By- og regionforskningsinstituttet NIBR ved OsloMet — Storbyuniversitetet i Oslo har på oppdrag fra Møre og Romsdals fylkeskommune gjort en analyse av potensialet og muligheter for Mørebyen som europeisk kulturhovedstad i 2028. Rapporten er ment å gi en oversikt over kriteriene for utnevnelsen og en dertil hørende status for kunst- og kulturlivet i de tre byene som er ment inn i prosjektet Mørebyen, Kristiansund, Molde og Ålesund. I dette ligger også en vurdering av hvilke muligheter og utfordringer vi ser knyttet til konseptet.
I tillegg er det også gjort en kostnadsanalyse knyttet til et slikt arrangement.
Prosjektleder har vært Arne Holm og Steinar Johansen har vært medarbeider.
Kontaktperson i Møre og Romsdal fylkeskommune har vært Heidi-Iren Wedlog Olsen.
En stor takk til samtlige, både i fylkeskommunen og i de tre bykommunene som på ulike måter har stilt opp for prosjektet.
Oslo, april 2019 Sammendrag Formål .. Sentrale problemstillinger . Datagrunnlag og metode... Kriterier for å bli tildelt arrangementet.
kulturhovedstad. Prosjektets økonomi..... Tidlig dialog med EU er viktig.
1.3 Motivasjonen bak en søknad.
1.4" -Foranslyse.
Kunst — og kulturpolitikk som virkemiddel i regional utvikling .......................
Design og metode 3.1 Dokumentstudier Dokumentasjon fra EU omfatter:
som europeisk kulturhovedstad.................
og regionalt; nirvana or EEN 3.2 — Intervjuer med sentrale aktører Offentlige forvaltningsaktører..... Private og offentlige kulturaktører... Andre informanter................... 3.3 Annen dokumentasjon...
4 Prosedyrer og kriterier for å bli europeisk kulturhovedstad 41 Europeisk kulturhovedstad .... Mål ved europeiske kulturhovedsteder som arrangement: . 4.2 — Kriterier og prosedyrer ................
5 Regioner i fokus res 5.1 Strategiske tilnærminger til den regionale basisen for en søknad.
6 Kulturelle og geografiske fortrinn ved Mørebyen som Europeisk kulturhøvedstag SL NEEM LOLI Sl Fin SL elt ML rR 31 6.2 Kulturindeks for Møre og Romsdal fylke. Antall kunstnere Kulturarbeidere. Museum .. Konserter. Kino... Bibliotek Scenekunst Kultur for barn og unge Frivillighet > 6.3 Historiske likheter og forskjeller mellom byene Ålesund, Molde og Kristiansund, fortalt via deres særpreg og europeiske tilknytning .....36 6.4 Byenes og regionens særpreg, fortalt gjennom næring og kultur. 6.4.1 Kultur med bakgrunn i næringsvei og tradisjon 6.4.2 Kulturell vitalisering 6.4.3 Regionen som ressurs for konseptet 6.5 Den europeiske dimensjonen i det lokale og regionale kunst- og kulturlivet 6.6 Kompetansebygging som forutsetning for et aktivt kulturliv .. 6.7 Frivillighet som ressurs ..........s:ssssmesensreseseseternnn 6.8 Kulturarv som ressurs for kulturhovedstadsåret 6.9 Forankring av en utvidet kulturpolitisk prioritering i planapparatet ....45 6.10 Ålesund, Molde og Kristiansund som Mørebyen.
kommenterer: minn RT ARSEN ERE 46 Muligheter og utfordringer ved det å bli og være europeisk kulturhovedstad... mammaen EES 48 TÅ Nøkkelfaktorer definert av Europakommisjonen for å komme i betraktning som søker til europeisk kulturhovedstad...
72 Kunst- og kulturpolitisk prosjekter som grunnlag for en søknad om å bli europeisk kulturhovedstad. Kapasitet... rn Øke volumet på publikummet .. Utfordringer Kunstfaglige miljøer som ressurs äv Ettårige kultursatsinger som et «tveegget» sverd .. ..53 Lokal forankring viktig....................... 7.3  Forankring som suksessfaktor .. ve 7.4 Innlosjering og IOGISUKK mm RR 7.5 — Muligheter og utfordringer i det lokale kunst- og kulturlivet. Kort oppsummering.
Formell struktur — Organisering og økonomi 8.1 Organisering 8.2 Økonomi, før, under og etter arrangementet . 8.2.1 Hvor stort budsjett skal en ha? 8.2.2 Planleggingsfasen..... 8.3 Selve arrangementet. 5 8.4 Milepæler i planleggingen og kostnader for et samarbeid mellom tre byer... 8.5 Etter arrangemente!
9.3 — Relevante funn fra tidligere evalueringer av europeiske Kultufhovedsteden.… 0.
94 Erfaringer fra to tidligere norske byer, med status som europeiske kulturhovedsteder, Bergen 2000 og Stavanger 2008........................
9.4.2 Forankring av året i lokale aktører er sentralt... 9.4.
9.5.2 Effekter av konkretiseringsfasen . 9.5.3 Effekter av gjennomføringsfasen. 9.5.
Konsekvenser av kulturhovedstadsstatusen for Mørebyen — en oppsummering Effekter av planleggingsfasen ..
Tabell 8.1: Stipulerte kostnader og stipulert finansiering for søknadsfasen for Bodø som europeisk kulturhovedstad. 1000 kroner. Tabell 8.2: Bidrag til Kulturåret Bergen 2000, etter kilde Tabell 8.3: Hovedbudsjett for Stavanger som europeisk kulturhovedstad fordelt på hovedposter. menn messe FEER 65 Tabell 8.4: Hovedbudsjett for Umeå 2014, millioner SEK. så Tabell 8.5: Finansiering av Umeå 2014, regnskap fra sommeren 2015. Tabell 8.6: Sentrale hendelser i utvikling av et konsept for Mørebyen som europeisk kulturhovedstad i 2018..............s.
Figur 8.1: Fordeling av hovedbudsjettet for Stavanger som europeisk kulturhovedstad over tid. Millioner kroner... Figur 9.1: Hovedfaser i realiseringen av et ar som europeis For å vise mangfoldet og bygge broer mellom Europas ulike befolkningsgrupper og kulturer, ble det i 1985 tatt initiativ til å etablere et konsept med Europeiske kulturhovedsteder. Årlig peker EU ut en eller to byer i Europa som får denne statusen. Til nå er det et stort mangfold blant de byer som er valgt ut, både hva angår størrelse næringsveier, kulturelt uttrykk og ikke minst beliggenhet i Europa. Mer og mer ser vi også at det er byer i dialog med sitt omland, sin region, som blir tildelt statusen. Norske byer kan søke om å bli europeisk kulturhovedstad, etter nærmere angitte regler.
Formålet med dette prosjektet er å gi beslutningstakerne i de tre mørebyene Ålesund, Molde og Kristiansund, både administrativt og politisk, et kunnskapsgrunnlag å jobbe videre med når det gjelder en mulig søknad om Mørebyen som Europeisk kulturhovedstad i 2028.
Sentrale problemstillinger i rapporten er: Hva er kriteriene for å få denne statusen? Hva er status i de tre Møre og Romsdalsbyene Ålesund, Molde og Kristiansund når det kommer til å innfri de forventninger som ligger i disse kriteriene? I hvilken grad innebærer kravene at det må utvikles en høyere standard på kunst- og kulturarenaene i regionen og hvilke kostnader ligger i dette, i tillegg til kostnader som påløper i selve søknadsarbeidet?
Sentrale problemstillinger Problemstillingene som belyses er tredelt: (1) De regionale og lokale mulighetene og utfordringene ved å bli og være europeisk kulturhovedstad skal identifiseres. (2) Kostnadsnivået, samt hvilke muligheter eller forutsetninger som foreligger for finansiering. (3) Identifisere hvilken betydning det å være europeisk kulturhovedstad har for landsdelen, fylket og byene Ålesund, Molde og Kristiansund.
Rapporten baserer seg dels på dokumenter utarbeidet fra EU som gir uttrykk for prosedyrer og kriterier for utvelgelse, dels plandokumenter fra de tre byene i Møre og Romsdal med relevans for kunst- og kulturpolitikk. I tillegg er et stort antall personer som arbeider innenfor både det kommunale og private kunst- og kulturfeltet intervjuet.
Søkerbyene må utvikle en langsiktig kulturstrategi for søkerbyen, som omfatter hendelsen med å bli europeisk kulturhovedstad. Sentralt i dette er å styrke kapasiteten innenfor den kulturelle og kreative sektoren og slik legge grunnlaget for å styrke byens kulturelle, økonomiske og sosiale verdi. Poenget er blant annet å gjennom en aktiv kunst- og kulturpolitikk, legge grunnlaget for økonomisk vekst i byen.
Dertil har man en del! tilleggskriterier, som at kvalitet og omfang av aktivitetene skal fremme europeisk kulturelt mangfold, interkulturell dialog og ikke minst vise troverdig og realiserbart program for året. Her er det naturlig å ta utgangspunkt i de kvaliteter byene og regionen disponerer.
Selv om det i utgangspunktet heter seg at det er byer som er søkere, har de europeiske kulturhovedstedene som har blitt valgt ut særlig etter år 2000 i stadig større grad hatt en meget tydelig regionalt utgangspunkt og fokus. En konsept basert på tre byer som går sammen om en felles strategi skulle derfor ikke være problematisk. Hvilken form dette bør og skal få, må en imidlertid finne frem til i dialog med EU. Flere muligheter skisseres i rapporten, blant annet at de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund inngår partnerskapsavtaler seg imellom, for å realisere arrangementet.
Det sammensatte og spennende kunst- og kulturlivet i de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund beskrives, og danner utgangpunktet for at vi i rapporten finner et meget overbevisende grunnlag for at dette med kunst- og kulturaktiviteter som næring er noe man absolutt har forutsetning for å videreutvikle. I dette ligger det også en betydelig kapital til grunn for å søke om å bli europeisk kulturhovedstad.
Her er det dessuten ikke bare snakk om at de tre byene har et meget bredt kulturliv, men at også regionen presenterer et dramatisk møte mellom natur og bykulturer, mellom høye fjell og dype fjorder. Kvaliteter som i dialog med den mangfoldige urbane kulturen i de tre møre og romsdalsbyene Ålesund, Molde og Kristiansund, gir regionen et helt eget særpreg.
Helt sentralt når man skal ta en beslutning om å gå videre med dette som konsept eller ikke er å ta stilling til er hvor stort budsjett en skal ha for arrangementet. Det er imidlertid ingen fasitsvar med hensyn til hva som er det riktige økonomiske nivået for et slikt arrangement. Bergen eksempelvis, som var europeisk kulturhovedstad i 2000, var blant de kulturhovedsteder med lavest budsjett. Det er viktig å fremheve at det ikke er noen klar positiv sammenheng mellom budsjettstørrelse og suksess, i betydning at jo mer penger en legger i dette, jo større suksess.
Alle må finne sin vei i dette og finne frem til arrangementer og en profil som en opplever samsvarer best med de forutsetning og ressurser en har å spille på. Uansett er det viktig å ta hensyn til at de samfunnsøkonomiske gevinstene ved et slikt arrangement, i form av oppmerksomhet rundt regionen og kulturlivet der, ofte langt kan overstige de kostnader man isolert sett i første omgang må regne inn i arrangementet.
I rapporten gis det eksempler på hvordan budsjetter er utformet konkret av andre søkerland, samt hvordan kostnadene er dekket. Her vil en i stor grad se en kommersielle inntekter, vil være bidragsytere. | tillegg bidrar også EU med midler.
Det er viktig å komme tidlig i dialog med rette myndighet i EU dersom en ønsker å arbeider videre med en søknad om å bli europeisk kulturhovedstad. Dette er ikke minst viktig da regelverket og retningslinjer, i kombinasjon med praksis, ikke alltid fremstår som helt konsekvent. Dette er ikke minst viktig for å komme få laget en plan med konkrete frister og milepæler knyttet til søknader og andre forberedelser knyttet til både å få arrangementet, men også underveis i planleggingen.
Tidlig dialog med ansvarlig myndighet i EU er også viktig for å få avklart det regionale perspektivet i en eventuell søknad om Mørebyen som konsept. Selv om det regionale perspektivet knyttet til de europeiske kulturhovedstedene har blitt langt sterkere i årene etter år 2000, varierer det hvordan kulturhovedstedene har blitt markedsført. Både Bergen og Stavanger hadde en klar regional profil på sine arrangementer, men markedsførte seg utad med som enkeltbyer, uten at det regionale ble synliggjort i navnet. | tilfellet med Essen og Ruhr eller Leeuwarden-Ljouwert var imidlertid det regionale klart tilstede også i navnet.
Hvordan man helt konkret definerer og markedsfører det regionale utgangspunktet som ligger i Mørebyen som konsept, anbefales å avklare med ansvarlige i EU tidlig i prosessen, etter at man har bestemt seg for å gå videre med en søknad.
I rapporten vies sluttkapitlet til hvilke effekter man på ulike nivåer kan se av et slikt arrangement. Noe kritiske størrelser i dette er blant annet i hvilken grad en evner å øke kapasiteten på kunst og kulturaktivitetene gjennom blant annet å øke publikumsoppslutningen. En av utfordringen er derfor å få markedet til å generere tilstrekkelig etterspørsel etter de prosjekter og aktiviteter som er forberedt, slik at en kan høste fruktene av det arbeidet som er gjort. Dette innebærer at forankring i det lokale kulturlivet og markedsføring blir viktig. Her er det om å gjøre å få frem det lokal engasjementet, oppslutningen og skape et folkeliv og entusiasme rundt prosjektet. Lykkes en i dette, kan prosjektet lykkes i å få mye oppmerksomhet ikke bare i løpet av året, men også i årene etterpå.
Europas kulturer er mangfoldige, fra fjord til fjell, fra nord til sør, fra det rurale til det urbane. Samtidig kan avstandene mellom befolkningsgrupper i Europa oppleves som lange, både sosialt, kulturelt og geografisk. For å bygge broer mellom Europas folk, kulturer og samtidig vise frem noe av mangfoldet, ble det tatt initiativ til å etablere et konsept med Europeiske kulturhovedsteder i 1985.
Med dette som utgangspunkt, peker EU årlig ut en eller to byer som blir tildelt statusen europeisk kulturhovedstad. I årene ordningen har eksistert, er det ikke bare hovedstedene i de ulike europeiske land som har blitt valgt ut, selv om byer som København og Helsinki også har hatt denne tittelen. Det er den kulturelle bredden og mangfoldet som dominerer, med byer så ulike som Umeå og Marseilles. I Norge har to byer vært europeiske kulturhovedsteder, Bergen (2000) og Stavanger (2008).
I mange av kulturhovedstedene er det regionen mer enn selve byen som trer frem. Dette ser vi i 2010, når Essen sammen med Ruhrdistriktet var kulturhovedstad, i 2013 når regionen Provence ble fremhevet som en del av kulturhovedstaden Marseilles og ikke minst i 2018 med Leeuwarden og Friesland. Også Bergen hadde en regional profil gjennom sitt år som kulturhovedstad i 2000, med arrangementer med et større regionalt nedslagsfelt.
Dette forteller oss at de europeiske kulturhovedstadsarrangementene ikke avgrenses til selve byen, men til samspillet mellom by og region. By og region supplerer hverandre kulturelt og sosialt, og gir grunnlag for spennende og dynamiske konsepter. Dette gjelder ikke minst når man knytter sammen ulike byer som hører sammen geografisk, sosialt og/eller kulturelt.
Det er i en slik sammenheng at Mørebyen, som består av Ålesund, Molde og Kristiansund er et spennende prosjekt. En overordnet ambisjon i denne rapporten er å få frem og understreke det dynamiske mangfoldet dette konseptet rommer. Samtidig vil vi søke å få frem de komparative fortrinnene de tre byene enkeltvis og i sammenheng har i et kulturelt perspektiv.
Formålet med dette prosjektet er å gi beslutningstakerne i de tre Møre og Romsdalsbyene Ålesund, Molde og Kristiansund, både administrativt og politisk, et kunnskapsgrunnlag å jobbe videre med når det gjelder en mulig søknad om Mørebyen som Europeisk kulturhovedstad i 2028. Hva er kriteriene for å få denne statusen? Hva er status i de tre mørebyene Ålesund, Molde og Kristiansund når det kommer til å innfri de forventninger som ligger i disse kriteriene? Hvor stor avstand er det mellom kravene og dagens situasjon? | hvilken grad innebærer kravene at det må utvikles en høyere standard på kunst- og kulturarenaene i regionen og hvilke kostnader ligger i dette, i tillegg til kostnader som påløper i selve søknadsarbeidet? En status som europeisk kulturhovedstad handler om langt mer enn kulturelle arrangementer samlet i ett bestemt år. Det er også en forventning om at statusen skal inngå i en langsiktig plan for i større grad å inkludere kultursektoren i den økonomiske og sosiale utviklingen i de berørte kommunene. Det er naturlig at dette forankres i relevante planarbeider.
Bred medvirkning og deltakelse er her viktig. EUs kulturpolitikk utgjør en integrert del av det europeiske identitetsprogrammet, som har til hensikt å utvikle en europeisk identitet i befolkningen.' Det er derfor viktig å sikre et stort mangfold både når det kommer til deltakelse på de arrangementer som utvikles i regi av europeiske kulturhovedsteder, men også i prosessen frem mot arrangementet. Dette er helt grunnleggende for at prosjektet skal ha en demokratisk forankring.
EU har i noen sammenhenger blitt kritisert for å være elitistisk. De europeiske kulturhovedstedene kan ses som en strategi for å dempe dette preget." Prosjektet Stavanger 2008 hadde for eksempel som eksplisitt mål å nå nye grupper med kulturelle aktiviteter og da spesielt unge, personer med lav utdanning, lav inntekt og menn. | en studie av Fitjar, Rommetvedt og Berg, som belyste deltakelse i arrangementene under Stavanger som kulturhovedstad 2008, fant man nettopp klare sammenhenger mellom kjønn, alder og utdanning og deltakelse i kulturarrangementer.'
Dette forteller oss at arrangementsprofil i seg selv ikke er tilstrekkelig for a innfri forventningene ved å være europeisk kulturhovedstad. Man ma også jobbe med å synliggjøre aktivitetenes ulike forankringer og fremme medvirkning i kulturlivet og befolkningen. Dette kommer vi tilbake til.
