«25 under 25»: Refser Sophie Elise: – Alt kan ikke køddes med, slik er det bare!
ALEXANDRA DAGFINRUD, blogger og influencer «Lurer på hvilken look jeg skal gå for? Jeg er litt i humøret for en stram hestehale. Med masse extensions. Angst føles bedre når man ser fab ut! De som sier noe annet ser enten alltid fab ut eller aldri...» Jeg trykker meg inn på en av Norges største blogger og leser det siste innlegget. Det tar ikke lang tid før jeg kjenner irritasjonen presse på. Psykiske lidelser er ekte og blir ikke bedre av et strøk ekstra med foundation, eller i dette tilfellet et frisørbesøk. Du og som meg føler deg kanskje bedre når utseende er bra, selvtilliten er litt høyere og angsten blir dermed letter å takle, ikke vet jeg. Jeg vet kun at setning nummer to, Sophie Elise, den kunne du spart deg for. Når kommentarfeltet har kokt en stund blir det postet et innlegg hvor du skriver «er det ingen som forstår galgenhumor, Jeg bare kødda, tulla, sa noe bare for å si det, hvem faen vet. Jeg tenkte ikke over det, men dette er ikke en av de gangene hvor jeg skal krype til korset å unnskylde meg, for helt ærlig – come an?» Jeg er så lei. Jeg er så lei av at vi influencere/bloggere som får kommentarer som ikke er ment som noe vondt, blir snudd om til en offerrolle. Det er konstruktiv kritikk som burde bli tatt i mot med et takk. Det er en hjelpende hånd for hvordan vi lesere oppfatter deg og dine innlegg. Noen kommentarer er selvsagt ikke verdt å kaste bort tiden sin på, men andre kommentarer burde være noe som muligens er verdt å tenke på. Kommentarer som går igjen og igjen og igjen. For som en offentlig person med en mektig stemme burde du tenke deg to ganger om før du bare sier noe. «Hva har skjedd med oss? Generasjon krenk. Er det ingen som forstår galgenhumor? Er det ingen som kan børste en spøk av skuldrene sine? Er det en slags plikt på å bli krenket?..» Vi er alle mennesker – bloggere, politi, leger eller vernepleiere. Noen er mer offentlige enn andre, men konstruktiv kritikk må vi alle lære å ta. Å innta offerrollen gjør ingen noe godt. Vi er generasjon prestasjon. Vi er en generasjon med mye press og en generasjon hvor sosiale medier har utrolig mye å si. Ingen kan vite hva som skjer i fremtiden, men å være ungdom i dag er tøft. Vi leser blogginnlegg og blir påvirket som bare det. Generasjon prestasjon, ikke generasjon krenk. For krenket blir vi, men er det rart når man spøker om alvorlige tema som en av Norges største stemmer? Alle er forskjellige, noen er mer følsomme en andre, noen bruker humor og venner i vanskelige stunder, og andre syntes det er lettere å være alene. Vi er forskjellige, og det må aksepteres. Det jeg ikke klarer å akseptere er at en med så mange følgere klarer å bare si noe for å si noe, uten å tenke seg om. «Det var bare kødd, tull...» Jeg vet ikke med deg, men jeg klarer ikke lese et innlegg og forstå hvilket tonefall skribenten har ment, heller ikke forstå om setningen var kødd eller ikke når det ikke står skrevet. Klarer du? Som en av Norges største bloggere burde man ha lært etter mange år i bransjen at det handler ikke om å bli krenket, galgenhumor eller mørk humor. Det handler om at en person med så stor følgerbase skriver om en psykisk lidelse som om det ikke er noe. Spesielt i denne tiden hvor det diskuteres mye om hvordan vi selvdiagnotiserer oss selv, og pynter på sannheten. Det blir bedre av et frisørbesøk, og noen nye extension i håret er langt fra sannheten, og det vet vi nok alle. Det var ikke den setningen som gjorde at kommentarfeltet fikk fart på seg. «Sier du noe annet er du enten alltid fab, eller aldri» for selvtilliten gjør kanskje angsten lettere å håndtere, men angst er angst. Å bruke humor når i tøffe perioder er supert, men å romantisere og på en måte bagatalisere angst fyrer opp mange, spesielt blir vi sittende å lure på hvem er fab og hvem er aldri fab? «Jeg mener man skal kunne kødde om alt, og at vi burde ta en felles opplæring innen sarkasme, ironi og satire igjen...» Felles opplæring skulle det vært, men i konstruktiv kritikk. Alt kan ikke køddes med, slik er det bare. Hun eller han i kassen på Rema 1000 kan kanskje uten å få reaksjoner, men som en offentlig person har man et ansvar. Vi kan ikke bare si noe for å si det. Det sitter flere unge mennesker der ute som følger deg og ser opp til deg.
Jeg er så lei av at influencere eller bloggere som får kritiske kommentarer som ikke er vondt ment, snur det hele om og inntar offerrollen. Vi må tåle konstruktiv kritikk