I dag avgjøres Boris Johnsons skjebne: Skottland stemmer og bestemmer
Skottenes hevn kan bli å sikre ham nøklene til Nr. 10 Downing Street. Vi er i Skottlands nest mest folkerike by, Edinburgh. Hovedstad siden 1300-tallet, med en historie og kulturarv som har gjort kong Davids slott og festningsverk fra 1100-årene til Storbritannias best besøkte attraksjon, etter Tower of London. – I Tower ligger de engelske kronregaliene. I Edinburgh Castle ligger de skotske. De er enda eldre, bemerker håndtegner Hagen symboltungt idet vi passerer den tørrlagte vollgraven foran festningen. The «Honours», som de kalles, var i bruk da den ni måneder gamle Maria Stuart ble kronet til dronning av Skottland i 1543. Morske statuer av frihetskjemperne Robert the Bruce og William «Braveheart» Wallace vokter slottsporten. Skriften på veggen er klar: Nemo me impune lacessit. Ingen angriper meg ustraffet. Fortellingen om Skottland er en sammenhengende bekreftelse på det. les ogsåEdinburgh er også Det forente kongeriket Storbritannia og Nord-Irlands største finansielle sentrum etter London. Og det er siden unionen med England i 1707 historisk sete for oppstand mot britene i sør. I 2016 stemte nær 80 prosent i Edinburgh-regionens søndre valgkrets for å bli i EU. I hele Skottland var oppslutningen om brexit bare 38 prosent. Heller ikke Nord-Irland stemte for utmeldelse. Totalt ville 52 prosent av britene ut av EU. Brorparten av dem var bosatt i midt- og sør-England, utenfor de største byene. Hvordan Skottland stemmer i dag kan avgjøre Boris Johnson skjebne. Brexit-apatien er påfallende også her. Samtidig legemliggjør statsminsteren alt det folk flest nord for Carlisle forakter med overklasse-Englands kostskole-elite. Skottene rangerer ham som den nest mest mislikte politiker uansett parti. Bare slått av den enda mer upopulære Jeremy Corbyn. les ogsåKlarer Johnson å vinne kun noen få mandater over til konservativ side, kan det være nok til å sikre ham et styringsdyktig flertall. En våt drøm er å gjenta valgresultatet fra 2017, da Skottland sendte 13 Tory-representanter til Westminster, 12 mer enn etter forrige valg. Mislykkes han derimot med å oppå majoritet, må han regjere på skottenes nåde. Eller kaste kortene. Det skotske nasjonalistpartiet SNP er på offensiven, og kommer uansett til å gjøre rent bord i de aller fleste av Skottlands 59 valgdistrikter. Hvordan det slår ut, vet likevel ingen før siste enmannskrets er talt opp fredag morgen. Kanskje ikke engang da. Selv som leder av Underhusets største parti kan Boris Johnson bli en av Storbritannias kortest sittende statsministre. Han kan også bli den siste. les ogsåDagens parlamentsvalg kalles det underligste i manns minne. Ikke bare av New Labour-ikonet Tony Blair og Tory-rivalen John Major. Statsministre fra hvert sitt parti som gjorde respektive brakvalg for tre tiår siden. Begge har utttrykt bekymring for Boris Johnsons omgang med sannheten, og hvordan politiske løgner brukes systematisk for å konstruere motsetninger. Det eneste sikre er at alt er usikkert, skriver politiske kommentatorer, klok av skade etter forrige valg – og folkeavstemningen før det – da hverken meningsmålinger eller forutgående analyser stemte med fasiten: De konservative, som ledet så overbevisende gjennom hele 2017-valgkampen, mistet selv sikre mandater da britene gikk til urnene. Labour, under dets nye leder Jeremy Corbyn, lå og vaket tosifrede prosentpoeng bak Toryene, men bykset frem nesten ti prosent valgnatten, og endte på 40 prosent, fattige 2,4 etter Det konservative partiet. les ogsåMeningsmålingene mer enn antyder Tory-ledelse helt hjem denne gangen. Den siste YouGov-undersøkelsen gir De konservative 339 av underhusets 650 seter, og en styringsmajoritet på 28 mandater. Dersom det slår til kan Boris Johnson «få brexit gjort», som har vært hans hovedbudskap i valgkampen. Samtidig er feilmarginene store. På grunn av valgordningen med enmannskretser kan en nasjonal Tory-oppslutning på 43 prosent bety alt fra 311 til mer enn 360 representanter. Å vinne «gal» valgkrets kan koste dyrt. Det konservative partiet blir nokså sikkert parlamentets største, men uten en solid majoritet får Johnson likevel ikke britene ut av EU innen 2020-fristen. I motsetning til forgjengerne David Cameron og Theresa May, som regjerte med støtte fra Liberaldemokratene og Det irske unionistpartiet, har Johnson lagt seg ut med alle gamle Tory-venner. Ved å sparke ut respekterte partinestorer fordi de opponerte mot lederen, er det også skapt en splittelse i de konservatives rekker som kan bety at lojaliteten til statsministeren er svekket. Derfor er Boris Johnson nødt til å skaffe seg et trygt styringsgrunnlag på egen kjøl. les ogsåUsikkerhetsmomentene er imidlertid enda flere: For aldri har så mange troløse velgere vært på vandring. Et rekordhøyt antall oppgir at de vil stemme på et annet parti enn i 2017. Mer enn tre millioner velgere har ennå ikke bestemt seg. Valgets brexit-overbygning vil dessuten utløse taktiske allianser på begge sider. Analyser anslår at det i første rekke vil begunstige EU-vennlige kandidater. Men brexit-trettheten er et faktum. «Få brexit gjort» er mer enn et fiffig solobudskap fra Boris Johnson. Selv EU-tilhengere sier de er fristet til å holde seg for nesen og stemme på Boris bare for å komme seg videre i livet. For SNP er dette en tilnærmet vinn-vinn-situasjon: De har gått til valg med et felles ønske om at Labour og de EU-vennlige Liberaldemokratene skal gjøre det så godt at Johnson tvinges til samarbeid, eller aller helst å gi seg. SNP ligger an til å kapre mellom 41 og 52 av landets 59 mandater, Labour kan få ett, LibDem kanskje to og De konservative resten. les ogsåDet er imidlertid god grunn til å tro at SNP taler med to tunger. Og rir flere hester. Ifølge meningsmålinger ønsker nå halvparten av Skottlands innbyggere løsrivelse fra UK. 42 prosent vil ha ny folkeavstemning allerede neste år. For første gang er unionistene på vikende front. Syv-åtte av ti skotske velgere stemte for å bli i EU. Det er et momentum SNP-leder Nicola Sturgeon simpelthen ikke kan ignorere. les ogsåSNPs uoffisielle hovedstrategi for uavhengighet er derfor denne: Brexit må finne sted. Helst uten en avtale med EU. Og statsministeren må hete Boris Johnson. SNP kan til og med være villige til å avgi taktiske Tory-stemmer for å oppnå dette, ifølge en opplyst kilde på toppnivå i skotsk samfunnsliv. Fordi det vil utløse et nytt, sterkt krav om skotsk selvstendighet – med en folkelig og politisk legitimitet Westminster ikke uten videre kan avvise.
Tory-partiets skotske valgkampåpning endte i parodien: Boris Johnson glemte hvor han var, fornærmet vertskapet og la seg ut med landets velgere.