Motivasjonen for å lansere Mørebyen som kandidat til å bli Europeisk kulturhovedstad i 2028 er blant annet knyttet til fornyelsen og oppmerksomheten regionen opplever gjennom en rekke profilerte kunst- og kulturaktiviteter. Dette har vært en utvikling, ikke bare på det fysiske området, med diverse infrastrukturelle tiltak, men også nar det kommer til produksjon av innhold. | dette favner Mørebyen som konsept også et oppsiktsvekkende omland, med spektakulær natur, både i innlandet og i det fjordlandskapet de tre Mørebyene befinner seg i. Konseptet Mørebyen forteller historien om hvordan de tre mørebyene er historisk og kulturelt forankret i et særpreget kystlandskap.
I et større perspektiv handler dette også om hvordan kulturelle ressurser kan aktiveres i bredere regionale utviklingsprosesser. Dette er et anliggende for fylkeskommunene og den regionale kulturforvaltningen, men gjelder også samhandlingen mellom forvaltningsnivåene i kulturforvaltningen, lokalt, regionalt og nasjonalt.
! Fitjar, Rommetvedt og Berg 2013:64. 2 Ibid. 3 Fitjar, Rommetvedt og Berg 2013.
samfunnsutviklingen, er særlig aktualisert med regionreformen. Her aktualiseres potensialet for å utvikle fylkeskommunenes samfunnsutviklerrolle i bredt, frem mot 2020, hvor de nye regionene er tenkt etablert.
Bakgrunnen for å videreutvikle det regionale forvaltningsnivået, ligger blant annet i Meld.St.13. (2012-2013) Ta heile Noreg i bruk, hvor målene for distrikts- og regionalpolitikken er slått fast. Her heter det blant annet at:
Regjeringa vil oppretthalde hovedtrekka i bustadsmønsteret. Vi vil nytte dei menneskelege og naturgjevne ressursane i heile landet for størst mogleg nasjonal verdiskaping, sikre likeverdige levekår og gje alle reell fridom til å busetje seg der dei vil (s. 9).
Utgangspunktet for å knytte det regionale kulturlivet til den regionale samfunnsutviklerrollen, ligger i en forståelse av kulturaktiviteter, inkludert kulturminnevern, som en ressurs for samfunnsutviklingen. Gjennom å representere verdier knyttet til identitet og tilhørighet, inspirasjon, nysgjerrighet og kunnskap, sosial og kulturell egenart er kulturaktiviteter av betydning for levekårene i regionen. Dette forsterkes av de fysiske kvalitetene ved by- og tettstedsutviklingen, som vil kunne være sterke markører og bærere av tradisjon og identitet. Kulturarv, både materiell og immateriell, er derfor et viktig virkemiddel for å skape attraktive steder og regioner.
For å ta denne ressursen systematisk i bruk innenfor den regionale forvaltningens samfunnsutviklerrolle, er det behov for valg av strategisk retning og ambisjoner, i tillegg til verktøy for mobilisering og ikke minst samordning av aktiviteter og lokale strategier. Her kan målsettingen om å jobbe frem et konsept for å bli Europeisk kulturhovedstad være et spennende grep.
Som et ledd i prosessen frem mot en søknad om å bli europeisk kulturhovedstad har denne rapporten status som en foranalyse. Problemstillingene som skal belyses i rapporten er tredelt:
(1) De regionale og lokale mulighetene og utfordringene ved å bli og være europeisk kulturhovedstad skal identifiseres.
(2) Kostnadsnivået ved dette skal identifiseres, samt hvilke muligheter eller forutsetninger som foreligger for finansiering.
(3) Identifisere hvilken betydning det å være europeisk kulturhovedstad har for landsdelen, fylket og byene Ålesund, Molde og Kristiansund.
I forprosjektet vil vi også komme inn på det større spørsmålet om hvilken rolle kunst- og kulturarbeid kan ha i en bredere regional samfunnsutvikling. Dette aktualiseres med den nye regionreformen, hvor fylkeskommunene er tiltenkt en større rolle på kulturfeltet.
Etter at vi i neste kapittel kort har sett på kunst- og kulturpolitikk som virkemiddel i regional utvikling, vil vi i kapittel 3 gi en fremstilling av dokumentasjonen som legges til grunn for denne rapporten. Deretter ser vi i kapittel 4 på EUs kriteriene for å bli europeisk kulturhovedstad.
I de påfølgende kapitlene vil de mest sentrale kulturelle markørene i de tre mørebyene bli beskrevet og drøftet. Her vil vi søke å få frem de tre byenes særpreg, samtidig som deltakelse og lokal forankring er et sentralt tema. Vi følger også opp med å identifisere hvilken betydning det å være europeisk kulturhovedstad kan ha for både regionen og de enkelte byene som er aktører i dette.
Avslutningsvis identifiserer vi kostnadene knyttet til prosjektet og hvilke finansieringsmuligheter som foreligger. I denne sammenhengen vil vi også se nærmere på noen erfaringer knyttet til andre europeiske kulturhovedsteder.
Som internasjonalt språk og brobygger viser kunst- og kulturaktiviteter seg i stadig større grad å være et virkemiddel myndighetene, lokalt, regionalt og nasjonalt, kan ta i bruk for å skape vekst og attraktivitet. Dette gjelder både for innbyggerne i en gitt region og ikke minst for å appellere til personer og virksomheter på tvers av regioner. Ved å styrke dette i de tre byene i Møre og Romsdal ligger det derfor en forventning om at flere vil søke seg mot regionen enten gjennom turisme, bosetting eller næringsvirksomhet. Dette vil også kunne bidra til økonomisk vekst. Gjennom å føre en aktiv kulturpolitikk, herunder også kulturarvpolitikk, har det kommunale og det regionale forvaltningsnivået en mulighet til å utnytte sine komparative fortrinn til å skape nye og spennende prosjekter med utgangspunkt i sin kunstriske og kulturelle egenart.
| et slikt perspektiv er kulturpolitikken et redskap kommuner og regioner kan bruke for å utvikle sitt potensiale, og slik skape mer attraktive og mangfoldige aktiviteter og byrom. Slik kan kreativt arbeid utøvd av et helt spekter med kultur- og kunstarbeidere og —organisasjoner kobles til bredere politiske målsettinger. Dette kan både gi bedre muligheter for kulturlivet samtidig som det tilfører kommunen og regionen et vekstpotensiale.
Et spennende og kreativt virkemiddel i denne sammenhengen, som kobler lokalt og regionalt kulturarbeid til en bredere internasjonal arena, er mulighetene for å søke om status som «Europeisk kulturhovedstad». Selv om det er en omfattende søkeprosess, ligger det i dette en mulighet for å arbeide frem og markedsføre det unike ved kunst- og kulturvirksomheten i en region. Ved å ta sikte på å inkludere de tre største byene i regionen, Ålesund, Kristiansund og Molde i prosjektet «Mørebyen som europeisk kulturhovedstad», har prosjektet potensiale til å aktivisere bredt når det kommer til kunst- og kulturressurser i regionale utviklingsprosesser. Utfordringene er hvordan få til en god prosess frem mot dette målet, hvordan prioritere og hva som er kostnadene veid opp mot hva en kan forvente å få igjen for innsatsen?
Dette berører større spørsmål, som delvis ligger på utsiden av hva som er rimelig å se som rammene for dette prosjektet. Dette knytter seg til spørsmålet om hvilken rolle kunst- og kulturarbeidet kan ha inn mot en bredere regionale samfunnsutvikling. Dette er særlig aktualisert med regionreformen hvor potensialet for å utvikle fylkeskommunenes samfunnsutviklerrolle i bredt, frem mot 2020 er et sentralt tema.
Utgangspunktet for å knytte kunst- og kulturarbeidet til den regionale samfunnsutviklerrollen, ligger i en forståelse av kunst og kultur som en ressurs for samfunnsutviklingen. Sosialt og kulturelt bidrar kunst og kulturaktiviteter til å skape variasjon, historisk forankring, inspirasjon, nysgjerrighet, kunnskap og tilhørighet, og ikke minst lokal stolthet og identitet.
For å ta denne ressursen systematisk i bruk som ledd i fylkeskommunenes samfunnsutviklerrolle, er det imidlertid behov for valg av strategisk retning. Dette regionalt, selv om dette også må forankres lokalt, i kommunene. Det å etablere prosjektet «Mørebyen som europeisk kulturhovedstad», vil kunne være et spennende grep i en slik sammenheng.
For å generere positive ringvirkninger av selve prosessen og slik legge et godt fundament for å få prosjektet til syvende og sist, er det behov både for å mobilisere, samordne og forankre ideen med prosjektet og ikke minst arbeidsoppgavene som følger med.
Her vil vi understreke at fylkeskommunen har en spesielt interessant rolle innenfor regionreformen, med styrking av deres rolle som samfunnsutviklere. Dette følger av etableringen av større fylkeskommuner, desentralisering av oppgaver og styrking av regional planlegging, jamfør Meld. St. 22 (2015-2016) og Prop. 84 S (2016-2017). Fylkeskommunens rolle som regional samfunnsutvikler er i dene sammenhengen særlig knyttet opp mot tre dimensjoner (Meld. St. 22, 2015-2016, Hofstad og Hanssen 2015):
(1) Å gi strategisk retning til samfunnsutviklingen tilpasset regionale og lokale forhold.
(2) Å mobilisere privat sektor, kulturliv og lokalsamfunn.
I lys av disse tre dimensjonene vil prosjektet «Mørebyen som europeisk kulturhovedstad» kunne føye seg godt inn i en bredere strategi for å styrke regionen. Samtidig er det viktig å være proaktiv i forhold til de utfordringer prosjektet tar med seg.
I studien fra 2015 viste Hofstad og Hanssen at selv om potensialet ligger der, representerer det en utfordring for den regionale utviklingen og planleggingen at fylkeskommunen bare delvis har vilje og evne til å gi strategisk retning for utviklingen. Dels har dette sammenheng med at det er vansker knyttet til å koordinere offentlige myndigheters til dels sprikende innsats. Vansker med å mobilisere det Hofstad og Hanssen kaller ressurskontrollerende aktører, både offentlige og private, spiller også inn her, ettersom disse representerer ulike handlingslogikker. Sektormyndighetene bygger eksempelvis ofte på en hierarkisk styringslogikk innad, mens private aktører tar mer utgangspunkt i privatøkonomisk tenkning.
I en slik sammenheng fremstår konseptet med Mørebyen som europeisk kulturhovedstad som meget interessant. Gjennom å definere et felles prosjekt, knyttet opp mot en felles ambisjon, kan man se et potensiale for at kommunene både kan komme i dialog seg imellom om et strategisk løft med store samfunnsmessige ringvirkninger. Samtidig kan det regionale forvaltningsnivået ha en koordinerende funksjon. I dette ligger også en mulighet for å komme i dialog med de mange små og store aktørene innenfor kulturlivet. Gjennom å aktivisere og koordinere disse aktørene, kan fylkeskommunen søke å lage et grunnlag for en samlet regional kulturstrategi.
Og som vi skal se, etter at vi i neste kapittel har gått gjennom rapportens metodiske grunnlag, snakker vi her allerede om et meget aktivt og engasjert aktiviteter både i de enkelte kommunene, men også i regionen som helhet.
Mørebyen som europeisk kulturhovedstad i 2028 er det overordnede målet i dette prosjektet og strategiarbeidet blir veien mot dette målet.
Logikken bak metodedesign i arbeidet med denne rapporten har vært at vi innledningsvis, gjennom en dokumentgjennomgang, først ønsker å avklare kriteriene knyttet til å få denne statusen, slik dette er definert fra EUs side. Dette forutsetter også gjennomgang av relevante dokumenter knyttet til tidligere byers arbeid med å få denne statusen. Gitt at både Stavanger og Bergen tidligere har hatt denne statusen, er det naturlig å se på dokumentasjon knyttet til deres søknadsarbeid, samt evalueringer gjort i ettertid. Dette er supplert med intervjuer med personer som var sentrale i disse kommunenes søknadsarbeid.
Her var det også relevant å se på dokumentasjon fra noen andre utvalgte og sammenliknbare byer med status som europeisk kulturhovedstad. Konseptet med tre byer med noe avstand mellom er imidlertid unikt. Dette har gjort at helt sammenliknbare case har vært vanskelig å finne.
Etter at kriteriene for å få status som europeisk kulturhovedstad var avklart, har vi gjort opp en tentativ status på kunst- og kulturaktiviteter i de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund. Her har innsyn i relevant planarbeid, intervjuer med relevante aktører både innad i kommunene og fylkeskommunen, samt relevante kulturarbeidere og kulturinstitusjoner stått sentralt. Beskrivelsene har ikke hatt som ambisjon å beskrive den fulle bredden i kulturlivet i de tre byene, men å fremheve noen sentrale aktører.
I denne prosessen har vi særlig et fokus på hva som er de tre byenes særlige fortrinn. Hva er det som særpreger disse byene, gitt de standarder som foreligger knyttet til kulturelt mangfold, europeisk kultur, europeisk identitet og kultur som verktøy for byutvikling? Hva foreligger av særtrekk for de tre byene regnet som en helhet? Her har det vært viktig å ta utgangspunkt i de kvaliteter som foreligger og se hvordan dette kan videreutvikles for i enda større grad tilpasses kriteriene for å bli kulturhovedstad.
Alle de tre byene har et tydelig særpreg. For Ålesunds del er et naturlig utgangspunkt å begynne med byens arkitektur, som i europeisk målestokk representerer noe ganske unikt. Viktige problemstillinger vil her være å se hvordan Jugendstilarven kan være en ressurs for å understreke den viktige koblingen vi her ser til særlig sentraleuropeiske kulturmønstre og arkitektur, særlig tysk, østerisk og baltisk. Jugendbyen må slikt sett antas å være et komparativt fortrinn som Ålesund vil ha, kontra andre byer, og et aktivum i denne sammenhengen.
Den årlige og meget velrennomerte Jazzfestivalen i Molde, er en annen variant av hva vi vil kalle komparative kulturelle fortrinn. Festivalen som i en årrekke har trukket mange store navn og et stort publikum, er en etablert kulturarena innenfor sin sjanger.
Kristiansund by vil også stille i en egen klasse, med sin sammensatte øystruktur som etablerer en helt spesiell ramme rundt byen. Her møter vi den helt spesielle som ramme, og en klippfiskfestival, med røtter i byens klippfiskhistorie.
de standarder som er viktig for å bli kvalifisert som europeisk kulturhovedstad, vil vi søke å identifisere disse ulike kulturelle kvalitetene og koble det til kriteriene for å bli europeisk kulturhovedstad.
Metodisk er studien todelt, dels basert på dokumenter, dels på en rekke informantintervjuer.
Dokumenttilfanget vi baserer oss på er tredelt, dels hentet fra EU, knyttet til kriteriene knyttet til å bli europeisk kulturhovedstad. Dels har vi hentet dokumentasjon fra andre søkeprosesser og byer som har hatt status som kulturhovedsteder. For det det tredje har vi benyttet oss av dokumentasjon om kommunale kunst- og kulturaktiviteter i de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund.
Dokumentasjon fra EU omfatter:
+ Europakommisjonen: European Capitals of Culture 2020 to 2033. A guide for cities preparing to bid.
+ Dette er et sentralt dokument som forklarer prosessen og kriteriene for å bli europeisk kulturhovedstad og som forbereder å sende inn søknad.
e Den Europeiske kulturhovedstad, Europaparlamentets og rådets avgjørelse nr.445/2014/EU av 16. april.
e Dette gjengir kriterier for å bli Europeisk kulturhovedstad.
+ Den Europeiske kulturhovedstaden for periode 2020-2033. Europaparlamentet og Rådets reglement.
Dokumentasjon fra andre søkeprosesser eller byer som har hatt statusen som europeisk kulturhovedstad e Tidligere søknadsarbeider, særlig fra Stavanger i 2008 og Leeuwarden-Ljouwert i 2018. e Annen dokumentasjon fra EU eller norske myndigheter knyttet til krav med videre for å søke og få aksept. e Erfaringsdokumenter, evalueringer med videre, blant annet fra Stavanger, men også i noen grad fra ikke-norske byer.
Lokal og regionale dokumenter knyttet til aktiviteter og prioriteringer lokalt og regionalt e Kommunale og fylkeskommunale planer innenfor relevante programområder, med vekt på kunst og kultur, eventuelt byutvikling, samt kompetansemiljøer knyttet til kunst- og kulturfeltet.
4 I dansk oversettelse. 5 Europaparlamentets og rådets avgjørelse nr.445/2014/EU av 16. april.
Det har vært gjennomført en rekke intervjuer med sentrale personer både i forvaltningsapparatet i fylket, og de tre bykommunene, samt med lokale kulturaktører innenfor et bredt spekter av virksomheter. | tillegg har vi også intervjuet lokale næringslivsaktører som har vært viktige bidragsytere til kulturlivet.
Det er gjennomført intervjuer/samtaler med i alt fire personer knyttet til det regionale nivået, i tillegg til intervjuer med kultursjefene i hver av de tre mørebyene Ålesund, Molde og Kristiansund.
Hver av kultursjefene lagde en liste over hvilke kulturaktører de selv opplevde som sentrale i sine respektive kommuner. Denne listen ble supplert underveis, etter innspill fra de aktørene som ble intervjuet eller ved at det i dokumentgjennomgangen dukket opp aktører som fremsto som sentrale. Dette resulterte i at det i alt ble gjort 18 intervjuer med lokale kulturaktører fordelt på de tre byene. De fleste av disse var knyttet til festivaler eller andre private kulturaktiviteter, mens et mindretall var offentlig ansatte i museum og tilsvarende.
I tillegg ble det gjennomført et mindre antall intervjuer med personer knyttet til næringsliv samt kulturbystatusen i byene Stavanger og Bergen. Grunnet utskiftninger av personer i kommunene, var det særlig Bergen kommunes prosjekt som ble dokumentert gjennom intervju.
I tillegg til de skriftlige dokumentene og intervjuene ble det gjennomført en bredt søk blant annet mot departementet og Kulturrådet knyttet til dokumentasjon rundt tidligere prosesser, kriterier og erfaringer. Det meste av denne kommunikasjonen skjedde ved at vi tok kontakt på telefon og fikk skriftlige svar på e-post.
Hvilke prosedyrer følges og hvilke kriterier vektlegges i en søknad om å bli europeisk kulturhovedstad? Det skal vi se nærmere på i dette kapitlet.
Initiativet til å etablere et konsept med europeiske kulturhovedsteder kom i 1985. Årlig blir det pekt ut en eller to byer som får status som europeiske kulturhovedsteder. De overordnede målsettingene og fokusområdene for de europeiske kulturhovedstedene skal være å:
Fokuset fra EUs side er å bidra til å knytte Europas land og folk tettere sammen, samtidig som man får frem mangfoldet og bredden i de europeiske kulturer. Det vises også til muligheter statusen som europeisk kulturhovedstad gir byene: *
Her er det viktig å få frem det genuine, det ekte, særpreget. Dette vil kunne skape bevissthet for hvordan Mørebyen skiller seg fra andre kandidater og med det gi argumenter for hvorfor akkurat Mørebyen bør velges som europeisk kulturhovedstad i 2028.
