«Bakke blir kaptein i Himmelen XI»
Mange av dem kjente jeg godt, noen veldig godt, andre litt, mens noen fikk jeg dessverre aldri gleden av å treffe. Felles for dem alle: De satte sine dype spor i norsk fotball. Her er min «Heaven Eleven» System: 3-1-4-2: Keeper: Arne Amundsen (1952-2014). Startet i Lyn, men mest kjent er han som sisteskanse på Lillestrøms mesterlige lag fra 1977-87. Mestvinnende spiller i klubbens historie. Jeg ble best kjent med han da han var assistenten til Teitur Thordarsson og Ivar Hoff i LSK på siste halvdel av 1990.-tallet. Sterk personlighet. Undervurdert keeper. Burde nok hatt noen landskamper. Høyre stopper: Kent Christiansen (1964-2004). Startet som angriper, men Benny Lennartsson flyttet han ned som høyreback på Vikings mesterlag på slutten av 1980- og begynnelsen av 1990-tallet. En meget sympatisk gutt, som jeg fikk et veldig godt inntrykk av. Og en god fotballspiller, rask og offensiv i tankegangen. Sentral stopper: Jan Birkelund (1950-1983). Skeid og LSK. En koloss. Forløperen til alle senere no-nonsense-stoppere i LSK, som Bård Bjerkeland og Torgeir Bjarmann. Birkelund er en av norsk fotballs beste stoppere gjennom tidene, svært sentral da LSK var Norges beste lag på siste halvdel av 1970-tallet. En medisinsk test stoppet han fra å bli Norges første England-proff, da Coventry ville ha han. Venstre stopper: Knut Torbjørn Eggen (1960-2012). Fotballspiller. Fotballtrener. Medmenneske. Knut Torbjørn Eggen er fortsatt dypt savnet. Diskusjonene jeg hadde med han, blir aldri glemt. Han tok seg alltid tid. Han var kunnskapsrik, flink med ord og flink med mennesker. Og en mann med et meget godt fotballhode. Selv når han var lengst nede, tok han seg av andre. Han brydde seg - alltid. Midtbaneanker: Roger Albertsen (1957-2003). «Røde Roger» var tøffingen som dro fra Norge til Nederland - uten sikkerhetsnett da han var ung. Slo seg gjennom, ble fast landslagsmann for Norge på 1980-tallet, og var også god da han kom til Rosenborg og vant seriegull i 1985. Fin, morsom og interessant fyr, som jeg heldigvis rakk å bli kjent med i voksen alder. Hevder fortsatt at det var han som scoret mot England på Ullevaal i 1981... Høyre midtbane: Roald Jensen (1943-1987). Kniksen var unik. Spør alle bergensere som har levd i mer enn 50 år, og de vil fortelle om en spiller de aldri har sett maken til verken før eller senere. Selv så jeg han i for liten grad til å vurdere han, så her må jeg stole på andre. Men det er liten tvil om at Kniksen hadde noe helt eget - og at han fortjener den statuen som står av ham utenfor Brann stadion i dag. Sentral midtbane: Svein Bakke (1953-2015). Bakke var en av de første cupfinaleheltene mine, i 1976. Senere ble han leder i Sogndal, og vi møttes ofte. En strålende fyr, en som du alltid kunne snakke med, en som hadde noe fornuftig å komme med - ofte. Og humøret var det sjelden noe å si på. Som spiller var han en slepen og godt midtbanespiller - som scoret mange mål. Sønnen Eirik er ikke identisk som spiller, men har mange likhetet med faren - som person. Heldigvis. Sentral midtbane: Svein Kvia (1947-2005). Norges beste midtbanespiller i sin tid, kaptein på Viking i storhetstiden (fire strake seriegull fra 1972-75). Kvia var eleganten, han som løste opp spillet, som slo den forløsende pasningen. Og han var mer en stille leder enn en innpisker, som andre på den tiden. Senere ble han trener og leder i Viking, og det var da jeg lærte å kjenne en beskjeden, men bestemt mann som alltid tok seg tid til å høre på hva andre hadde å si. Venstre midtbane: Arvid Knutsen (1944-2009). Venstreving på Viking i storhetstiden, en som nevnte Kvia kunne sende gjennom med pasningene sine. Knutsen var en drivende god spiller, som skapte balanse i eget lag og uro hos motstanderen. I et stabilt og godt Viking-lag, var det Knutsen som holdt bredden på venstresiden. Han prøvde seg også som trener etter at han la opp etter den siste gullsesongen, i 1975. Spiss: Svein Mathisen (1952-2011). Fortsatt har jeg telefonnummeret hans på mobilen min. Det blir på en måte feil å fjerne det. Matta var en helt i Start da jeg var liten, en kollega da jeg ble voksen og alltid en person jeg så opp til. Matta var entertaineren både på- og utenfor banen. Han driblet seg ofte bort, men fikk folket opp av stolene. Og etterpå var det fest. Alltid en replikk, alltid et godt ord. Matta levde livet som han mente det skulle leves. Han produserte også Jesper, som har mange likheter. Heldigvis. Spiss: Odd Iversen (1945-2014). Odd Iversen levde som han spilte - rått. Han snakket som han spilte - fritt. Alle likte ikke det siste, men Ivers sa alltid meningen sin. Og som gammel spiss var det han jeg alltid spurte om angreps-relaterte ting, da han jobbet i Rosenborg på 1990- og 2000-tallet. For var det en som visste hvordan en spiss tenkte og burde gjøre i gitte situasjoner, så var det Odd Iversen. En fantastisk målscorer og fotballspiller. Produserte også en meget flink sønn, Steffen.
KOMMENTAR: Svein Bakke er død. Da får han æren av å være kaptein på mitt himmelske lag av helter, de som døde så alt for tidlig, og som fortjener en ekstra oppmerksomhet.