Konsertanmeldelse: Lars Vaular, Øyafestivalen
KONSERT: Lars Vaular STED: Tøyenparken, Oslo PUBLIKUM: ca. 12.500 Det var en vekker da Lars Vaular fikk et stappet Sirkus til å føles som et lite familietelt på Øya for to år siden. Frem til da hadde han stort sett vært hvassere på plate enn live, men den torsdagskvelden holdt han publikum i sin hule hånd på en måte jeg fortsatt har til gode å se noen annen norsk solorapper matche. Husker du? Lars Vaular kåret til årets beste Posisjonen hans som Norges mest fremoverlente, og kanskje til og med komplette, rapper er riktig nok ikke like ubestridt nå som den var i 2015. Med økende konkurranse fra yngre talenter og begrensede strømmetall kan det tenkes at tobarnsfaren ved mer enn én anledning har følt på gode gamle sersjant Murtaughs feltrop: «I’m too old for this shit». Dette stikket i selvbildet har Vaular omfavnet i sin briljante lavterskelserie «Ekte mann». Men usikkerhet er tydeligvis også et prima våpen når du skal avslutte årets Øyafestival fra storscenen. Sjekk: Lars Vaulars karrieredrap på Gunnar Greve Vaular har nemlig gått helt bananas. Som en Old Thug spaserer han, til «Heartbreak Hotel», inn på scenen i en brudekjole! At scenearbeiderne er kledd som sædceller gjør det hakket mer hysterisk. Tydelig inspirert av megalomaniske opptredener fra kvinnelige popstjerner som Katy Perry og Beyoncé, svever han ikke bare flere meter over scenen til «Stilen min» som et slags gjenferd – han kjører også tre klesskift gjennom settet, med pauseunderholdning og videosnutter på skjermene. Selve brudekjolen er jo litt campy, men det er en genial isbryter. Det tradisjonelt stive Øya-publikummet sliter med å holde smilene tilbake og kosen vedvarer stort sett gjennom det vellydende halvannen time lange settet av grime, synthpop og suveren spytting. Konsertens første halvdel er visuelt storslagen, med en underholdningsverdi jeg ikke har sett makan til på Øya. Den siste halvdelen fokuserer på det bergenserne kan best, nemlig lyden. Bassen er både smidig og voldsom, og hver stavelse runger krystallklart. Under «Stripar» kommer en bonanza av bars som får deg til å lure på hva i all verden som forsyner lungene til Lars med luft. Den oppskalerte sounden i spesielt «Gi meg noe bass» og «Gary Speed» løfter originalene, og den praktfulle «Det ordner seg for pappa» blir konsertens emosjonelle kulmineringspunkt, sammen med «I disse dager» mot avslutningen. Bergen backer Lars, ikke bare i form av kveldsregnet, men både A-laget og Kjetil Møster er selvfølgelig med. Han får også selskap fra Unge Ferrari på «Panorama» og legenden Dr. Erik på «Fett» som hjelper til med å holde på den elektriske energien. Men kjemien med publikum glipper i den mer esoteriske sistedelen. For der den første timen lå an til å kanskje bli den sykeste norske rapkonserten jeg har bevitnet, uteble det essensielle klimakset. Avslutningen med «Champagneting» etterlot Tøyenparken med en nesten uforløst stillhet. Tronen som Norges beste rapper er fortsatt utfordret, men i kveld siktet Vaular mot å bli Øya-ukens store entertainer – og han var ikke langt unna.
Ellevill ektemann i brudekjole.