Mål ved europeiske kulturhovedsteder som arrangement:
e Å bevare og fremme det kulturelle mangfoldet i Europas kulturer. Herunder også fremheve felles trekk og øke borgernes følelse av å tilhøre et felles kulturområde.
e Å fremme kulturens bidrag til byutvikling, på lang sikt.
+ Å øke utvalget, mangfoldet og den europeiske dimensjonen ved byenes kulturtilbud. Dette er blant annet ment fremkommet gjennom tverrnasjonalt samarbeid. Dette innebærer både å forbedre adgangen til og deltakelse i kulturlivet, styrke den kulturelle sektorens kapasitet og dens tilknytning til andre sektorer, samt høyne byenes internasjonale profil gjennom kultur.
8 https://ec.europa.eu/programmes/creative-europe/actions/capitals-culture_en 7 Nr. 445/2014/EU, «Den Europeiske kulturhovedstad». Teksten her baserer seg her pa den danske oversettelsen. Artikkel 1 — 5, artikkel 2.
Europaparlamentet og Rådet har utarbeidet et reglement for «Den Europeiske kulturhovedstaden for periode 2020-2033»." Prosedyren for å bli valgt til europeisk kulturhovedstad er fastlagt i EUs beslutning nr. 1419/1999. Reglementet er delt inn i fem rammebetingelser. Her slås det fast at det kun er byer som kan søke, men at de kan ta med deres omkringliggende områder. Tittelen kan kun bæres av inntil tre byer i Europa.
Fra 2005 ble det innført et rotasjonssystem som gir hvert medlemsland mulighet for å fremme sine kandidater for et bestemt år. Byer i land utenfor EU, kandidatland eller land som deltar i programmet «Et Kreativt Europa» har mulighet til å søke hvert tredje år. Dette fremkommer av nevnte reglement, artikkel 3, punkt 4. Byer kan kun delta i en konkurranse i perioden 2020 til 2033, med adgang for land fra EFTA/EØS til å søke i 2024, 2028", 2030 og 2033. Denne konkurransen innledes seks år før tittelåret. Åpningen for EFTA/EØS land kom som et tillegg etter vedtaket i 2014.
En norsk by kan imidlertid kun oppnå denne statusen én gang i denne perioden. Det betyr at dersom en norsk by blir tildelt en slik status i et gitt år i perioden 2020 til 2033, kan ikke andre norske byer søke igjen før i den nye perioden etter 2034, og da avhengig av det fremtidige regelverket. Gitt at Bodø lanserer sitt kandidatur for 2024 kan dette blokkere at andre norske byer velges til europeiske kulturhovedsteder frem til og med 2033. Vedtak om Bodøs kandidatur fattes i EU i september 2019.
Europakommisjonens utlysning av konkurranse om tildeling av slik status finner sted seks år før det aktuelle året, det vil si i 2018 for 2024, 2022 for 2028 osv. Grunnen til det store tidsspennet her er at man ønsker å ta høyde for den lange planleggings- og forberedelsesperioden som er nødvendig for et slikt arrangement. Ekspertpanelet, som vurderer søknadene og treffer en beslutning, støttes av Europakommisjonen og har en støttefunksjon, med råd og veiledning, i forberedelsesfasen for den utvalgte byen.
Når fireårsperioden med forberedelser er over, vil ekspertpanelet vurdere hvorvidt en vil anbefale Europakommisjonen å utbetale Melina Mercuri Prisen, for tiden på 1.5 mill. Euro, som kommer fra EUs kreative Europaprogram. Bidraget fra EU utbetales senest fire måneder før kulturhovedstadsåret innledes, på grunnlag av rapporten til Europakommisjonen.
Øvrige midler må skaffes nasjonalt, regionalt og lokalt, gjennom offentlige tilskudd, sponsorer eller annet. Det primære ansvaret for den økonomiske planleggingen ligger lokalt.
Etter gjeldende regelverk er det for byer i EØS/EFTA-landene, vedkommende by som søker direkte.
8 https://eur-lex.europa.eu/legal-content/DA/TXT/DOC/?uri=CELEX:
? Europaparlamentets og rådets avgjørelse nr.445/2014/EU av 16. april.
19 Egentlig skulle det vært 2027, om en skulle fulgt treårs intervaller, men etter en justering i 2014 ble 2027 endret til 2028.
finansieringsplan.
Søknadene behandles av et panel av for tiden (2019) 10 uavhengige personer med ulike kulturområder som spesialfelt. Disse vurderer søknadene på selvstendig grunnlag. I siste omgang utpekes kulturhovedstaden med utgangspunkt i anbefalinger fra EU-Kommisjonen og innspill fra EU-parlamentet.
Begrunnelsene for valg av byer som europeisk kulturhovedstad varierer. Som vi skal se i neste kapitel velges i større grad mindre byer, blant annet ut fra en begrunnelse om at det er der et slikt arrangement som det å være europeisk kulturhovedstad gjør størst forskjell. Men i det konkrete valget av by vil kriteriene være svært ulike. Ofte vil det nok være en kombinasjon av mange forhold. I noen tilfeller ser en at byer velges ut fra at det å være europeisk kulturhovedstad vil stimulere vekst via økt turisme. I andre situasjoner kan valg mer ha sin bakgrunn i at man ønsker å snu en negativ trend eller situasjon.
Uansett synes det som at ambisjoner eller planer den aktuelle byen har for arrangementet å være et hensyn som tillegges mye vekt. Hva har man helt konkret tenkt å gjøre og hvordan vil en involvere og forankre dette i ulike kulturaktører og befolkningen generelt. I dette kan en også understreke utfordringer og forbedringspunkter, og hvordan dette kan løses eller avhjelpes ved arrangementet.
Etter at vurderingen er sluttført, legges dette frem, og kulturhovedstaden utpekes på bakgrunn av en anbefaling fra EU-kommisjonen eller EU-parlamentet.
Europeiske kulturhovedsteder sorterer under det såkalte Kreativt Europa —programmet. Et Kreativt Europa er EUs program for kulturelle og kreative sektorer og gjelder for perioden 2014 til 2020. Dette programmet omfatter norske aktører innenfor TV, film, kunst og kultur og hensikten er å gi disse muligheter til å samarbeide internasjonalt og slik nå ut til et større europeisk publikum. Det tilligger Norsk filminstitutt å informere og veilede norske aktører om programmet for TV, film og spill. Kulturdelen av programmet har Kulturrådet ansvaret for.
Kriteriene for å velges som Europeisk kulturhovedstad fremgår i vedtak av EU-Parlamentet og kommisjonens vedtak av 16. april 2014."
Det fremgår av reglementet hvem som har adgang til konkurransen. '* Byene er ved tildeling berettiget til å bære tittelen i ett år og man kan kun søke en gang i perioden.
EU-kommisjonen utarbeider en felles søknadsform som kan benyttes av byene. Om de omkringliggende byene skal trekkes med, er det likevel ett bynavn som blir merkevaren på søknaden.
1 Nr. 445/2014/EU, «Den Europeiske kulturhovedstad». Teksten her baserer seg her på den danske oversettelsen. Artikkel 1 — 5. 12 Dette fremgår av artikkel 3.
aautarbeidet spesielt til tittelen i overenstemmelse med kriteriene for å søke.
Kriteriene for å søke er gitt en egen artikkel i regelverket for Europeiske kulturhovedsteder, artikkel 5." Disse følger en egen kategorisering, som vil bli fulgt nedenfor, hvor vi viser til hvilke hensyn som følger de ulike kriteriene.
I kapittel 7 blir dette fulgt opp med en mer kortfattet konkretisering av nøkkelfaktorer som er definert av Europakommisjonen, for å komme i betraktning som søker til å bære tittelen europeisk kulturhovedstad."
Tilstedeværelse av en kulturstrategi for kandidatbyen, som omfatter selve hendelsen med å være europeisk kulturhovedstad, og som videre inneholder planer for å videreføre de kulturelle aktivitetene etter det året som byen har status som kulturhovedstad.
Planer for å styrke kapasiteten til den kulturelle og kreative sektoren. I dette ligger også en plan for å utvikle langsiktige bånd mellom kandidatbyens kulturelle, økonomiske og sosiale sektorer.
Det vil også bli lagt vekt på de langsiktige kulturelle, økonomiske og sosiale virkningene som tittelen vil ha for kandidatbyen. Dette omfatter også forhold knyttet til byutvikling.
Det vil også bli vektlagt at det foreligger en plan for å følge opp og evaluere tittelens virkninger for kandidatbyen og for utbredelse av evalueringens resultater.
Som ledd i den europeiske strategien blir følgende forhold vektlagt:
Omfanget av og kvaliteten på aktiviteter som fremmer europeisk kulturelt mangfold, interkulturell dialog og gjensidig forståelse mellom europeiske borgere.
Det blir også vektlagt omfanget og kvaliteten av de aktiviteter som fremhever felles trekk ved de europeiske kulturene, den europeiske kulturarv og historie, den europeiske integrasjon og aktuelle europeiske temaer.
Omfanget og kvaliteten av aktiviteter hvor europeiske kunstnere deltar, hvor en samarbeider med arrangører eller byer i andre land. Om mulig skal dette være byer som har status som europeisk kulturhovedstad og tverrnasjonale partnerskap.
13 Nr. 445/2014/EU, «Den Europeiske kulturhovedstad». 14 Europakommisjonen: European Capitals of Culture 2020 to 2033. A guide for cities preparing to bid.: 11-13.
brede europeiske og internasjonale offentlighets interesse.
I forhold til kulturelt og kunstnerisk innhold blir det vektlagt at byene har en:
+ Klar og sammenhengende kunstnerisk visjon og strategi for kulturprogrammet.
e Det vektlegges også at byene lykkes i å trekke inn lokale kunstnere og kunstorganisasjoner i utformingen og gjennomføringen av kulturprogrammet.
+ Utvalg og mangfoldet i de foreslåtte aktivitetene og deres samlede kunstneriske kvalitet vurderes.
e Det vektlegges også byens evne til å kombinere lokal kulturarv og tradisjonelle kunstformer, med nye og innovative, eksperimentelle kulturelle uttrykksformer.
Når det kommer til gjennomføringskapasitet må byene kunne godtgjøre særlig to ting:
+ At søknaden har bred politisk støtte og bygger på tilsagn fra lokale, regionale og nasjonale myndigheter. + At kandidatbyen rår over tilstrekkelig og bærekraftig infrastruktur.
(5) Rekkevidde Til kriteriene som må forstås som å angå rekkevidde, hører det blant annet at:
+ Befolkningen lokalt og sivilsamfunnet trekkes inn i søkeprosessen og gjennomføringen av den aktivitet det er å være europeisk kulturhovedstad. Forankring i lokalbefolkningen er med andre ord noe som blir vektlagt.
+ Det vektlegges også etablering av nye muligheter for at brede lag av befolkningen kan oppleve og ta del i de kulturelle aktivitetene, herunder nevnes særlig unge, frivillige, marginaliserte, vanskeligstilte, og andre minoriteter, som funksjonshemmede og eldre. Disse bør ha adgang til aktivitetene.
e | sum vil det også vektlegges at byen har en samlet strategi for publikumsutvikling og koblinger til utdanningssektoren og involvering av skoler.
Innenfor kategorien forvaltning vektlegges blant annet forhold knyttet til finansiering, forvaltning og implementering. Således heter det i kriteriene at:
Gjennomførbarheten av finansieringsstrategien blir vektlagt, herunder det foreslåtte budsjettet. Dette budsjettet skal, om det oppleves som hensiktsmessig, omfatte planer om å søke finansiell støtte fra Unionens programmer og fond og dekker utgifter under forberedelsesfasen i det året hvor tittelen bæres. Under budsjettplanen skal det også inngå dekning av utgifter til evaluering og utgifter i forbindelse med oppfølgingsaktiviteter og beredskapsplaner.
Det vektlegges også en påtenkt forvaltnings- og gjennomføringsstruktur for gjennomføringen av arrangementet. Denne må fastsette et passende samarbeid mellom de lokale myndigheter og den struktur som ivaretar gjennomføringen. Det kunstneriske teamet kommer også inn her.
Det vektlegges også utnevnelsesprosedyrer for overordnede og kunstneriske ledere og deres ansvarsområde.
Byene skal også ha en markedsførings- og kommunikasjonsstrategi som er omfattende og som fremhever dette som et EU-arrangement.
Det skal også være et kriterium at implementeringsstrukturen rår over et kvalifisert personale, med erfaringer til å planlegge, forvalte og gjennomføre kulturprogrammet i det aktuelle året, hvor byen er europeisk kulturhovedstad.
Disse ulike punktene vil være helt sentrale i dette kunnskapsgrunnlaget for en søknad om Mørebyen som europeisk kulturhovedstad.
Som vi har sett, er det utarbeidet et detaljert reglement for valg av europeisk kulturhovedstad. Dette vil legge premissene for det videre arbeidet med å realisere Mørebyen som europeisk kulturhovedstad. Fokus er særlig på å fremme mangfoldet i Europas kulturer og fremheve fellestrekk ved kulturområdet. Som vi skal se i kapitlene 6 og 7 i denne rapporten synes Mørebyen som konsept her å ha et godt utgangspunkt, med sin kulturelle tilknytning, samtidig som man har rike muligheter for å gi arrangementet særpreg, blant annet gjennom mulighetene til å koble kultur og storslagen natur.
europeiske dimensjonen. Her vil gjennomføringskapasitet og ikke minst lokal forankring være viktige byggestener. Sivilsamfunnet må også trekkes med i søkeprosessen.
publikumstilstrømningen. Her legges også mye av grunnlaget for lønnsomheten.
Går vi til regelverket utarbeidet av EU for Europeiske kulturhovedsteder," heter det der at byer som søker om bli europeisk kulturhovedstad kan inneholde deres omkringliggende områder, inkludert nabobyer eller regioner. Dette har vært tilfelle ved flere anledninger. Eksempler som nevnes av Europakommisjonen er fra 2007, når Luxemburg også omfattet den transnasjonale Grande Région og fra 2010 nar Essen var søker for Ruhr regionen. I 2012 inkluderte Maribor også fem andre byer øst i Slovakia. Marseilles - Provence hadde statusen i 2013 og omfattet store deler av Bouches-du-Rhöne og i 2015 omfattet Mons også den tilstøtende Hainaut-regionen.
Det at vi finner så mange regionbaserte kulturhovedsteder de siste årene er interessant og kan kanskje tolkes dithen at Europakommisjonen i sterkere grad har vektlagt dynamikken mellom byen og byens omland eller nabobyer.
Uansett står det klart i regelverket fra Europakommisjonen at i slike konstellasjoner må en bestemt by være den ledende, når det kommer til ansvar og forpliktelser."
Denne byen er den offisielle søker. Konsekvensene av denne bestemmelsen for konseptet Mørebyen må vurderes nøye. Et alternativ kan være å knytte søknaden til en bestemt by. Ulempen med dette er at det strider mot de gode intensjonene som Mørebyen som konsept bygger på, som et felles initiativ og prosjekt.
I dette kapitlet skal vi se nærmere på hvordan det regionale grepet er håndtert i noen utvalgte tilfeller. Som vi skal se er det lagt økende vekt på region, noe som kan innebære en økende aksept og mulighet for regionale grep, som i tilfellet med Mørebyen, med tre byer som fremstår utad som en felles søker.
Men først skal vi se på de valg man egentlig står overfor gitt den gjeldende bestemmelsen om en by som hovedsøker, selv om det er mulig for regioner eller flere byer å søke.
Med utgangspunkt i de eksempler som ble nevnt innledningsvis, og ikke minst bestemmelsen til Europakommisjonen, er det en hovedstrategi som peker seg ut som den umiddelbart mest egnede, i betydningen av at den ligger trygt innenfor EUs regelverk:
Man definerer en søkerby og definerer de to andre byene som partnere, med partnerskapsavtaler.
15 EU-kommisjonen: European Capitals of Culture 2020 to 2033. A guide for cities preparing to bid: side 11.
18 Side 11.
17 «However one city must be the lead city for the purpose of accountability and responsibility» Ibid side 11.
partnerskapsavtale med Midt-Jylland og Leeuwarden, som inngikk avtale med Frisland. Stavanger2008 hadde også partnerskapsavtaler med både Sandnes kommune og Rogaland fylkeskommune. Bodø2024 har tilsvarende laget en for Nordland fylkeskommune.
Alternativet som er å la tre byer søke sammen kan være mer usikkert og mulighetene for en slik strategi bør avklares med ansvarlige myndigheter i EU. Uansett må da Mørebyen som konsept underbygges og det må argumenteres for at dette er å regne som en helhetlig søker. Denne siste strategien kan imidlertid utfordres av kravet om at en by må stå som søker. På den andre siden er det regionale perspektivet betydelig styrket de siste årene, noe som helt klart har åpnet for i større grad regionale arrangement også innenfor konseptet om europeisk kulturhovedstad. Dette kan borge for at Mørebyen som konsept, med samarbeid mellom tre likestilte byer, er en god modell i denne sammenhengen.
Uansett har begge disse strategiene både styrker og svakheter ved seg når det kommer til konseptet Mørebyen.
Ved å lansere en enkelt by som hovedsøker og de to andre som samarbeidsaktører bryter en opp den helhetlige ideen som ligger til grunn for prosjektet. En aktør vil unektelig få mest oppmerksomhet og markedsføringen vil bære vedkommende bys navn. Det kan argumenteres for alle tre byene i denne sammenhengen. Det viktigste da er at det faktisk settes opp en troverdig plan for hvordan forventningene fra EUs side om gjennomføringskapasitet tenkes innfridd. I denne sammenheng er det viktig å blant annet vurdere kulturell og næringsmessige infrastruktur, herunder overnatting og bespisning for tilreisende, publikumspotensialet og logistikk.
I denne sammenhengen sier uansett regelverket til EU at byens størrelse ikke er ment å ha noen betydning.'® Fra EU kommisjonens side heter det i denne sammenhengen at:
The size of the city is not a factor.....(..).. The human and financial capacity of a city as well as its capacity in terms of physical infrastructure and cultural critical mass is a factor however. '?
Nar det kommer til mangfold og bredde innenfor kulturlivet har alle de tre byene Kristiansund, Molde og Ålesund kvaliteter pa et bredt felt av områder.
Ved a lansere Mørebyen som strategi, vil en matte forberede en grundig argumentasjon for å underbygge at dette er a regne som en enhetlig by. Dette alternativet ligger tettest til forventningene om arrangementet som samlende pa regionen generelt og de tre byene spesielt.
Her kan en velge ulike strategier.
