I morgen fortsetter krigen
Om lag en halv million syrere er blitt drept i den syv år lange krigen. Kjemiske våpen er en grufull måte å terrorisere en befolkning til lydighet. Men mindre enn en prosent av Syrias krigsofre ble drept etter bruk av sarin og klorgass. Langt flere er drept av tønnebomber og artilleri. Rakettangrepet kan ha svekket det syriske regimets evne og vilje til å bruke forbudte kjemiske våpen, men det reduserer ikke på annen måte president Bashar al-Assads militære slagkraft. Det var heller ikke meningen. USA, Storbritannia og Frankrike sendte et tydelig signal til verdens diktatorer og deres allierte om at bruk av kjemiske våpen får konsekvenser. Angrepet er ment som avskrekking: Ikke gjør dette en gang til. Det gjenstår å se om regimet er mer lydhøre enn de var for ett år siden, da USA bombet en syrisk flybase etter et annet giftgassangrep. Nattens militæraksjon var målrettet og begrenset. Målrettet fordi det handlet om tre steder hvor Syria angivelig utvikler og lagrer kjemiske våpen. Begrenset fordi det ikke svekker Assad og at planleggerne var nøye med å unngå russiske og iranske mål. Årsaken er at de vestlige land ønsker å sende et signal, men uten at konsekvensene ble for store. Det hører ikke slik ut i ordkrigen mellom USA og Russland, men ingen av stormaktene er tjent med en ytterligere eskalering av krisen i Syria. Det kommer ikke ytterligere rakettangrep hvis Assad avstår fra å bruke slike våpen. De siste syv årene har vist at vestlige land ikke har til hensikt å gripe inn mot andre krigsforbrytelser i Syria. Men kommer det nye giftgassangrep fra regimets side har USA og deres allierte varslet at de på ny vil bruke makt. Russland og Syria toer sine hender. De anklager opprørere eller vestlig etterretning for å ha fremprovosert krisen og fabrikkert påstander om at regimet står bak gassangrep. Det er ikke lagt frem uavhengige og ugjendrivelige bevis for at det syriske regimet angrep Douma med kjemiske våpen. Men det finnes et mønster i denne mer enn syv år lange krigen. Kjemiske våpen er blitt brukt mange ganger og like ofte benekter Syria alt ansvar. I de tilfeller hvor FN-ledede granskinger har konkludert har regimet fått ansvaret for de fleste. De tre alliertes angrep må oppfattes som en advarsel til både Russland og Iran, Assads regimets sentrale støttespillere. Å bruke kjemiske våpen har en høy pris. Hvis ikke det syriske regimet forstår det, må deres venner overbevise dem. Hvis det blir med dette ene angrepet er sannsynligheten liten for et militært motangrep. At det får politiske og diplomatiske konsekvenser er udiskutabelt. Forholdet mellom øst og vest er denne våren på frysepunktet. Angrepet på Russlands nære allierte, Syria, vil forsterke krisen. – Vi kan ikke tolerere trivialiseringen av kjemiske våpen, som er en umiddelbar fare for det syriske folk og vår kollektive sikkerhet, sa Frankrikes president Emmanuel Macron i går. Dette er det viktigste budskapet fra denne dramatiske natten. Forbudet mot kjemiske våpen er en av de mest vellykkede eksempler på rustningskontroll. Men hvis ingen blir stilt til ansvar hvis traktaten brytes er det grunn til å frykte at slike grufulle våpen vil bli brukt oftere og i flere konflikter.
Rakettangrepene endrer ikke morgendagen for sivile syrere. Krigen fortsetter, bare med andre midler enn kjemiske våpen.