som skulle sikre transpersoner mot å bli diskriminert på arbeidsplassen i offentlig sektor. Loven ville ifølge Peterson gjøre det straffbart å ikke omtale en person med deres foretrukne pronomen (han, hun, hen, zhe, zher, xi, etc, etc). Professoren kunne skimte en løype fra lovpålagte pronomen til GULag, og la ut en Youtube -video med den klikkvennlige tittelen «Professor against political correctness». Umiddelbart ble han en stjerne og lederskikkelse for unge menn som har fått den slags hysteri i halsen. Kronikken til Jørgensen var anerkjennende i tonen. Etter noen moderate forbehold konkluderte «gjestekommentatoren» at Peterson har en nødvendig rolle i dagens debattklima. Det var mer enn nok for sosiologen og Facebook-kommentatoren Kjetil Rolness til å lovprise kronikken og samtidig skyte ut denne salven: «Avisenes fast ansatte journalister og kommentatorer sover i timen, eller stempler mannen som tvilsom eller farlig. Hvilket bare betyr: Jeg misliker det han sier, men greier ikke å tilbakevise det.» I kjent Rolness-stil forsøker han dermed å gjøre Peterson til en djerv martyr som forkynner den bitre sannheten til en kultur som ikke vil høre den. Ignorert blir flertallet som er fullstendig likegyldige til mediefabrikkerte debatter om «personlige pronomen», men ikke tar Peterson seriøst som følge av en rekke fjerne synspunkter. Fjernest fra virkeligheten er psykologiprofessoren når han diskuterer feminismen og kvinners rett til å velge om de vil ha barn. I samtale med den høyreorienterte bloggeren (og vennen til nynazisten Jared Taylor) Stephen Molyneux (som selv den frittalende forfatteren Sam Harris nekter å møte til debatt fordi han mener han er totalt useriøs) bekymrer han seg over lavere fødselstall i vestlige samfunn. Syndebukken er p-pillen, og alt den fører med seg av barnløse forhold, seksuell eksperimentering og biologiske forandringer. Peterson viser til forskning som sier at kvinner på p-pillen foretrekker menn med et mindre maskulint utseende og spekulerer fritt videre i at biologiske forandringer av denne typen skapte splid mellom kvinner og menn, og at p-pillen derfor stod bak frigjøringsbevegelsen. At det svake kjønn har fått innpass i den politiske sfæren kan by på store problemer, skal vi tro Peterson. Kvinners iboende medlidenhet og morsinstinkt gjør at de kategoriserer andre som enten «slanger eller gråtende barn.» Dette er selvfølgelig pseudo-vitenskapelig vrøvl. Ingenting tilsier at morsinstinktet er et biologisk imperativ fremfor et kulturelt påfunn. (At det er et kulturelt påfunn passer bedre overens med spedbarn som er funnet gjenglemt i containere.) Enda mer tvilsomt er det at nevnte morsinstinkt skal føre til at kvinner tar flere trangsynte vurderinger enn menn, og at de dermed er uskikket til å delta i politikken. Det er vanskelig å forstå hvorfor lavere fødselstall skulle gi grunn til bekymring i utgangspunktet. Alt vi lærer om klima tyder på at problemet er motsatt. Det er en utbredt oppfatning blant rasister og nasjonalister at den siviliserte (hvite) rasen vil dø ut, da afrikanere og den slags fattig pakk formerer seg i et høyere tempo. Det er godt mulig at det ikke er dét Peterson bekymrer seg over. Kanskje han bare savner flere mennesker generelt på denne forurensede planeten der elvene flyter over av kjemisk avfall og menneskelig avføring og der korallrevene blekner og dør og havet produserer stadig mindre oksygen. I fjor vår ble en søknad om forskningsstøtte avvist for første gang i Petersons akademiske karriere. Forskningen skulle undersøke hvilke personlighetstrekk som avgjør «politisk korrekthet». Tilhengerne hans anså det for å være et angrep på ytringsfriheten. Det ble startet en innsamlingsauksjon der sympatisører donerte sparepengene sine for at professoren skulle komme til bunns i mysteriet. Peterson lærte dermed at det var gode penger å tjene på frustrerte og retningsløse unge menn, også kjent som alt-right (alternativ-høyre) . I dag selger han selvhjelpskurs på nettet for bare 29,95 dollar (nyttårsrabatt!). Der forkynner han at det er bortkastet tid å skylde på andre for sine egne problemer, og at man heller bør gå inn i seg selv, oppføre seg fint og rydde på rommet sitt. Denne visdommen er stikk i strid med hans utgytelser på Youtube forøvrig, der han klandrer ateismen, feminismen, postmodernismen, Marx, Derrida, Canadas regjering, demokratene, pornografi og p-pillen (for å nevne noe) for den vestlige verdens moralske forfall. Det er definitivt ikke vanskelig å tilbakevise påstander som at kvinner har en urettferdig fordel i debatter fordi det er tabu å slå kvinner. Du trenger heller ikke å være politisk korrekt (hvilket jeg overhodet ikke ser meg selv som) for å klø deg i hodet når han påstår at hvite privilegier er en «marxistisk løgn». Til syvende og sist er Peterson etter mitt syn en middelmådig tenker med en viss finesse innen sosiale medier. Han gikk til angrep på den mest lavthengende frukten av dem alle, nemlig politisk korrekthet, og fikk et publikum han aldri hadde vært i nærheten av tidligere. Det er er en sørgelig indikator på et debattklima i stadig intellektuelt forfall.
Den kanadiske psykologen Jordan Peterson har på kort tid blitt en av tidens mest omtalte intellektuelle, ikke minst blant høyreorienterte på nettet. Hvem er han og hva står han for?