8 Europakommisjonen: European Capitals of Culture 2020 to 2033. A guide for cities preparing to bid:11. 19 Ibid bare kort nevne slike argumenter som:
Sammenfallende næringshistorie, med vekt på fiskeri. Sammenfallende topografi, i møtet mellom fjell og hav, øybaserte bysamfunn.
+ Alle er gjenoppbyggingsbyer etter kritiske hendelser. Dette har gitt de tre byene svært enhetlige uttrykk estetisk og arkitektonisk. Dette er bevart i noe varierende grad, men er allikevel synlig lesbart i bybildet. I Ålesund er dette fulgt opp videre ved etableringen av et nasjonalt kunnskapssenter for Jugendstil i byen.
+ Effektive og spektakulære transportruter byene imellom. Her er det mulig det bør vurderes hvor effektive disse er, og eventuelt gjøre noen grep.
oe Festivalbyer: Stort mangfold i kulturaktiviteter innenfor festivalsjangeren. Kristiansund har eksempelvis foto og kirkekunst, Molde har jazz og Ålesund har klassisk musikk med eksempelvis Fjordcadenza.
e  Gjensidig utfyllende kulturliv, Molde har jazz og teater, Kristiansund har klippfisk og opera, Ålesund har visuell kunst og klassisk musikk.
Listen kan gjøres mye lenger, noe vi skal følge opp i neste kapittel. Her er poenget å synliggjøre hvilke komplementære ressurser de tre mørebyene har når det kommer til å sy sammen et helhetlig konsept.
Følger vi utviklingen i de prosjektene som har dominert de europeiske kulturhovedstedene fra oppstarten med byer som Berlin i 1988 og Paris i 1989 til Luxembourg og Grand Région i 2007 og Ruhr i 2010 finner vi en klar bevegelse i fokus fra mer isolerte og kortvarige kulturfestivaler til kulturhovedsteder med fokus på økonomisk og sosial utvikling samt vekst i stagnerte urbane områder. Dette går sammen med et økende fokus på byen i et regionalt perspektiv. De europeiske kulturhovedstedene organiserer sine arrangementer i større grad sammen med og i dialog med regionen. " Dette har langt på vei blitt et bærende konsept i de byer som har blitt gitt denne statusen etter år 2000.
EU har i sine valg av europeiske kulturhovedsteder, i større grad fulgt opp en internasjonal utvikling hvor urbane regioner vektlegges som knutepunkter i utviklingen av transnasjonale og multikulturelle nettverk. Således er nettopp styrkingen av urbane regioner blitt sett på som selve kjernen i EUs bestrebelser etter økt global konkurransedyktighet og mer kunnskapsintensiv økonomi." | sin artikkel om den regionale dreiningen innenfor konseptet med europeiske kulturhovedsteder mener Alexander Tölle å finne at dette skiftet fra urban til integrert urban-regional politikk også finner sitt uttrykk i prioriteringer som gjøres i profileringen av de europeiske kulturhovedstedene."
20 Tølle 2014. 21 Tolle 2014 2 Tölle 2014.
andre virkemidler." Argumentet er at etter hvert som samarbeid knyttet til stedsidentitet, strategisk markedsføring, nettverksbygging i såkalte «clustre» innenfor kreative næringer og ikke minst attraktivitetsbygging knyttet til kulturarv i større grad skjer på tvers av administrative grenser, har EU med sitt konsept om europeiske kulturhovedsteder bidratt til å støtte opp under slike regionale samarbeid. Som Tösse skriver i sin artikkel:
As all of these aspects have become issues surpassing the boundaries of cities, the ECOC (European Capital of Culture) has in consequence taken a «regional turn»."'
De første europeiske kulturhovedstedene var store nasjonale sentre, og forventningene hos arrangørene lå særlig pa økt turisme, vekst i den kulturelle industrien, markedsføring samt å bygge opp under det urbane. | en slik tradisjon finner vi mange av 1990-tallets kulturhovedsteder, med Dublin, Madrid, Lisboa, København og Stockholm som eksempler.
Et skifte i dette kommer med valgene av blant annet Weimar i 1999 og Avignon i 2000, hvor statusen som europeisk kulturhovedstad mer var ment å gi synergier i form av oppgradering av byen og for regionen. Erfaringen fra Avignon var imidlertid at statusen gav få effekter for regionen.
I tiåret etter år 2000 utviklet det seg en stor bredde i byer og regioner valgt som europeiske kulturhovedsteder. Tösse peker på noen hovedtendenser og mener å finne en tendens i retning av at byer av mer begrenset størrelse velges ut, gjerne regionalt sentrale byer, i stedet for nasjonalt sentrale. Statusen som europeisk kulturhovedstad brukes mer bevisst for å øke turismen til byen og regionen samt for å gjøre byene mer kjent internasjonalt. Flere av de utvalgte byene er dessuten preget av industriell tilbakegang, hvilket søkes motvirket gjennom en vekst i kulturelle næringer.
Luxemburg og Grande Région i 2007 er et interessant arrangement i denne sammenhengen. Her knyttes for første gang regionen tett på arrangementet og hver av de fem aktuelle regionene var tydelig representert i selve organiseringen av arrangementet. Målet var å bygge en ny regional identitet, på tvers av ulike kulturer, og med det forsterke den kulturelle identiteten til regionen. Her ligger en viktig parallell til prosjektet Mørebyen. Arrangementet hadde ifølge Tösse et mindre fokus på å bygge opp kulturell virksomhet." Effektene var nok varierte, med størst uttelling for Luxemburg.
Ruhr som region var også tydelig fremme ved tildeling av statusen som europeisk kulturhovedstad til Essen og Ruhr i 2010. Arrangementet var igjen ment å støtte opp under en regional urban utvikling, etter at kull- og stålindustrien i området hadde hatt en markert tilbakegang i 1990-årene. Med statusen som europeisk kulturhovedstad håpet arrangørene å kunne støtte opp under en ny økonomisk kurs i regionen, med vekt på kulturelle og kreative virksomheter.
23 Habit 2011. 24 Tösse 2014:2. 25 Tösse 2014.
første urbane regionen som fikk status som europeisk kulturhovedstad.
Marseille Provence fulgte bare tre år senere, i 2013. Også her spilte det regionale fokuset en sentral rolle. Initiativet lå imidlertid mye i de store sosioøkonomiske utfordringene i Marseille og selv om statusen omfattet også flere regioner var det i indre by Marseille de mest storstilte prosjektene ble implementert, herunder Museet for europeisk og middelhavskulturene. Forventninger knyttet til arrangementet strakte seg imidlertid langt utover dette, og knyttet seg til økonomisk vekst i regionen og økt regional attraktivitet, for igjen å øke turisttilstrømningen.
I 2018 bar den nederlandske regionen Leeuwarden-Ljouwert tittelen europeisk kulturhovedstad. | deres profilering blant annet gjennom søknadsarbeidet har de langt vekt på relasjonene mellom by og land og fremhevet at de gjennom sitt konsept utviklet løsninger på områdene økologi, mangfold og nettopp forholdet mellom by og land." Som del av dette ønsket de å utforske nye former for deltakelse, og valgte i stor grad et «nedenfra og opp» perspektiv som utgangspunkt for sin søknad. Dette ga innbyggerne et eget eierskap til problemløsninger. Kultur kom da inn som et verktøy for å styrke den sosiale strukturen og europeernes potensiale, som det het i deres søknad."
Det interessante grepet i konseptet som lå i Leeuwarden-Ljouwert i relasjon til konseptet Mørebyen er vektleggingen av relasjonen mellom by og land. Leeuwarden-Ljouwert som europeisk kulturhovedstad hadde et klart regionalt grep. Det sies også klart i deres søknad at de seeks to close the gap between city and countryside." Grepet underbygges med at det gjennom hele Europa har blitt et økende gap mellom det urbane og rurale samfunn og at mange føler seg fremmedgjort eksempelvis når det kommer til enkle ting som hvor maten kommer fra. Det heter videre i søknaden at:
Rual areas lose their intellectual and creative capital ..(..).. and find themselves increasingly disconnected from the centralized urban centres."
Fokuset var på en kreativ økologi, som forutsetning for produktivt og fleksibelt medborgerskap."
Dette innebærer i sum at regionale prosjekter i aller høyeste grad er legitime kandidater til statusen som europeiske kulturhovedsteder.
28 Leeuwarden-Ljouwert's application for European Capital of Culture 2018 iepen mienskip: 1.
27 |bid:2.
28 |bid:3.
29 |bid:
30 | søknaden knyttes dette til begrepet «mienskip», som betegner et folkelig initiert og deltakende medborgerperspektiv.
inspirasjon, i sin vektlegging av kreativ økologi.
Et spørsmål som må følges opp er imidlertid understrekningen fra EUs side om at kun byer kan stå som søkere, og at en by må være hovedsøker. Dette må løses innenfor det konseptet om Mørebyen en ønsker å utvikle. Her anbefales tidlig dialog med ansvarlige i EU systemet, i det en velger å gå videre med konseptet.
Målene og fokuset har endret seg og storbyenes utfordringer ses som sammenfiltret med regionens. Dette har EU tatt konsekvensen av i sitt valg av europeiske kulturhovedsteder. Samtidig ønsker en mer langsiktighet inn i prosjektene søkerlandene utvikler, for å komme i betraktning som europeisk kulturhovedstad. Da er regional utvikling og vekst mer egnet som grunnlag for å utvikle et godt konsept, enn mer isolerte festivaler med kortsiktige effekter som preget de europeiske kulturhovedstedene særlig på 1990-tallet.
Kanskje blir det riktig å si at konseptet med europeiske kulturhovedsteder i større grad har fått noen tilleggsdimensjoner hvor det å legge grunnlaget for urban transformasjon og vekst, i dialog med regionen, er stadig mer fremtredende.
Interessant her er at nettopp kulturnæringene hentes frem som vekstnæringer der grunnlaget for den mer tradisjonelle industrien har falt bort, som kull- og stålindustrien i Ruhrdistriktet.
Det er her konseptet om europeisk kulturhovedstad kommer inn og spiller en aktiv rolle, gjennom å rette fokuset på kulturelle og kreative næringers bidrag til ny vekst og fremgang.
Hva er det som er spesielt med Mørebyen, som gjør at prosjektet skal finne et publikum, ikke bare i EU, men også nasjonalt og lokalt? Hva er historien om de tre byene som vil måtte utgjøre grunnstammen og innramme konseptet? Siden det her handler om tre byer med en viss avstand seg imellom, kan det være svært viktig å selge inn byene som en del av en helhetlig region. Dette innebærer å løfte fokuset opp fra de tre byene og inkludere omlandet.
I dette kapitlet skal vi kort gjøre opp status for kunst- og kulturlivet i de tre byene. Vi innleder med et regionalt perspektiv, før vi spisser oss mot de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund.
Dette kapitlet har ingen ambisjon om å gi et komplett bilde av kulturtilbudet i de tre byene, men mer eksempler på ressurser man kan bygge videre på.
En reise i Møreregionen, både i og mellom byene Ålesund, Molde og Kristiansund, er en reise i et helt spesielt kulturelt, historisk og geografisk landskap preget av et stort og spennende mangfold. Værharde kystkulturer møter borgerlige bykulturer, tradisjon møter det grensesprengende og nye, dype fjorder møter dramatiske fjell. Over alt opplever en sterkt hvordan regionens historie har fått prege kulturen, fra urbant byliv i Ålesund, Molde og Kristiansund, til levende kyst- og landbrukskultur, midt inne i en dramatisk natur.
Samtidig som Mørebyene og regionen er bærere av denne spennvidden hva gjelder natur og historie, har man helt frem til i dag lykkes i å etablere en rekke kulturelle arenaer som tar opp i seg mye av regionens og byenes egenart. Innenfor kunst- og kulturfeltet har aktører funnet sin plass innenfor, i norsk sammenheng, smale kulturfelt. Molde har sin internasjonale jazzfestival, i tillegg til fylkets rike teatermiljø knyttet til regionteateret Teateret Vårt, som har base i byen. I tillegg huser Molde Møre og Romsdal kunstsenter, som var fylkets første bildende kunstinstitusjon. Kunstsenteret er kunstnerstyrt og viser aktuell samtidskunst. For å understreke mangfoldet finner vi også i Molde Bjørnsonfestivalen, hvor litteratur settes i fokus. Kristiansund har etablert ikke bare en klippfiskfestival, med dype røtter i en av de aller viktigste næringsveiene i regionen, men også et aktivt operamiljø og en av landets aller viktigste fotofestivaler, Nordic Light Events. Innenfor den mangfoldige festivalmenyen i byen finner vi også Kirke Kunst Kulturfestivalen. Kristiansund har også en aktiv kunstforening, Kristiansund kunstforening, som viser aktuell samtidskunst.
I Ålesund, som den største av de tre byene, spiller mangfoldet i kunst- og kulturliv seg bredt ut, fra en særpreget Jugendarkitektur til et mangfoldig teater, musikk og kunstliv. Arkitektonisk forvalter byen kanskje en av Europas viktigste kulturarver når det kommer til jugendstilen, som like inn på 1900-tallet vant landene. En arv som i dag forvaltes videre av byens gårdeiere og gjennom kommunale vedtak. Foranlediget av denne nasjonale kulturarven, ble Det nasjonale Jugenstilsenteret etablert i byen og plassert i byens apotekgård, også den et mesterstykke i Jugendarkitektur. Dette er samlokalisert med kunstmuseet KUBE, som viser samtidskunst. Samtidig er Ålesund senter for et godt etablert teater og musikkmiljø. Innenfor teater utpreger byen seg særlig gjennom det arbeidet som Teateret Vårt gjør gjennom teater for barn og unge, samt teaterfestivalen Høstscena, som hver høst henter inn kreative krefter fra inn og utland til oppsetninger innenfor et bredt scenisk spekter. På musikkfronten spenner aktivitetene fra fremføringer hentet fra den klassiske musikkarven, blant annet med byens eget symfoniorkester og strykekvartett, til store internasjonale navn innenfor populærkulturen, særlig knyttet til musikkfestivalen Momentium. Dette har blitt en meget viktig markør i kulturlivet i Ålesund, som særlig henvender seg til et yngre publikum. | tillegg finner vi pa musikkfronten Kammermusikkfestivalen og en mindre musikkfestival som Fjordcadenza, som riktignok er en liten festival sammenliknet med Momentium, men som i stor grad inkluderer omlandet. Et spennende eksempel her er musikkarrangementet som for en tid tilbake fant sted ute i Storfjorden, med konsert på Skageflå, en fraflyttet gård som bærer minner om hardtarbeidende gårdsfolk i norske fjorder. | tillegg til dette huser også Ålesund festivaler som /nnoTown, som retter seg mot innovasjon og design, Båtfestival og Matfestival, alt i skjæringsfeltet lokale tradisjoner, kvalitet og internasjonal innflytelse.
Et spennende kunstprosjekt som også bør nevnes i Ålesund, er det såkalte KHÅK Kunsthall, i Keiser Wilhelmsgate. Dette er en samlokalisering av Stiftelsen Kjell Holms kunstsamling og Ålesund Kunstforening. Sistnevnte er en av landets eldste kunstforeninger, etablert i 1906, og har jobbet med skiftende utstillinger med fokus på samtidskunst i en årrekke. Stiftelsen Kjell Holms kunstsamling på sin side består av en rekke verk fra norsk nasjonalromantikk, og i kombinasjon gir dette en god spenning og dynamikk. Det er Ålesund Kunstforening som står for den daglige driften av kunsthallen.
Dette er kun ment som eksempler på kulturarrangement og —institusjoner i det tre byene, og vi vil komme tilbake til dem etter hvert. Her er det imidlertid interessante i et kulturelt perspektiv, å illustrere hvordan de tre byene har funnet frem til en dels overlappende, men fremst av alt, en komplementær kulturell profil. Umiddelbart synes derfor ikke kulturaktivitetene å stå i direkte konkurranse med hverandre, men fremstår som i høy grad kvalitetsbaserte aktiviteter innenfor ulike kulturelle sjangre. Dette er sentralt i et regionalt utviklingsperspektiv og ikke minst når det kommer til å profilere Mørebyen som mulig europeisk kulturhovedstad.
Det er imidlertid umulig å tenke seg Mørebyen som konsept, uten også å inkludere det regionale særpreget. I denne sammenhengen er det viktig å se regionen som en ressurs inn mot en eventuell søknad om å bli europeisk kulturhovedstad. Her kan en spille på kvaliteter som natur, høye fjell og dype fjorder, men også på det særpregede samferdselssystemet. Den spektakulære Atlanterhavsveien, den dramatiske Ørnevegen i Geiranger og ikke minst transportnettverket innad i regionen ved å utnytte de kvaliteter som ligger i topografien. Å stå å speide ut over fjordlandskapet ved Ørnesvingen, med De syv søstre brusende til høyre, mens cruiseskipene glir inn gjennom fjordlandskapet, eller å stå på toppen av Romsdalsalpene med Molde, øyene og havet for sine føtter, setter Mørebyene, og regionen inn i en spektakulær ramme, få europeiske byer kan oppvise maken til. Her bør også nevnes den spektakulære Raumabanen, som også er en viktig del av regionens transportsystem.
Dette særpreget, disse fortrinnene, vil representere regionens ressurs og gi en utdypende bakgrunn for mange av de aktiviteter byene Ålesund, Molde og Kristiansund huser. Dette må det bevisstgjøres omkring både innad og utad, internasjonalt, mot EU.
Byene og regionens ressurser kan kort summeres opp under følgende stikkord:
+ Samtidskultur og kulturell vitalisering, med vekt på et levende kunst- og kulturliv, med festivaler og arrangementer.
Regionens potensiale, fortrinn og muligheter på kulturfeltet kan også i noen grad leses gjennom kulturindeksen for fylket. I norsk kulturindeks beskrives generelt kommuners og regioners kulturtilbud og kulturaktiviteter med utgangspunkt i ti kategorier: Antall kunstnere, antall kulturarbeidere, museum, konserter, kino, bibliotek, scenekunst, kultur for barn og unge, sentrale tildelinger og frivillighet. Dette beskriver såkalt ytringskultur. Idrett er holdt utenfor.
Indeksen baserer seg ulike etablerte rapporteringsrutiner. På områder som kino, konserter og teater innebærer dette at man benytter profesjonelle billettleverandører som kilde for antall forestillinger. Dette betyr at mens man for kino klarer å registrere nær sagt samtlige forstillinger, er dette innenfor musikk og teater avgrenset til større, gjerne profesjonelle, arrangement. Kontant billettsalg ved døren til et gitt kulturarrangement rapporteres ikke. Konsekvensen er at en del arrangementer innenfor særlig det frie, private teatermarkedet ikke fanges opp. Dette kan også gjelde en del musikkarrangementer. Også festivaler som i stor grad baserer seg på direkte billettsalg, vil i liten grad bli registrert. Dette kan gjelder ulike markeder, matfestivaler og mindre musikk- eller teaterfestivaler. Jazzfestivalen i Molde blir imidlertid registrert. Her benyttes blant annet profesjonelle billettleverandører.
