Bokanmeldelse: Gunnar Staalesen: «Storesøster»
La det være sagt med en gang: Det er en fornøyelse i seg selv å åpne en ny krim av Gunnar Staalesen, og med en gang gjenkjenne det gode håndverket og den sikre intrigeoppbyggingen som kjennetegner denne norske krimveteranen. I en tid der krimlitteraturen står i fare for å bli overtatt av kjendisforfattere og andre med bare overfladisk kjennskap til sjangerens litterære krav, er Staalesen en av dem som viser respekt for krimens egenart. Få flere boktips og ferske bokanmeldelser her! Et annet gjenkjennelig trekk med «Storesøster», er den underliggende melankolien som så ofte preger Gunnar Staalesens bøker.«Storesøster» Krim Varg Veum på det jevne. 319 sider Kr. 379 Gyldendal Denne gangen er det et ytterst overraskende møte med fortiden og en «familiehemmelighet» som setter handlingen i gang. Uten å røpe for mye kan jeg si såpass som at Varg Veum får i oppdrag av en som viser seg å stå ham svært nær å lete etter en forsvunnet ungjente som vedkommende er gudmor for. Jenta har flyttet til Bergen for å studere, men ingen har hørt fra henne på over en måned. Veum starter å nøste i de trådene som finnes, og avdekker lag for lag en historie om mørke handlinger, overgrep og svik. Det handler om de klassiske elementene løgn, fortielser og fortidens synder, der særlig unge kvinner er de største ofrene. Som om ikke det er nok, får Veum i løpet av handlingen også vite eksistensielt avgjørende ting om sitt eget mulige opphav. Sulten på mer krim? Ubehagelig og knallgod krim fra FossumGunnar Staalesen (69) debuterte som forfatter i 1969 med romanen «Uskyldstider». Senere har han utgitt mer enn 40 bøker, og blant annet mottatt Rivertonprisen, Bokhandlerprisen og Gyldendals legat for sitt forfatterskap. Varg Veum og leseren beveger seg opp og ned langs kystlinja Bergen – Haugesund, og vi skal innom både psykiatriske institusjoner og skumle motorsykkelklubber på veien. Staalesen gjør det nok i overkant enkelt for seg selv her og der, blant annet når han lar Varg Veum spille den usannsynlige rollen som forsøksvis actionhelt i møtet med motorsykkelbøller. Handlingen stopper litt opp omtrent halvveis, og forfatteren sliter med å holde intensiteten oppe hele veien. Men heldigvis kommer den obligatoriske og høyst nødvendige vendingen i intrigen mot slutten, slik at vi får en nokså tilfredsstillende utgang på det hele. Mer Veum? Bokanmeldelse av «Ingen er så trygg i fare» Gunnar Staalesens styrke som krimforfatter ligger altså ikke i action og ytre dramatikk. Det er i møtet med mennesker, bokstavelig talt der Varg Veum står på trappa til mer eller mindre motvillige involverte, at Staalesen er på sitt aller beste. Så også denne gangen. SINDRE HOVDENAKK
Tradisjonell og gjennomført Varg Veum-krim, men den helt store intensiteten uteblir.