TV-anmeldelse påskekrim «Apple Tree Yard»: Umulig å se bort fra
Drama/thriller «Apple Tree Yard» Britisk miniserie i fire deler På TV 2 mandag til torsdag i påskeuken kl. 21.40 Emiliy Watson har samlet på kompliserte roller helt siden hun ofret seg for Stellan Skarsgård i Lars von Triers «Breaking the Waves». Her er hun Yvonne Carmichael, forsmådd genforsker i livets første solnedgang. Hverdagen er kjedelig, mannen er fraværende og ungene har flyttet ut. En typisk emptynester, med Volvo og daglig fokus på flaskepant og riktig avfallssortering av plast og metall. Husker du fjorårets: Påskens beste strømmeserier Etter en høring i Underhuset kommer hun i snakk med Mark (Ben Chaplin) som både er mørk og veldig mystisk. Det ender i en noe hastig og plutselig heftig seanse i kjelleren av britenes lovgivende forsamling. Fortumlet og overstimulerte innleder de et såkalt dampende forhold der begge parter har ekteskapelige forpliktelser hjemme. Her er det på sin plass å påpeke at både åpningen på første episode og serien generelt er av typen man ikke har lyst til å se sammen med hverken eget opphav eller avkom. Heldigvis har TV 2 lagt ut hele på Sumo, for dem som likevel vil beholde den samlende påskekrimopplevelsen uten å kjenne for godt etter i pinlighetsmuskelulaturen. Spesielt mens Yvonne og Mark roter seg inn i hverandre i både bakgårder, toaletter og andre steder med varierende risikovurdering. Krim på bok: 10 krimbøker å sjekke ut i vår At serien viser at også mennesker over vanlig forplantningsalder kan hygge seg er for øvrig noe som bør hylles og ropes ut med positivt fortegn over det ganske land. På hjemmefronten har Yvonne Gary. Han spilles av Mark Bomar, som også har rollen som homofil advokat med fortid i NRKs «Nedgravde hemmeligheter» som går samtidig. Her åpner han mye mer fjompete, og virker alene grunn til at Emily Watsons rolle mye heller vil føle spenningen fra støvete skap med Mark, enn å støve ned i den nære forstaden. Så, etter en fest, full av glede og enda fullere av promille, skjer et uventet og ekstremt ubehagelig overgrep. Det snur fortellingen fra å være en intens, men samtidig ganske tradisjonell utroskapsskrøne, til noe helt annet. Herfra handler det om hvordan man takler konsekvensene av umoralske valg og hvordan dette påvirker enhver rundt seg, i sin verste og mest ugjenkallelige konsekvens. Det må sies at festovergrepet, og ikke minst etterspillet, er formidlet så tett og smertelig at det kan være verdt å holde seg borte om man selv har vært ute for noe lignende. Watson gjennomfører dette imponerende. Få kan kanalisere ekte smerte, panikk og fortie en byrde som henne. Ben Chaplin er samtidig både tøff og følsom på forbilledlig vis. De to bærer mer eller mindre hele serien alene. Fikk du med deg: Disse seriene kan du glede deg til i 2017 At historien flytter seg fra ustyrlige drifter til ren selvoppholdelsesdrift, gjør helheten både ubehagelig, klein og umulig å ikke undre seg over hvordan det til slutt vil ende. Delikat klippet og overbevisende smart filmet, der lengre samtalesekvenser blir fotografert betraktelig mer intenst og interessant enn det egentlig er. Regien fremstår riktignok til tider for forfengelig for sin egen historielinje, men det holder tempoet oppe. En nydelig og uventet vri helt mot slutten, når man tror alt er i balanse, forandrer dessuten opplevelsen av det meste vi har trodd var riktig.
Mørk og mystisk for viderekomne.