For profesjonelle teater eller musikkarrangement, som turnerer, er det visningssted som registreres, og ikke produsentsted. Dette betyr at om Teateret Vårt i Molde reiser på turne til en annen kommune, blir en gitt forestilling registrert som aktivitet i kulturindeksen på visningsstedet og ikke i Molde.
gi et inntrykk av noen relevante størrelser en må ta i betraktning når en dimensjonerer fremtidige aktiviteter på kunst- og kulturfeltet. Vi vil derfor med utgangspunkt i tall fra 2016 se hvilket potensiale som ligger i fylket når det kommer til publikumsoppslutning på kunst- og kulturarrangementer." Dette er sammenhenger det er viktig å være oppmerksom på ved en analyse av potensialet for økt kulturkonsum i de ulike bykommunene i Møre og Romsdal, samtidig som det også sier noe om hvilke muligheter og utfordringer som ligger i en prioritering av kunst- og kulturaktiviteter.
Før vi viser konkrete tall for Møre og Romsdal fylke, kan det være nyttig å se på noen interessante og relevante sammenhenger kulturindeksen påviser:"
e Kommunenes utgifter til kultur fører til mer kultur, men ikke flere kunstnere eller mer frivillighet.
+ Utdanningsnivået i befolkningen betyr mye for plassering på kulturindeksen. Personer med høyere utdanning konsumerer mer kultur enn personer med lavere utdanning.
e Kommuner med høgskoler har mer kultur (men mindre for barn). Unge mennesker benytter seg av kulturtilbudet i høyere grad enn eldre.
e Kommuner med kulturhus har blandet profil.
e Besøkskommuner har stort sett mer kultur, men mindre scenekunst og sentrale tildelinger. Turister er viktige som brukere av en rekke kulturtilbud.
+ Byer har flere besøkende i kino og bibliotek, men mindre av annen kultur (pr innbygger). Mange kulturtilbud avhenger av en kritisk masse med forbrukere for at virksomhetene skal kunne opprettholdes og være økonomisk levedyktige. Her vil kommunestørrelse være en viktig faktor. Jo større kommunen er, jo større grunnlag er det for smale kulturaktiviteter. Byene har også den fordelen at de kan høste fordeler av stordrift.
Disse overordnede sammenhengene på kulturens område er relevante når det kommer til flere faser i prosessen frem mot å bli europeisk kulturhovedstad. Dette gjelder både når en planlegger aktiviteter, hvilke aktiviteter som skal legges hvor, og i hvilket omfang. | tillegg handler det om forventet oppslutning under året som kulturhovedstad, og ikke minst når det kommer til hvordan sikre og vedlikeholde positive effekter av investeringer etter at kulturhovedstadsåret er over, jamfør kapittel 9.
I kulturindeksen fra 2016 fremkommer det at kulturutgiftene i Møre og Romsdal fylke ligger noe lavere enn landsgjennomsnittet." Hvorvidt dette handler om mer kommunale prioriteringer av kultur eller lavere interesse blant befolkningen går utover hva vi her har mulighet til å analysere.
31 Avsnittet bygger på Telemarksforskning: Norsk kulturindeks 2016. Resultater fra Møre og Romsdal fylke.
32 |bid:12.
33 |bid:14.
betydning for kulturbruken, og med det igjen mulighetene for å drive kulturproduksjon. 4 av kommunene har imidlertid universitet eller høyskole og 10 kommuner har kulturhus. Disse indikatorene er viktige når en vil måle potensialet for økt publikumsoppslutning og med det effektene av kulturhovedstadsårets mange aktiviteter.
Møre og Romsdal fylke plassert seg på en 13. plass i 2016, på den norske kulturindeksen. Dette bygger på summen av rangeringer i de nevnte ti kategoriene. De høyeste rangeringene finner vi på kategoriene kulturskole, frivillighet og konserter. Molde er den kommunen i Møre og Romsdal som rangeres høyest. Denne kommunen scorer høyt på alle kategorier, med unntak av kulturskole og bibliotek.
Ser vi på enkeltindikatorer på et aktivt kulturliv plasserer Møre og Romsdal fylke seg noe ulikt sammenliknet med de andre fylkene. Alle tall er for 2015, om ikke annet er skrevet. Tallene må derfor tolkes med en viss forsiktighet.
Dette baserer seg på medlemskap i de ti største kunstnerorganisasjonene i Norge. Etter dette målet er kun 522 av vel 21 000 kunstnere på landsbasis bosatt i Møre og Romsdal i 2015. Dette gir 2 kunstnere pr 1000 innbygger. Blant disse 522 er det flest musikere og komponister, med 342. 129 er visuelle kunstnere og 22 er forfattere. Det er interessant at det særlig er innenfor musikk man finner at kunstnerandelen i Møre og Romsdal fylke er høy, med 66 prosent av kunstnerbefolkningen mot 58 prosent på landsbasis.
Det tildeles dessuten mindre via ordningen Statens kunstnerstipend til Møre og Romsdal enn landsgjennomsnittet. Samlet ble det foretatt 15 tildelinger til kunstnere i fylket i 2015.
Andelen kulturarbeidere ligger på 5.1 ansatt pr tusen innbygger, hvilket er 46 prosent under landsgjennomsnittet. Det er de større byene som har flest kulturarbeiderne. Her har det vært en oppgang siden 2008.
I alt er det fem museumsinstitusjoner i Møre og Romsdal, Kulturkvartalet, Nordmøre museum, Nynorsk Kultursentrum, Romsdalsmuseet og Sunnmøre museum. Det totale besøket på disse lå 26.5 prosent under landsgjennomsnittet i 2015. Ålesund har imidlertid et høyere antall besøk enn forventet i Kulturindeksen 2016.
Tall for konsertene tar utgangspunkt i tall fra de største billettselskapene i Norge. Den samlende omsetningen i fylket lå på rundt 74.5 millioner i 2015, hvilket gir en omsetning 14 prosent under landsgjennomsnittet.
Også for kinobesøk ligger Møre og Romsdal lavere enn landsgjennomsnittet. Her er det naturlig nok store variasjoner mellom kommunene, avhengig av hvorvidt det faktisk foreligger et kinotilbud i kommunen. Kinobesøket i fylket har vært jevnt økende siden 2007.
Tilbudet via bibliotek måles blant annet i bokbestanden. Her har det vært en god tilvekst i bibliotekene i fylket, som ligger 21 prosent over landsgjennomsnittet. Utlånet har imidlertid sunket de siste årene, med rundt regnet 26 prosent de siste ti årene i forkant av 2015, mot 19 prosent på landsbasis i samme periode.
Scenekunst er også primært et tilbud i byene. Her er det et høyt aktivitetsnivå i Møre og Romsdal, som ligger på linje med landsgjennomsnittet i 2015 malt i antallet oppsetninger. Ser vi på besøk, ligger dette imidlertid 53 prosent under landsgjennomsnittet. Flest teaterforestillinger hadde Teateret Vårt, med 448. Dette er den dominerende teaterinstitusjonen i fylket.
Kulturskoler for barn og unge har god dekning i fylket og ligger over landsgjennomsnittet i andelen som går i kulturskole. 83 prosent av undervisningstiden i kulturskolene blir brukt til musikkundervisning, 9 prosent til dans og 4 prosent til visuelle kunstfag og teaterundervisning.
Det fremkommer i kulturindeksen at frivilligheten i Møre og Romsdal, målt ved momsrefusjon, var om lag som på landsgjennomsnittet. Frivilligheten var særlig sterk innenfor historielag og korps.
Disse tallene og tendensene er relevante for å vurdere både potensialet for vekst i de ulike sektorene av kulturlivet og potensialet for økt publikumsoppslutning. Særlig viktig er det å vurdere kulturtilbudet opp mot de bakgrunnsfaktorer som fremtrer som viktige for publikums bruk av kulturtjenester.
Samtidig må en være klar over den omvendte årsaksrekken en har når det kommer til forholdet mellom demografiske bakgrunnsfaktorer og bruk av tjenester. Det at tjenestene er tilgjengelig, vil også være en meget viktig driver for bruk. Dette innebærer at jo mer utbygd et kulturtilbud er i de ulike kommunene i Møre og Romsdal fylke, jo høyere vil også forbruket kunne antas å være.
Selv om de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund tilsynelatende fremstår som estetisk ganske forskjellige, er det noen klare fellestrekk. Mest nærliggende fiskeri. Dette danner utgangspunktet for alle de tre bysamfunnene. | tillegg kommer jordbruket, selv om dette har kommet i skyggen historisk av fiskeri og handel sjøveien.
Sosialt har imidlertid byene utviklet seg noe forskjellig, og klassedeling og forskjeller mellom by og land har gjort seg tydelig gjeldende, kanskje til dels sterkere enn mange andre steder i landet. Dette har kommet til uttrykk i den såkalte fogderistriden, som har fått prege de regionale relasjonene.
Som næringsvei har imidlertid det maritime endret karakter og betydningen av fiskeri har avtatt i verdi relativt sett for alle de tre byene. Samtidig har nye næringsveier vokst frem. Dette har funnet sted parallelt med at byene mer og mer har utviklet seg til moderne sentra, som også betjener sitt omland med viktige tjenester, både offentlige og private. I dette har kultur som næring tiltatt i betydning.
Hadde det ikke vært for at hver av de tre byene gjennomlevde noen dramatiske hendelser som skulle endre byenes visuelle og materielle uttrykk fullstendig, hadde vi kanskje i dag kunnet lese lokal næringsutvikling og sosiale skiller enda tydeligere visuelt i bymiljøene.
Den første alvorlig krisen kom i Ålesund i 1904, hvor byen i løpet av noen timer, brenner ned til grunnen. Knappe 40 år senere gjennomlever Molde og Kristiansund i noen hektiske krigsår, samme krise, der bykjernene nær sagt blir utslettet som resultater av bombing og ødeleggelse ved innledningen til andre verdenskrig. Dette resulterte i at byene ble gjenreist i løpet av et relativt kort tidsspenn, og da som variasjoner innenfor et ensartet arkitektonisk språk.
I Ålesund hentet byplanleggerne etter bybrannen betydelig inspirasjon fra «den unge» stilen som var under utvikling særlig i sentral Europa, med Østerrike, Sveits, Tyskland og dagens Tsjekkia. «Jugendstil» eller «Art Nouveau» vokste frem som en reaksjon på det strenge og formbestemte i de klassiske stilarter, som hadde hatt en enorm oppblomstring i Europa i andre halvdel av 1900-tallet og fremover. Særlig blant intellektuelle grupperinger i Østerrike og Tyskland var det et ønske om å ta menneskene tilbake til naturen og den naturlige kunnskap. Det var særlig innenfor de skjønne kunster, som skulptur, brukskunst og ikke minst arkitektur, denne naturinspirasjonen kom til uttrykk. Myke linjer tuftet på naturens estetikk og bæreevne utviklet seg.
Perioden var imidlertid for kort til at formspråket i særlig grad skulle komme til å prege større enhetlige miljøer i norske byer. Det ble med enkeltbygg, som eksempel i Trondheim, som har flere gode eksempler i sentrum. I andre byer, som eksempel Drammen, ble det kun bygget et fåtall sentrumsgårder i dette stiluttrykket, og de fleste er dessverre allerede tapt. Denne skjebne deler norske byer med mange byer i sentral-Europa, hvor mange Jugendbygg grunnet krig eller mangel på kunnskap om verdien av disse byggene, dessverre har gått tapt. Et unntak finner vi i byene Wien, Praha og Riga, som alle har større bygningsmiljøer oppført i Jugendstil. Men selv der finner man i begrenset grad større sammenhengende bymiljøer i Jugendstil, som i Ålesund.
interessant unntak. Selv om mange viktige bygg helt eller delvis også har gått tapt i Ålesund, helt frem til nyere tid, og bevisstheten om verdien av det enhetlige stiluttrykket ikke alltid har vært like stor, fremstår Ålesund i dag i stor grad som et enhetlig bymiljø i jugendstil, i hvert fall eksteriørmessig. Dette har dannet grunnlaget for at byen betegnes Jugendbyen. Mange eller nær sagt samtlige av informantene som har vært sentrale i utarbeidelsen av denne rapporten, viser til da også til Jugendbyen som det viktigste identitetsskapende kjennetegnet ved Ålesund. Med rette er derfor Nasjonalt kunnskapssenter for Jugendstil etablert i byen. I dette ligger et betydelig potensiale å jobbe videre på.
Krisene som skapte dagens arkitektoniske uttrykk i Molde og Kristiansund, la også grunnlaget for enhetlige stiluttrykk. Både Kristiansund og Molde ble gjenreist i de første etterkrigsårene og fikk sitt estetiske uttrykk fra denne samtiden. Sentraene i de to byene preges i stor grad av den lave, rene 1950-talls bebyggelsen, der pusset mur gir rik anledning til å male byen i ulike farger. Dette har også gitt opphav til Kristiansund eksempelvis, som den fargerike byen. Dette særpreget har de to byene i stor grad klart å beholde. I dag er fargepaletten klart kommunalt definert i disse byene, hvilket bidrar til at byene kan opprettholde sitt særpreg. Dette gir også her en viktig ramme for stedsdannelse og identitetsbygging i Molde og Kristiansund.
I dette avsnittet skal vi først se på hvordan vi kan lese lokale tradisjoner og næring i dagens kunst- og kulturtilbud i de tre byene. Dernest vil vi se på kulturell vitalisering mer generelt og uavhengig av gamle næringstradisjoner. Avslutningsvis i dette avsnittet ser vi på særpreg og ressurser knyttet til regionen. Hvert av disse temaene kunne vært en avhandling verdig. Det vi her presenterer er derfor bare noen korte linjer i dette store landskapet av ressurser og aktiviteter.
En av de fremste forvalterne og fortellerne av lokalt kultur med utgang i de tradisjonelle næringene er de lokale museene. I regionen er dette organisatorisk og tematisk delt inn i de tre regionene, Nordmøre i Kristiansund, Romsdal i Molde og Sunnmøre i Ålesund. Hvert av disse presenterer sine respektive regioner. Disse museene er igjen i varierende grad konsolidert med andre lokale museer. Sunnmøre museum i Ålesund er eksempelvis konsolidert med hele 12 andre mindre museer, blant annet Aalesund museum, Fiskerimuseet, Yste Skotet i Storfjorden, Herøy kystmuseum, Volda bygdemuseum og Godøy kystmuseum. Samlingene er ment å formidle både byen Ålesund og regionens historie og for Sunnmøre museum er det viktig å vise at byens historie er langt mer enn brannen.
Samlingene dokumenterer også regionens næringshistorie. Som de alle fleste andre steder langs kysten, ble disse små handelsstedene viktige som regionen en synlig europeisk dimensjon.
Gjennom klippfisken fikk man blant annet brede kontakter med spanjoler som kom for å handle. Denne kulturutviklingen forteller en spennende historie. I Kristiansund representerer klippfiskmuseet en viktig ressurs i å fortelle historien om europeisk kulturutveksling med utgangspunkt i denne handelen. Nettopp klippfisk var selve grunnlaget for at Kristiansund by ble grunnlagt.
Museene selv, ved deres talsmenn i denne studien, opplever ikke å være så direkte konkurranseutsatte som eksempelvis festivalene opplever å være, i det de er relativt alene om det tilbudet de har. Det eksisterer imidlertid et kapasitetsproblem når det kommer til å ekspandere virksomheten og formidlingen. For Sunnmøre museum er dette særlig aktuelt for Ålesund Museum, som holder til i en villa med begrensede utvidelsesmuligheter.
Kapasitetsproblemer er også uttalt for Nordmøre museum, som håper på realisering av et nytt kulturbygg i Kristiansund. Dette vil gi museet et fast utstillingssted. I Molde har Romsdalsmuseet fått et nybygg med den såkalte Krona.
Et sentralt kulturtiltak i å fortelle byen Ålesunds mer kulturhistoriske forankring er Det nasjonale jugendstilsenteret i Ålesund. Men som formidlingssted føler også vår informant her på kapasitetsproblemer, med behov både for større visningsrom og ikke minst flere sentrale aktører å samspille med. Aalesund museum, under Sunnmøre museum, ma ses som en naturlig samspillsakter for senteret, et samarbeid som uansett status i dag, synes veldig sentralt å bygge videre på.
En aktiv kulturaktør med utgangspunkt i det lokale kulturlivet og ikke minst kulturpersonligheter, er Bjørnsonfestivalen. Denne er både knyttet til en konkret uke, samtidig som det også er en løpende virksomhet etter modell av et litteraturhus knyttet til Plassen i Molde. Her deler festivalen rom med Molde bibliotek, Jazzfestivalen, Teateret Vårt og Møre og Romsdal Kunstsenter. Her finnes tilstrekkelige scenefasiliteter slik vår informant ved festivalen, opplever det, og Bjørnsonfestivalen benytter bygget etter behov. Festivalen ble etablert som en internasjonal litteraturfestival i 1992, som Norges første litteraturfestival. Fokuset er særlig på temaene menneskerettigheter og ytringsfrihet. Dette er helt i ånd med Bjørnstjerne Bjørnsons store samfunnsengasjement. | den forbindelse har flere store navn i internasjonal litteratur besøkt festivalen, som Yasar Kemal, Amos Oz, Hans Blix, Seamus Heaney, Wole Soyinka og Marilyn French. Det var ogsa festivalen som presset pa for at Molde skulle komme med i nettverket av fribyer for forfulgte forfattere (ICORN).
Alle disse tiltakene melder om til dels gode besøkstall, rekruttert fra ulike deler av samfunnet. Mens museene særlig retter mye av sin daglige formidlingsvirksomhet mot barn og unge, samt turister i sommersesongen, trekker Bjørnsonfestivalen et stort lokalt publikum.
Molde har også et potensiale knyttet til å bygge videre på den tyske kunstnerens Kurt Schwitters liv og virke i regionen, med kunstnerhytta på Hjertøya, selv om også mulig å gjøre spennende koblinger til europeisk-kontinentalt kunstliv.
Dels med utgangspunkt i sin historie, dels med utgangspunkt i lokale initiativ og dels andre grunner, har Ålesund, Molde og Kristiansund lyktes i en kulturell vitalisering med vekt på levende kunst- og kulturaktiviteter. Her har en både tatt i bruk veletablerte virkemidler, som de nevne lokale og regionale museer, samtidig som en har knyttet dette opp mot nyere uttrykksformer, som konsertarenaer og musikk som kunstnerisk uttrykksform, festivaler, opera og teater. Her har regionen ikke bare markert seg lokalt, men også nasjonalt og internasjonalt.
Det interessante er at de tre byene har valgt en ganske så ulik profil, dog med et visst tilsnitt av borgerlige, europeisk kontinentale uttrykksformer.
I Ålesund finner vi således et riktig både teater- og musikkliv, med utgangspunkt i et klassisk formspråk. Byen har både eget teater med Teateret Vårts avdeling for barn og unge, tillegg til symfoniorkester og kammerorkester. | tillegg kommer festivaler og arrangementer som Høstscena, kammermusikkfestivalen og Fjordcadenza, i tillegg til store arrangementer i regi av Momentium. Det som kjennetegner flere av disse rike sceniske uttrykkene er blant annet at det er etablert felles arena for profesjonelle og amatører, der talenter utvikles og inspireres. De klassiske musikkarrangementene melder selv om voksende publikumstall, hentet fra større deler av regionen. Mens symfoniorkesteret og kammerorkesteret i hovedsak oppfører musikk fra den klassiske musikkarven, har musikkfestivalen Fjordcadenza et bredere tilbud, fra jazz til folkemusikk. Festivalen har også arrangementer gjennom året, og reiser ut i de ulike delene av regionen. Momentium har imidlertid lagt seg på et konsept som mer tiltrekker den ynge befolkningen, med en minifestival for barn og et musikktilbud tilpasset ungdom.
Momentium er et privat selskap som gjennomfører om lag 120 konserter i året, blant annet koblet til tre musikkfestivaler, to i Ålesund og en i Giske. Selv om arrangementene henter inn aktører fra populærmusikken, dekker de i prinsippet alle genre. I Ålesund finner arrangementene sted i Terminalen byscene, som er den mest aktuelle med sine om lag 640 plasser. | tillegg arrangeres konserter på mindre klubbscener.
I tillegg til å være et regionalt musikksenter, er Ålesund også vertskap for samtidsmuseet KUBE. Selv om utstillingskapasiteten enn så lenge er begrenset, trekker museet og samling til seg en rekke besøkende. Ressursene begrenser imidlertid mulighetene for å sette opp utstillinger. En spennende ressurs innenfor samtidskunst møter vi i det såkalte Mottaket i Ålesund, et kunstnerfellesskap i Torghallen som åpner dørene for allmennheten. Gjennom dette lavterskeltilbudet får publikum møte kunsten lenge før den er utstillingsklar. Miljøet er sammensatt og består av kunstnere innenfor ulike genre visuell kunst. Her har en rekke kunstnere fra hele fylket gått sammen og skap en møteplass sammen.
Molde er teater og jazzbyen, men byr også på blant annet litteraturfestival: Bjørnsonfestivalen, og Møre og Romsdal kunstsenter. Teateret Vårt, er lagt til Teateret driver med omkring 40 til 45 årsverk og reiser på turne rundt i regionen. Her er samfunnshus eller tilsvarende tilgjengelig som scener. I Molde spiller de på Plassen, mens de spiller på Arbeideren i Ålesund. Både denne og i Kristiansund, hvor Festiviteten benyttes, fremkommer det i intervjuene til grunn for denne kartleggingen at lokalitetene ikke er så godt tilpasset teatervirksomhet.
På landsbasis er imidlertid Molde kanskje mest kjent for sin jazzfestival. Denne kan feire sitt 60 års jubileum i år 2020 og er slik den nest eldste kontinuerlige jazzfestivalen i verden. I 2018 ble det solgt i alt 28 000 billetter. Antallet konserter i de 6 dager festivalen varer, var i 2018 på vel 100. Om lag halvparten av disse er gratiskonserter. Festivalen benytter blant annet Plassen og Bjørnsonhuset som konsertarenaer, og finner dekningen av konsertarenaer som god.
Under festivalen finner det sted en rekke arrangementer ute i det offentlig rom. Dette gir ifølge informanter en meget aktiv og god festivalstemning. Slikt sett er festivalen ikke bare en magnet for jazzentusiaster fra både regionen, landet som helhet og utlandet, men også en kilde til folkeliv og aktivitet i Molde by. Dette kan være en stor ressurs i utvikling av konsepter og aktiviteter for en europeisk kulturhovedstad. Her er det viktig vise til at festivalen samarbeider med en rekke andre jazzfestivaler i inn- og utland og har et viktig nettverk internasjonalt. Gjennom dette har det vært hentet store navn til festivalen gjennom de nå nær 60 årene festivalen har vært sammenhengende aktiv.
Det samme kan sies om Bjørnsonfestivalen, som er omtalt ovenfor.
En spennende satsing på kultur i Molde er knyttet til de gamle retts- og fengselslokalene hvor byen har etablert kulturskole, med nye øvingslokaler og konsertlokaler. Her er også kommunens kulturetat flyttet inn, i den gamle rådstua i Øvre veg. Lokalene er tett ved Molde videregående skole, som har egen musikklinje.
Kristiansund er blant annet operabyen. Operaen får meget god omtale i rapporten fra Telemarksforskning Operasjon operanasjon, som evaluerer region- og distriktsoperaene/musikkteatrene.* | evalueringen heter det at operaen i Kristiansund, ved siden av Teateret Vårt i Molde, er fylkets største scenekunstprodusent, med mellom 20 og 50 forestillinger." De fleste forestillingene er egenproduserte. Operaen i Kristiansund er med dette den største distriktsoperaen i Norge, i tillegg til å være landets eldste. Helt tilbake til 1910, med etableringen av et 12-manns profesjonelt teaterorkester har operamusikk vært fremført i Kristiansund. Med byggingen av Festiviteten i 1914 fikk også operaen et eget bygg. Kravene til kulturbygg har imidlertid endret seg over hundreåret og for operaen er det nå et ønske om et mer egnet bygg. Her har diskusjonene gått rundt et kulturbygg som kunne ha kapasitet til både å huse operaen, men også Nordmøre museum, biblioteket og kulturskolen. Staten har nå gitt melding om omfang på tilskudd og tildelt planleggingsmidler. Dette innebærer at det etterlengtede bygget er på vei.
3 Berge, Haugsevje, Heian og Hylland 2016: 67. 3 Berge, Haugsevje, Heian og Hylland 2016:67.
ikke avgrenset til opera. Slikt sett er operaen en drivkraft i et meget aktivt musikkliv i regionen. Dette er ikke minst knyttet til operafestuka, hvor man ved å skape festivalstemning rundt operaen, har lyktes i å nå et publikum langt utover det som tradisjonelt oppsøker denne kunstformen.
Kristiansund er også vertskap for en årlig fotofestival, Nordic Light Events. Denne startet opp for 12 år siden og er eid blant annet av fylkeskommunen og Kristiansund kommune. Festivalen inviterer fotografer nasjonalt og internasjonalt, og rommer slik et mangfold av utstillinger og foredrag. Programmet holder et høyt nivå og mange store fotografer har besøkt byen. En av utfordringene for festivalen er at nedslagsfeltet er smalt og publikumsoppslutningen begrenset. Fotofestivalen ser imidlertid et stort potensiale, blant annet knyttet til prosjekter som Fotobyprosjektet. Slikt sett er det ifølge driverne av festivalen et stort potensiale for å gjøre festivalen attraktiv. Deler av dette handler også om å øke selve festivalstemningen i byen. Det må, ifølge en av våre informanter fra festivalen, skapes en atmosfære som i neste omgang vil trekke et større publikum. Markedsføring er også en del av dette, det må vises frem at det pågår en festival.
En noe annen festival som også finner sted i Kristiansund er Kirke, kunst og kulturfestivalen. Her vises trosrelatert kunst, formidlet gjennom ulike kunstformer som bilde og musikk. Dette er en helårsvirksomhet, med konsert på våren og i alt 31 ulike arrangementer i 2018. Aktivitetene har også en regional profil som strekker seg blant annet til Molde og Surnadal. Kunst sendes også til andre kommuner i regionen, deriblant Volda. Også her er fylkeskommunen medeier i festivalen. | tillegg har festivalen et samarbeid med kunstforeningen i Kristiansund. Når det gjelder publikumsoppslutningen, har denne ifølge en informant fra festivalen, et potensiale for å vokse. Totalt samler de ulike arrangementene som inngår i festivalen fra 3000 til 4000 besøkende. De fleste publikummene er eldre.
Nevnes i denne sammenhengen må også at det stadig vokser frem nye festivaler i alle de tre byene, noe som gjør nettopp festivalene til noe av det mest særpregede ved kunst- og kulturlivet i de tre byene. Her kan kort nevnes Rabalderfestivalen i Molde, som retter seg mot barn og unge, samt Leikival og Matfestival i Ålesund som eksempler.
Det er vanskelig å beskrive kunst- og kulturaktivitetene i Ålesund, Molde og Kristiansund uten å koble dette opp mot de storslagne omgivelsene. Det er tidligere nevnt samferdselssystemet, med Trollstigen, Atlanterhavsveien og Ørnevegen i Geiranger, selv om dette ligger med en viss avstand til de aktuelle byene. Samferdselssystemet er viktige gitt at dette er tilgjengelig for et bredere lag av besøkende. Utover dette vil store deler av naturressursene for den gjennomsnittlige besøkende mer være til berikelse som ramme rundt begivenheter.
storslagne naturen i et konsept knyttet til å bli europeisk kulturhovedstad.
I denne sammenhengen er det også viktig å fremheve den internasjonale oppmerksomhet som har tilkommet regionen gjennom at fjordlandskapet i Geirangerfjorden er kommet på Unescos verdensarvliste. Dette vil kunne være en sentral brikke å bygge videre på, for å fremheve regionens egenart og kulturelle verdi. Her er synes det å være et mangfold av muligheter for å videreutvikle konseptene med gårdsbesøk langs Storfjorden, konserter med mye mer.
EU understreker den europeiske dimensjonen ved arrangementet, selv om det ikke er så klart hva som legges i dette i denne sammenhengen." | utgangspunktet nomineres byer, og tildeles arrangementet, som et europeisk prosjekt, og ikke som en representant for sitt land." | sin studie av ti europeiske kulturhovedsteder skriver imidlertid Norås at å utvikle en europeisk dimensjon handler om mer enn å utvikle internasjonale kunst og kulturprosjekter. Det handler også om å forstå andre kulturer og sosiale omstendigheter, så vel som sin egen. Dette åpner for en frihet for søkerlandene til selv å definere hva de vil legge i den europeiske dimensjonen. Dette kan både vise til spesielle kjennetegn ved byene, som Ålesunds arkitektoniske jugendprofil, eller sider ved søkerbyen(e)s historiske eller samtidsbaserte profil.
Uansett har både Ålesund, Molde og Kristiansund gjennom hele sin historie i stor grad vært orientert mot Europa gjennom maritim handel. | dette ligger også en betydelig kulturell innflytelse. Dette gjenfinner vi i dag gjennom den tydelige europeiske dimensjonen både ved de store festivalene i de tre byene, men også ved arrangementer i regi av de faste kulturinstitusjonene. Således har både fotofestivalen i Kristiansund, jazz- og Bjørnsonfestivalen i Molde og de mange musikk og teaterfestivalene i Ålesund, en klar europeisk orientering. Dette materialiserer seg ikke bare i de uttrykksformer som presenteres, men også i gjester, nettverk og temaer. | tillegg er også de faste kulturinstitusjonene som Jugendstilsenteret og de klassiske musikkarenaene i Ålesund, operaen i Kristiansund og Teateret vårt i Molde og Ålesund under betydelig kontinental europeisk innflytelse. Dette gjør den europeiske dimensjonen svært present i kunst- og kulturlivet.
3 Jamfør Norås 2016:46, der han i sin studie finner at den europeiske dimensjonen ikke er så lett å skjønne i denne konteksten. 37 Noras 2016:46.
høyt nivå. Nyest er det i Kristiansund, hvor man i tilknytning til det såkalte Prosjekt Campus Kristiansund er i ferd med å bygge opp en felles arena for høyere utdanning, forskning og innovasjon på Nordmøre. Planen er at infrastrukturen skal stå ferdig i 2022, helt i sentrum av Kristiansund, med midlertidig etablering fra 2020. Ambisjonene er å kunne gi et bredt høgskoletilbud, bygge opp en fagskole, samtidig som man lager et vekstmiljø for næringslivet og bygger opp et forskningsmiljø. Målet er å få 1400 studenter på Campus innen år 2025.
På Høgskolen i Molde tilbys også ulike utdanninger, med et tyngdepunkt innenfor samfunnsfagene, helse og administrasjon. Høgskolen har godt over 2000 studenter og i underkant av 200 ansatte.
I Ålesund jobbes det for å få på plass det såkalte Sørsidabygget, som er ment å samlokalisere den kommunale kulturskolen, Teateret Vårt, for barn og unge, samt den videregående skolen, som også gir undervisning i estetiske fag. Ved å samle fagkompetanse innenfor estetiske fag, kan man her etablere et kulturelt kunnskapscluster, som kan være en driver i forhold til kvalitet og profesjonalitet innenfor kunst- og kulturfeltet, ikke bare i Ålesund, men i regionen.
For øvrig er NTNU i Ålesund en del av Norges teknisk-naturvitenskaplige universitet (NTNU) og en direkte videreføring av Høgskolen i Ålesund. Studiene har et fokus på samarbeid med næringslivet, med koblinger mot helsesektoren og innenfor det maritime miljøet. Skolen hadde vel 2500 studenter i 2018.
I tillegg til den kompetanseoppbygging som finner sted i de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund, er det viktig å bygge en bro til kompetansemiljøene i Volda, hvor det i dag finner sted en bred kompetansebygging innenfor flere ikke bare estetiske fag, men også fag som kan representere viktige støttefunksjoner for å utvikle kvalitet og profesjonalitet innenfor kunst- og kulturaktiviteter i regionen.
Tilstedeværelsen av kreative forskningsmiljøer i alle de tre byene kan gi verdifull kompetanse å spille på i utviklingen av nye og grensesprengende prosjekter. | tillegg vil de mange studentene kunne være potensielle brukere av mange av de kulturaktivitetene som er etablert.
En viktig ressurs vi så langt bare har streifet, men som absolutt må understrekes, er det store potensialet som ligger i frivilligheten til grunn for de mange kunst- og kulturaktivitetene vi her har vist til. De mange festivalene og det rike kulturlivet rettet mot barn, unge og voksne, hadde ikke vært mulig å gjennomføre uten det store antallet frivillige som bidrar og støtter opp om aktivitetene. Det samme gjelder viktige deler av blant annet teater- og musikkvirksomheten. De mange korps, symfoniske musikere, kor og statister er alle basert på meget stor grad av frivillighet, som bærer hele bredden i arrangementene. | dette ligger ikke bare en betydelig ressurs å jobbe videre på, i retning av å spisse aktiviteter med sikte på å å bli europeisk kulturhovedstad, men også et grunnlag for å sikre den brede kulturhovedstadsarrangementet.
Kulturarv i seg selv er ingen tilstrekkelig betingelsen for å få tildelt kulturhovedstadsarrangementet, men vil være en viktig og spennende ressurs bygge arrangementet rundt. I det foregående har vi vist til Molde og Kristiansund som gjenreisningsbyer i 1950-årenes arkitektur, mens Ålesund fremstår som en gjenreisningsby i jugendstil, fra årene etter 1904.
Generelt er det vanskelig å skille kulturarv som materiell ressurs fra den immaterielle siden av kulturarven. Dette betyr at med de bevarte bygningsmiljøene, følger også historien om de tre byene som sted, om personene som har levd der, om næringsvei, kultur og hverdagsliv. Dette fordrer også en viss grad av autensitet, skal kulturarven ha både en kunnskaps og formidlingsverdi.
I en interessant rapport fra Europa Nostra, Cultural Heritage Counts for Europe, fra 2015, vises det til at kulturarv er en nøkkelfaktor for steders attraktivitet. Samtidig gir kulturarv europeiske byer og regioner en identitet, som kan være meget viktig i markedsføringssammenheng. *
Her vil de tre byene ha en viktig ressurs å spille på, både for å utvikle spennende prosjekter og aktiviteter, men også i selve markedsføringen. Samtidig vil det ligge et betydelig markedsføringspotensiale i dette, hvor både egenart og den europeiske dimensjonen kan fremheves.
Om en samtidig knytter det regionale perspektivet på, vil spennende dimensjoner som forskjeller mellom by og land, byborgerliv og handel på den ene siden og jordbruk i værhard natur på den andre kunne bidra til å illustrere spennvidden i regionens nærings- og folkekulturliv. Gårdsliv ved Storfjorden på den ene siden og borgerliv i Ålesunds bygater kan illustrere noen av det mangfoldet regionen huser.
En viktig premiss for å utvikle kunst- og kulturaktivitetene i de tre byene og regionen som sådan er at arbeidet er forankret i det regionale og kommunale planapparatet. Ser vi først kort på fylkesplanen for Møre og Romsdal 2017-2020 og handlingsprogrammet for kultur 2017 (U-13/17) finner vi i kombinasjon med Møre og Romsdal fylkeskommunes eget notat for kunstpolitikk," at det identifiseres tre satsingsområder innenfor det profesjonelle kunstfeltet, med tilhørende strategier:
38 Europa Nostra 2015. 39 Møre og Romsdal fylkeskommune, Kunstpolitikk for Mere og Romsdal, (udatert).
(2) Utdanning, forskning og innovasjon (3)
Kunstpolitikken i Møre og Romsdal fylkeskommune retter seg mot det profesjonelle kunstmiljøet, med profesjonelle kunstnere og deres publikum." Kunst blir av Møre og Romsdals fylkeskommune forstått som «resultatet av ein kunstnar sitt arbeid (åndsverk), både produksjonar og verk innan musikk, scenekunst, litteratur, visuell kunst og film — og formidlinga av desse.»" Scenekunstbegrepet omfatter opera, teater og dans, mens arkitektur, design og kunsthåndverk defineres inn under begrepet om visuell kunst. Utover dette legges også opplæring og utdanning til begrepene, i tillegg til publikum som skal oppleve og tilegne seg kunsten, som det heter i notatet fra Møre og Romsdal fylkeskommune.
Møre og Romsdal fylkeskommune legger stor vekt på dokumentert profesjonalitet ved tildeling av stipend til profesjonelle kunstnere. Her vurderes kvaliteter som medlemskap i en profesjonsorganisasjon, tidligere prestasjoner og offentlig støtte eller stipend. For kunstnere innenfor det visuelle feltet stilles det også kvalitetskrav som deltakelse på offentlige og juryerte utstillinger, innkjøp gjennom innkjøpsordningen, herunder museum og annet av privat karakter samt utsmykkingsoppdrag.
Med dette har fylkeskommunen klare strategier for at de kunstneriske aktiviteter de selv skal støtte i egenskap av at de er profesjonelle uttrykk, holder et høyt faglig nivå.
Møre og Romsdal fremhever også at man gjennom kunstpolitikken skal sikre et mangfold av kunstneriske uttrykk, slik at stadig flere kan både produsere, formidle og oppleve kunst. Dette må også ses i sammenheng med målet om at det skal bli mulighet for flere til å bo og leve av kunsten i Møre og Romsdal fylke.
I dette ligger det et insitament til økt aktivitetsnivå innenfor regionens kulturliv.
6.10 Ålesund, Molde og Kristiansund som Mørebyen.
Det interessante i utviklingen av de tre mørebyene er at de på tross av mange historiske fellestrekk, om enn med litt ulik sosial profil, kulturelt har utviklet seg og profilert seg i noe ulike retninger. | relasjon til et konsept om Mørebyen må dette ses som en styrke, i det de ulike kulturuttrykkene i noen grad fremstår som komplementære. Slikt sett rommer kulturlivet og det potensiale som ligger i dette, både koblinger til de tradisjonelle næringene og moderne uttrykk, som foto, samtidskunst og jazz.
40 Møre og Romsdal fylkeskommune, Kunstpolitikk for Møre og Romsdal, (udatert):3. 4' Møre og Romsdal fylkeskommune, Kunstpolitikk for Møre og Romsdal, (udatert): side 3.
å i neste kapittel.
Hva er status for kunst- og kulturarbeidet i de tre mørebyene Ålesund, Molde og Kristiansund og konseptet Mørebyen, i lys av de kriteriene som settes for å bli europeisk kulturhovedstad? Hvilke planer foreligger for å videreutvikle regionen innenfor kunst- og kulturfeltet? Og hvilke muligheter og utfordringer ligger i det å bli og være europeisk kulturhovedstad?
Dette er sentralt når man bereder grunnen for å bli europeisk kulturhovedstad. Dette er temaene for dette kapitlet, hvor vi først skal se nærmere på noe av de kriteriene som understrekes av Europakommisjonen.
Europakommisjonen har i tillegg til de seks kategoriene med kriterier det ble redegjort for innledningsvis satt opp noen generelle retningslinjer for potensielle søkerbyer." Disse knytter seg direkte til de ressursene byene forvalter, både i egenskap av størrelse og program. Før vi vurderer statusen for kulturarbeidet i de tre byene, vil vi her bare kort peke på de viktigste av disse retningslinjene.
Dette er ikke en faktor som tillegges vekt direkte. Det som vektlegges er imidlertid den menneskelige og finansielle kapasiteten. Dette henger mer indirekte sammen med en kommunes størrelse.
Dette er viktig for konseptet Mørebyen, hvor tre byer kobles sammen. Merk imidlertid det som ble drøftet innledningsvis til rapporten, der det vises til at kun en by kan søke. Dersom man ønsker å gå videre med de tre byene som et felleskonsept, må dette jobbes spesielt med. Alternativt kan en velge en av byene, med de to andre som samarbeidspartnere. Dette er sannsynligvis et mer realistisk alternativ.
En by får ikke tittelen for sin kulturarv eller prioriteringer av kulturelle aktiviteter alene.
42 Europakommisjonen: European Capitals of Culture 2020 to 2033. A guide for cities preparing to bid.11-13.
program for året som europeisk kulturhovedstad.
Søknader knyttet til eksisterende aktiviteter er ikke tilstrekkelig. Det må utarbeides et eget program for kulturelle aktiviteter for det aktuelle året. Dette må ligge over det normale aktivitetsnivået.
Alle byer er unike og programmene blir derfor også unike. (6)
Selv om økt turisme kan følge som et resultatet av det å være europeisk kulturhovedstad, med alle dets aktiviteter, er innbyggerne hovedfokus i de europeiske kulturhovedstedene. Dette gjelder spesielt byens egne innbyggere og deres tilknytning til kultur og Europa.
Det er ikke noe krav om å ha mange aktiviteter. Det er viktigere at programmet treffer byens målsettinger og lar seg realisere innenfor rammene av den finansieringen som er mulig å bringe på banen.
Dette er ment å være et europeisk prosjekt, som kaster lys over både kulturelle fellestrekk og ulikheter i Europa. Hovedvisjonen må derfor være på et europeisk og internasjonalt nivå.
Kjernen i konseptet med europeisk kulturhovedstad er at det er et kulturelt prosjekt rettet mot innbyggerne, kunstnere og kulturaktører eller alle de som bruker sin kreativitet innenfor mange ulike sektorer. At en by med status som europeisk kulturhovedstad også finner at dette bringer sosiale og økonomiske effekter er mer å regne som positive bieffekter av statusen.
En by kan også innenfor statusen av å være europeisk kulturhovedstad, utfordre og utforske mer mørke sider ved sin historie.
Å forberede et slikt arrangement tar tid, og man må være forberedt på å være dedikert til oppgaven gjennom forberedelse og til slutt gjennomføring over hele den tiden det tar å stable arrangementet på bena. Bare slik kan en høste erfaringer i ettertid.
I sum vil dette ha store konsekvenser for utforming av og oppfølgingen av konseptet europeisk kulturhovedstad.
Det må med dette utvikles et eget program for året som europeisk kulturhovedstad, med aktiviteter som overgår de aktiviteter som normalt følges opp i løpet av et år. De arrangementene og aktørene vi har vist til i forrige kapittel vil slik være sentrale ressurser en har å spille på når det kommer til å realisere ulike arrangementer, men uten at de aktiviteter de har ansvaret for vil være tilstrekkelig for utformingen av et program for året.
Et viktig spørsmål er hvilket potensiale som foreligger for faktisk å øke kapasiteten og utvikle nye prosjekter i tillegg til de som allerede er etablert. Dernest; er det et tilstrekkelig publikumsgrunnlag for et økt aktivitetsnivå? | dette ligger et viktig strategisk arbeid for å vurdere kapasiteten, som tilstrekkelige lokaler, kompetanse og annet som er en forutsetning for å videreutvikle kunst- og kulturaktiviteter. Dernest kommer strategier for å sikre den nødvendige publikumsoppslutning.
På kapasitetssiden har vi sett at det foreligger en relativt god kapasitet på enkelte felt innenfor kunst- og kulturlivet i de tre byene, mer begrenset på andre områder. Kort fortalt har vi sett på operaens vilkår i Kristiansund, hvor det forventede kulturhuset vil bidra til å bedre kapasiteten. Molde har blant annet Plassen og Krona, i tillegg til den kapasiteten som ligger i Bjørnsonhuset. Ålesund har Arbeideren, Terminalen og Parken, men savner mer intime sceniske fasiliteter, og jobber med å realisere det såkalte Sørsida, som et kulturkvartal. Hvorvidt dette er tilstrekkelig kapasitet for et kulturhovedstadsår avhenger helt av hvilke tiltak og aktiviteter en tenker å utvikle. Sannsynligvis vil det, slik vi har sett her, være en del begrensninger som innebærer at eksempelvis Sørsidaprosjektet i Ålesund hadde vært et viktig supplement til den eksisterende kapasiteten på scenekunstfeltet.
Kapasitet handler imidlertid også om kompetanse på kunst- og kulturfeltet, både knyttet til direkte utøvere, men også innenfor sentrale støttefunksjoner som lys, lyd, bilde, markedsføring, kostymedesign og kostymesøm, instruksjon, scenografi samt en mengde andre funksjoner som er viktig innenfor ulike deler av kunst- og kulturfeltet. Hvilken kompetanse som kan være viktig å bygge opp frem mot et kulturhovedstadsår, vil igjen avhenge av hvilke arrangementer en ser for seg. Uansett synes regionen under ett, å ha kompetanse innenfor sentrale kulturfelt innenfor blant annet det sceniske, det vil si musikk og teater. Også på litteratur, foto, kunst, besitter mange i regionen betydelig kompetanse, som vi har sett i gjennomgangen av de mange aktivitetene som regionen huser. Her synes det å være mulig å bygge videre på de kompetansemiljøene som faktisk finnes i regionen.
En annen utfordring er knyttet til det å etablere et større volum på publikummet, slik at det blir grunnlag for økt aktivitetsnivå. Gitt at publikumsoppslutningen om flere av aktivitetene allerede er stor, vil det allikevel være et potensialet for ytterligere vekst i antall publikummere. I noen tilfeller fordrer dette imidlertid fasiliteter i form av mer egnede lokaler, som operaen i Kristiansund og Teateret Vårt for barn og unge i Ålesund. Det samme gjelder aktiviteter ellers i regionen, hvor det tross stor oppslutning gis uttrykk for blant mange av våre informanter, at det også synes å være et potensiale for vekst i antall publikummere. Samtidig kan det også her være utfordringer knyttet til realinvesteringer som kan legge en demper for ytterligere vekst i publikumsoppslutningen.
Her kan imidlertid strategier for å øke publikumstilstrømningen være viktig. Kanskje kan lærdom her tas av operaen i Kristiansund, hvor man under operafestuken setter sammen et program bestående både av klassikere og nyere, mindre kjente operaer. | følge evalueringen fra Telemarksforsking, har man på denne måten lykkes i å skape en egen tillit mellom arrangør og publikum, samtidig som man ifølge samme evaluering har lykkes i å skape et lavterskeltilbud som får med seg grasrota." | dette ligger både at man er nyskapende, med innkjøp av nye operaer, eksempel Donna Bacalao, som har sterk lokal tilhørighet, men også at man våger i forbindelse med operafestuken å bevege seg utenfor det man vanligvis definerer som operasjangeren, som Carpe Diem."
I tillegg til å ha en strategi for å rekruttere publikum lokalt, bør man også ha en strategi for å øke publikumsgrunnlaget utenfor regionen. Dette kan være et viktig felt å jobbe videre med. Her kan markedsføring og omtale av arrangementene være en viktig strategi. En viktig forutsetning da er å få toneangivende media til å gi arrangementene kritikk. Dette skaper ofte ekstra oppmerksomhet. Lange avstander kan imidlertid by på noen utfordringer her. Hovedfokus bør imidlertid være å rekruttere publikummere fra regionens egne innbyggere. Dette vil også være mest i samsvar med målene for den Europeiske kulturhovedstaden og intensjonene om lokal forankring. Spørsmålet da er i hvilken grad potensiale er hentet ut når det kommer til publikumsoppslutning og hvilket potensiale det i denne sammenhengen kan ligge i ulike medvirkningsprosesser. Den høye graden av frivillighet knyttet til kunst- og kulturaktiviteter i regionen vil være en viktig ressurs i denne sammenhengen.
I forlengelsen av dette, opplever mange av våre informanter innenfor ulike kulturaktiviteter at det er et potensiale for økt oppmerksomhet og oppslutning om kunst- og kulturaktiviteter, i kombinasjon med det storslagne naturlandskapet og de spennende variasjonene på kulturarvsiden. Kommunikasjon synes også å være på plass både hva gjelder bil, og fly, med flyplass i hver av de tre byene. I tillegg har man den spektakulære Raumabanen, som byr på en spennende kulturopplevelse.
43 Berge, Haugsevje, Heian og Hylland 2016:67. 44 Berge, Haugsevje, Heian og Hylland 2016:68.
stor, likeledes oppslutningen om arrangementene. Publikumsforankring- og oppslutningen synes med andre ord å by på store muligheter. Særlig synes oppslutningen å være stor rundt de større aktivitetene som vi ovenfor har definert innenfor kulturlivet i de tre byene, opera i Kristiansund, teater, jazz og litteratur i Molde og teater- og musikkarrangementer i Ålesund.
Likeledes synes også oppslutningen om de mange festivalene å være stor, med potensiale for å vokse enda mer. Dette gjelder blant annet teater- og musikkfestivaler i Ålesund og omegn, Jazzfestivalen og Bjørnsonfestivalen i Molde, selv om denne allerede har vokst seg stor, og ikke minst Klippfiskfestivalen og Nordic Light i Kristiansund.
Uansett bør også potensiale for publikumsekspandering lokalt vurderes opp mot den kunnskap som eksisterer om forbruk av kulturtjenester, jamfør kulturindeksen.
En mulig utfordring er knyttet til konseptet med tre ulike byer, med noe avstand imellom. Det kan være krevende å gi dette en enhetlig profil. Samtidig som de kulturelle aktivitetene de har spesialisert seg på er ulike, er det ikke et definert felles publikum for de kulturelle aktivitetene eller et felles kulturelt fagmiljø. Dette kan gjøre det vanskelig og uklart hvordan man innenfor kulturhovedstadsåret skal prioritere mellom ulike aktiviteter og hva fordelingseffektene av tiltakene blir, i etterkant av at kulturhovedstadsåret.
Samtidig vil de som besøker operaen, ikke nødvendigvis være de samme som de som oppsøker teateret, eller fotofestivalen eller andre aktiviteter. Dette innebærer at en prioriteringer også har en demografisk dimensjon, i tillegg til en geografisk.
En optimal fordeling av ressurser kan like fullt handle om fordeling mellom ulike fagfelt, som utdanning eller samferdsel, som en intern omfordeling innenfor ett og samme fagområde.
Med økte midler til kulturelle aktiviteter forventes også kompetanseoppbygging i kulturlivet, men hvordan skal dette bygges opp og fordeles, når det er snakk om tre ganske så ulike byer? Hvilke miljøer skal bygges opp og hvor skal den økte kompetansen hentes fra? Spesielt imponerende er det at alle byene har læresteder tilknyttet høgskole- og universitetssystemet, med høgskoler/NTNU i Ålesund, høgskolen i Molde og Campus Kristiansund under planlegging og utvidelse. | tillegg eksisterer det kunstfaglige kompetansemiljøer i de tre byene, som Ålesund Kunstfagskole, som absolutt representerer viktige ressurser en kan bygge på. Ålesund Kunstfagskole gir en toårig utdanning innenfor visuelle kunstfag: Billedkunst og design.
Også andre byer i regionen, som Volda, har fasiliteter knyttet til kompetanseoppbygging. Uansett må det her gjøres vurderinger av hvilke miljøer som skal bygges opp og hvor og hvordan dette skal skje.
både innad i og ikke minst på tvers av kommuner. For å oppnå dette kan det være nødvendig å sette noen strenge krav, for eksempel at prosjektene skal ha brede nedslagsfelt demografisk og helst vises i flere byer.
Kulturhovedstadsåret kan være et tveegget sverd for kulturlivet, ifølge en informant som har jobbet med dette for en av de andre norske byene som har vært europeisk kulturhovedstad. Kulturlivet kan erfare at det kommer inn mye midler som er ment fordelt både på realinvesteringer, drift og ikke minst aktivitet. Aktørene utfordres på aktivitetsvekst, samtidig som midlene også vil kunne bidra til å løfte konkurrerende virksomheter. For den enkelte kulturaktør kan det skape stress og i verste fall føre til at kulturaktiviteter utkonkurreres, med tap av kompetanse og initiativ som resultat.
Etablering av nye kulturaktører på et felt, med en annen dagsorden, med mye kapital, som tenker kortsiktig, avgrenset til året som europeisk kulturhovedstad, kan skape mye uro i et etablert kulturliv.
Innenfor området jazz, som er en stor kulturell aktivitet i Molde, må en vurdere i hvilken grad etableringen av en ny jazzscene i tillegg, vil doble jazzpublikummet. To scener, eller kulturarenaer, kan også føre til at tilskudd må deles i to og publikummere fordeler seg på to steder. Om det ikke samtidig finner sted en økning i publikumstilstrømningen, kan dette resultere i at begge scenene må gi seg etter en stund, eller at den ene gir seg, og den andre overtar hele publikummet alene. Slike konsekvenser for det eksisterende kulturlivet må vurderes nøye.
Det samme gjelder i den grad en søker å bygge opp konkurrerende aktiviteter i ulike byer. Om en bygger opp operascener også i Molde og Ålesund, kan dette sette operaen i Kristiansund i en uheldig situasjon gitt at man blir konkurrenter både når det kommer til fagkompetanse og publikummere. | så fall må også kompetansenivået og antallet publikummere gis et løft samtidig.
Det er derfor svært viktig at de som skal utarbeide programmet for året har en lokal forankring og at en gjør nøye vurderinger når en prioriterer aktiviteter i de tre byene. Dette understreker viktigheten av å ha noen klare kulturpolitiske målsettinger. Hva skal en prioritere? Dette gjelder både mellom sektorer, som mellom kompetanseoppbygging og realinvesteringer, og internt mellom ulike kunst- og kulturuttrykk. Dette berører også spørsmålet om hvorvidt man løfter et miljø ved å hente inn «stjerner» utenfra. I Bergen sa en i stor grad nei til dette under deres år som europeisk kulturhovedstad.
Dette handler om at man må også si nei til prosjekter en ikke anser som bærekraftige videre. Å hente inn Berlin Filharmonikerne gir ikke nødvendigvis et løft for det lokale kulturmiljøet. Her er lokal forankring og medvirkning viktig. Sterk lokal forankring var nettopp nevnt som et av suksesskriteriene ved det tilsvarende arrangementet i Bergen.
Skal en lykkes i å bygge opp konkurrerende miljøer til dette, er publikumspotensialet og kompetanse viktige premisser for at dette skal være levedyktig også etter at kulturhovedstadsåret er over. Her må man gjøre en realistisk vurdering. Å fordele knappe ressurser, publikummere og kompetanse på mange, kan også bidra til å svekke kulturmiljøer.
Ser vi på de ulike aktørene vi har gjennomgått i forrige kapittel, kan det være utfordringer knyttet til å øke deres aktivitetsnivå utover det de holder i dag, og utvikle nye prosjekter og aktiviteter. Begrensningene synes her sammensatte, men både realinvesteringer i form av lokaler, publikummere, økonomiske midler og kompetanse synes her sentralt. Dette innebærer at forberedelser til et europeisk kulturhovedstadsår krever planlegging.
Mange av de institusjonsbaserte virksomhetene vi har vist til i forrige kapittel, som museene og kunstsenteret KUBE, vil ha begrenset rom for aktivitetsutvidelse i sine eksisterende lokaler. Dette gjelder også operaen i Kristiansund, men der går det mot et nytt kulturhus som vil sikre institusjonen bedre rammevilkår.
Lite tidsmessige lokaler har også Teateret Vårt for barn og unge i Ålesund, hvor Sørsida som prosjekt kan være en mulighet til å få bygget et fast etablert lokale og med det en identitetsskapende tilhørighet. I dag har teateret lokaler i Arbeideren, et flott bygg, men som kan være upraktisk for moderne teatervirksomhet.
En utfordring for de alle er også knyttet til mulighetene for å turnere rundt i regionen, gitt at bygningsfasilitetene varierer betydelig. Det samme gjelder overnattingskapasitet, som må utvides om aktivitetene skal samle et publikum fra tilhørende steder.
I sin studie av 12 europeiske kulturhovedsteder slår Norås fast at det ikke er noen gylden regel for et vellykket år." Samtidig understreker samtlige byer som inngår i studien til Norås viktigheten av å engasjere og involvere den lokale befolkningen.
Norås skriver:
You can not expect support from local stakeholders if you don't connect with them or use the resources they are representing.
Hvordan man skal engasjere og involvere er det imidlertid ikke noen fasit for. Nærliggende er imidlertid å involvere lokale kulturaktører i planlegging og utforming av aktiviteter. Her må man bygge på sine lokale krefter.
En idé kan være å trekke de lokale aktørene bredt inn i de innledende fasene av prosjektplanleggingen, for så å utvikle aktiviteter i fellesskap.
45 Norås 2016:11 46 Norås 2016:11.
er tilknyttet mange av de kunst- og kulturaktiviteter som er etablert. Dette kan være en sentral ressurs når det kommer til å skape entusiasme og bredde i aktivitetene, ikke minst når det kommer til oppslutning. Dette er også viktig i forhold til publikumsutvikling.
I samtlige byer som er med i studien til Norås ble befolkningen i høy grad engasjert. Samarbeidet med ulike parter har imidlertid variert betydelig, mellom ulike kulturhovedsteder. Essen hadde for eksempel et utstrakt samarbeid mellom museer.
I Bergen gikk en offensivt ut og sikret samarbeidspartnere til arrangementet. | dette lå en rekke aktører i det lokale samfunnslivet, herunder også ett av Bergens boligbyggelag. Dette hadde til hensikt å engasjere lokalt både i sivilsamfunnet, men også innenfor det profesjonelle kunst- og kulturlivet.
Samarbeid og bredde, engasjement og forankring bør således også ha en kvalitets- og profesjonalitetsdimensjon ved seg. De profesjonelle aktørene og utdanningsinstitusjoner innenfor estetiske fag er derfor også viktige aktører i disse nettverkene.
Dette handler om å lage møtesteder og arenaer hvor man både kan sikre bredde, men også kvalitet. I dette kan en anta at arrangementet vil skape stor entusiasme blant kulturaktører, som igjen vil se en nytte av å delta, og en stor kostnad ved å stå utenfor.
En dimensjon ved kapasitet som vi i mindre grad har berørt i denne kartleggingen, er den som knytter seg til innlosjering og logistikk. Her uttaler imidlertid kilder til grunn for denne evalueringen at dette i mindre grad representerer en utfordring i dag. Eksempelvis gir informanter uttrykk for at selv under jazzfestivalen oppleves det i Molde ingen krise når det kommer til overnattingskapasiteten. Det samme gjelder i noen grad Kristiansund og Ålesund. Hvordan dette kan oppleves under et arrangement som kulturhovedstadsåret er usikkert. Men generelt vil uansett arrangementene måtte fordele seg noe over tid, noe som demper presset noe.
Et sted det imidlertid kan være trengsel i forbindelse med ulike regionale kulturarrangementer er ved oppsetninger eksempelvis av Teateret Vårt. Dette berører både scenekapasitet og innkvartering.
Vi har heller ikke gjort analyser av transportfasiliteter eller —kapasitet. Alle byene har imidlertid flyplass, i tillegg til at tilfartsårer pr sjø eller vei er spektakulære når det kommer til naturopplevelser.
og kulturlivet.
De tre byenes store styrke ser særlig ut til å ligge innenfor scenefeltet, musikk, teater og opera. Dette støttes også av funn i kulturindeksen, hvor andelen musikere var høy i fylket, relativt sett. Moldejazz og Kristiansandsoperaen er her de tunge aktørene, sammen med Momentium og det symfoniske musikkmiljøet i Ålesund. Molde og Ålesund har også høy aktivitet på området teater/scenekunst og her er det Teateret Vårt i Molde og Teateret Vårt for barn og unge i Ålesund, som er motoren.
Det er også et relativt høyt aktivitetsnivå på området visuell kunst i de tre byene, men på utvalgte områder. Her er det særlig KUBE i Ålesund, kunstsenteret i Molde og fotofestivalen i Kristiansund som er aktive aktører. Ut over dette er det begrenset med tunge aktører på dette området i de tre byene.
I tillegg må nevnes det store omfanget av festivaler. Kombinert med den frivillighet som ligger i dette, representerer dette en stor og viktig ressurs.
En ytterligere ressurs som fortjener å fremheves er den særpregede arkitekturen som kjennetegner alle de tre byene, men kanskje særlig Ålesund. Kulturarven og det potensiale som ligger i denne, synes å være en viktig ressurs for et arrangement som europeisk kulturhovedstadsår. Selv om dette alene ikke kan bære arrangementet, vil det danne en spennende ramme rundt det, samtidig som en kan lese betydelig kontinental-europeisk påvirkning gjennom arkitekturen.
arrangementer som fordres for å kvalifisere for kulturhovedstadsåret, må imidlertid minst fire ytterligere forutsetninger være til stede.
(1) Det må være et potensiale for vekst i antall publikummere. Man kan ikke basere seg på at flere aktiviteter skal fordele seg på det samme publikummet. Målrettet markedsføring og tiltak for å trekke nye brukergrupper til kulturpolitikken er viktig. Her synes de tre byene fortsatt å ha et visst potensiale å hente ut, ifølge informanter innenfor ulike kulturaktiviteter.
(2) Skal nye aktiviteter vokse frem, som attpåtil tiltrekker seg et økende publikum, må en anta at kvaliteten må være høy. Økt kvalitet gjennom kunnskapsoppbygging, kan være et stikkord. Tilstedeværelsen av høyskoler og videregående skoler hvor estetiske/kunstnerisk-relevante fag kan utvikles helst i samtlige av de tre byene vil her kunne være en kunne være en viktig garantist for en slik utvikling.
(3) Tilstrekkelige realinvesteringer innenfor kunst- og kulturarenaene er viktig for at arrangementer får utvikle seg og at det er mulig å tiltrekke seg et publikum. Her synes det å være varierende grad av dekningsgrad i de tre byene. Ålesund har både Arbeideren og Parken kulturhus, i tillegg til Terminalen, som huser en rekke større arrangementer og Torghallen som møteplass for kunst — kunstnere og publikum. | tillegg har Ålesund blant annet KHÅK Kunsthall, i regi av Kjell Holm Stiftelsen og Ålesund Kunstforening. Det er allikevel et behov for scenefasiliteter som kan romme mer intime sceneoppsetninger. Det er her blant annet aktører innenfor det lokale teatermiljøet setter sin lit til Sørsida prosjektet.
Molde på sin side har flotte lokaler for de profesjonelle kulturinstitusjonene på den såkalte Plassen, der både Moldejazz, Bjørnsonfestivalen, Teateret Vårt og Møre og Romsdal kunstsenter er samlokalisert med Molde bibliotek. I tillegg er storstua i Bjørnsonsalen istandsatt og Romsdalsmuseet har fått nye lokaler i den såkalte Krona. Dette har i løpet av få år gitt kulturlivet i Molde et løft.
I Kristiansund har man Festiviteten som konsertlokale for den lokale operaen, men nå er midler kommet inn som kan gjøre det mulig å realisere drømmen om et eget kulturhus i byen. Dette vil representere et stort løft for kulturlivet.
Den formelle strukturen rundt ett arrangement som kulturhovedstad er viktig. Dette retter seg mot dels den formelle organiseringen og dels de økonomiske sidene. I sum definerer dette sentrale rammebetingelser for at prosjektet i det hele lar seg realisere.
I dette kapittelet vil vi se nærmer på disse to sidene, som i noen grad også henger sammen. I neste avsnitt ser vi kort på to hovedmodeller for å organisere arrangementet, før vi deretter ser nærmere på budsjettering og regnskap, med blikk til erfaringer fra tilsvarende arrangementer.
Arbeidet med kulturhovedstad kan organiseres på flere måter. Vi vil her skissere to hovedmodeller:
(1) Arrangøren gjør arbeidet innenfor egen organisasjon. Dette kan gi økt grad av kontroll og innflytelse for de kommunale myndigheter, men har også mer utfordrende sider knyttet til eksempelvis kunstnerisk og politisk frihet. Viktigste synes uansett at man har en organisasjon som er dedikert til arbeidet med Mørebyen som kulturhovedstad, der det settes av øremerkede ressurser. Samtidig kan en egen organisasjon for arrangementet gjøres regnskapspliktig, slik at man får bedre oversikt over økonomien i prosjektet.
(2) Egen stiftelse eller selskaper. Dette ble valgt av både Bergen og Stavanger, henholdsvis en stiftelse og et IKS, til å ta seg av dette. Aksjeselskap er også en mulighet. Umeå kommune gjennomførte prosjektet Umeå 2014 innenfor egen organisasjon, der man blant annet argumenterte for at man ikke ønsket å opprette topptunge og kostnadsdrivende parallellorganisasjoner.
Organisatorisk forankring er viktig både for gjennomføring av året, men også for å sikre at det man bygger opp forsetter å kaste av seg etter at året som kulturby er avsluttet.
I sin studie av 12 europeiske kulturhovedsteder finner Norås at den mest utbredte organisasjonsmodellen for å arrangere et EEC er å opprette uavhengige enheter." I halvparten av tilfellene fant han at arbeidet med kulturhovedstaden arrangeres uavhengig av kommunen. Dette var også tilfellet i Bergen, hvor det ble opprettet en egen stiftelse, Stiftelsen Europeisk Kulturby i Bergen år 2000. Denne ble opprettet i november 1996. Mandatet lå tett på det vi har sett ligger i EUs forventninger til byene som får denne statusen, med å bidra til en mangfoldig kulturell oppblomstring og nå brede befolkningsgrupper med kulturopplevelser av høy kvalitet."
47 Norås 2016:16. 4 Bergen kommune 2001.
kommunes mer langsiktige strategier for en aktiv kunst- og kulturpolitikk. Dette var også knyttet til mål om å styrke satsinger på områder som skole, byfornyelse, oppvekst og nærmiljø på kulturfeltets premisser.
Et mindretall av de kulturhovedstadsbyene Norås studerte, organiserte seg utenfor kommunen. Dette var tilfellet i Essen.
Uansett er det klart at jo tettere man knytter arbeidet med å organisere og forberede kulturhovedstadsåret til kommunen, jo større mulighet for politisk innflytelse.
I studien til Norås kobles en god organisasjonsmodell blant annet til et klart mandat, god kommunikasjon, bred tilgang til ulike aktører og ikke minst et langsiktig oppdrag."
En spennende modell ble utviklet i Stavanger, hvor man opprettet et interkommunalt selskap, Stavanger2008 IKS, for å planlegge og gjennomføre kulturhovedstadsåret. Eierne var Stavanger kommune, Sandnes kommune og Rogaland fylkeskommune. Selskapet ansatte sine første medarbeidere sommeren 2005, og i de to påfølgende årene ble det gjennomført flere arrangementer som skulle danne opptakten til selve hovedarrangementet.
Økonomien i arrangementet omfatter forventede kostnader satt opp mot inntekter. Kostnadene er knyttet til investeringer, administrasjon og drift, inkludert innkjøp av varer og tjenester, samt aktivitetsstøtte. Dette må dekkes inn i form av markedsbaserte inntekter eller overføringer. Vi har begrensede muligheter til å gi presise anslag på nøyaktig hvilke kostnader og inntekter man står overfor. Det skyldes i all hovedsak at ambisjonsnivået vil være avgjøre mye av kostnadene, mens inntektene avhenger av hva man klarer å skaffe i markedet som salg av billetter, sponsorer og lønn til aktører, og i form av tilskudd. Dette illustrerer at usikkerhet er et viktig kjennetegn ved arrangementets økonomi. Dette knytter seg både til kostnader og inntekter.
Det er i denne sammenhengen viktig å huske på at arrangementets økonomi, det vil si regnskap og budsjetter, vil være forskjellig fra samfunnsøkonomien i arrangementet. Dette betyr at mens aktiviteter ofte må ha en positiv inntjening for å bli realisert, kan de samme aktivitetene ha stor indirekte betydning for lokalbefolkningen, blant annet gjennom identitetsskaping og økt oppmerksomhet rundt lokal kultur og turismen. Slik sett kan inntektene knyttet til denne typen arrangement ofte undervurderes, siden de også vil tilfalle andre aktører enn de som betaler. Denne typen ringvirkninger er i mange sammenhenger ett hovedargument for å gjennomføre store arrangementer. Oppmerksomheten rundt prosjektet, enten det er lokalt eller utenfor det nærmeste området, kommer imidlertid ikke av seg selv.
42 Norås 2016:16.
kostnadsdrivende.
Generelt kan slike arrangement deles i tre faser, før, under og etter det er gjennomført. | førprosjektfasen søker man om status som kulturhovedstad og planlegger gjennomføringen. Denne kan gå over flere år. Arrangementfasen varer ett år, som er tiden hvor man innehar tittelen. Da gjennomføres alle de planlagte arrangementene, samtidig som man har rett til å kalle seg europeisk kulturhovedstad. Både type arrangement og antall er viktig å klarlegge på forhånd. Ser vi på de byer som har vært europeiske kulturhovedsteder har antallet enkeltarrangementer variert betydelig. I noen tilfeller har det vært flere hundre som har vært lagt under kulturhovedstadsparaplyen. | etterfasen er det snakk om å utnytte det potensialet som året som kulturhovedstad har vært med på å skape, altså utnytte den positive reklamen som forventes av arrangementet. Etterfasen kan kreve oppfølging både lokalt og utenfor regionen, og overfor ulike aktører, som næringsliv, befolkning/forbrukere, sivilsamfunnet og offentlig sektor.
8.2.1 Hvor stort budsjett skal en ha?
Et viktig spørsmål å ta stilling til er hvor stort budsjett en skal ha for arrangementet. Hva er det riktige økonomiske nivået samlet sett? Her er det ingen fasitsvar. Byer har valgt store budsjetter og byer har lagt seg på mindre budsjetter. Som vi skal se i avsnittene som følger her, var Bergen blant de kulturhovedsteder med lavest budsjett. Det er derfor viktig å fremheve at det ikke er noen klar positiv sammenheng mellom budsjettstørrelse og suksess, i betydning at jo mer penger en legger i dette, jo større suksess.
En erfaring å ta med seg, som av våre informanter i en av de tidligere norske kulturhovedstedene delte med oss, var at det generelt ofte er slik at jo mer penger en legger i et arrangement som dette, jo mer penger blir også brukt på engangshendelser som ikke nødvendigvis har noen langtidseffekter. Dette kan være snakk om storslagne åpningsscener eller avslutningsscener, innleide toppartister fra utlandet eller andre enkelthendelser som trekker store utgifter, men som gir lite tilbake til lokalsamfunnet på sikt i form av varige verdier, forankret i lokal deltakelse og engasjement. I prinsippet synes det dessuten lite relevant å budsjettere store beløp til selvbærende arrangement. | stedet kan det være viktig å gi prioritet til arrangement med for forankring i det lokale, i et lokalt engasjement, for slik å søke å sikre en lengre levetid på prosjektene.
Gitt at det er tre byer som i utgangspunktet planlegges inn i arrangementet må en lage et tredelt budsjett. En modell her kan være å løfte ut store deler av fellesfunksjonene knyttet til kommunikasjon og markedsføring, og i stedet utarbeide et arrangementsbudsjett for hver enkelt by. Dette budsjettet behøver ikke være like stort for alle byene, men bør i stedet speile det aktivitetsnivået en ønsker å legge seg på. Dette betyr at en må utarbeide en strategisk aktivitetsplan fordelt på de tre byene, i forkant av at budsjettet.
Dernest er spørsmålet i hvilket omfang og størrelsesorden investeringer skal legges inn i budsjettet. Mye kan tale for at investeringer som en allikevel har planlagt, eksempelvis kulturhus i Kristiansund, ikke tas med i budsjettet, men i i større grad å konsentrere budsjettet rundt aktiviteter og markedsføring av disse.
I tillegg må en også ha en administrativ overbygning på prosjektet, som er byovergripende. Denne bør ha ansvaret for å koordinere aktiviteter og prioriteringer på tvers, ta dialogen utad, mot EU, nasjonale myndigheter, reiseliv, aktører utenfor regionen og andre.
Dette kan gi en tredelt og byspesifikk del, og en overbygning hvor de tre byene tar de sentrale beslutningene knyttet til arrangementet i fellesskap.
Denne fasen består for det første av en idéfase, der man lokalt og regionalt blir enige om at man skal jobbe videre for å søke om a bli europeisk kulturhovedstad. Nar dette er pa plass, starter planleggingsarbeidet. Her vil søknaden sta sentralt. Hvorvidt man oppnevnes som kulturhovedstad eller ikke, har man ikke direkte kontroll pa. Det krever at man vinner en konkurranse mot andre byer og er derfor risikopreget.
I tillegg til å oppfylle formelle krav til søknaden, se kapittel 4 og 7 ovenfor, er det viktig å få frem det lille/store ekstra som gjør at søknaden fra Mørebyen skiller seg fra andre søknader. Dette kan være det som særpreger konseptet og regionen spesielt, og som vil være egnet til å skille denne fra andre søknader. Vi har blant annet knyttet dette til det spennende møtet mellom urban kultur og storslått natur.
Dersom man blir oppnevnt, starter det mer konkrete arbeidet med å planlegge arrangementet. Alt trenger ikke være planlagt i detalj før arrangementet starter, men det er viktig å legge rammene for hvordan man ser for seg at arrangementet som helhet skal gjennomføres.
Arbeidet i forkant krever ressurser og koster penger. Hvor mye som må budsjetteres avhenger blant annet av ambisjonsnivå, kompetanse blant dem som skal jobbe med søknad og planlegging, markedsføring og andre oppgaver en ser et behov for.
Bodø kommune har eksempelvis, ved hjelp av Norconsult, utarbeidet et forprosjekt knyttet til sin søknad om å bli kulturhovedstad i 2024. Her har man et budsjett for søknadsfasen som er basert på Stavanger 2008.
for Bodø som europeisk kulturhovedstad. 1000 kroner.
utg. 1100 1100 1100 3300 Deltidsengasjement 500 500 500 1500 Kulturfaglig innhold 300 300 300 900 Markedsarbeid, profilering, film etc. 800 800 800 2400 Workshop/folkeengasjement 100 100 100 300 Reiser (arbeidsmøter, studietur) 100 100 100 300 Reserve (diverse uforutsett) 100 100 100 300 Totale kostnader 3000 3000 3000 9000 Finansiering 2017 2018 2019 Sum DA-Bodø 1150 1150 1150 3450 Salten regionråd 100 100 100 300 Egne midler - bevilgning 1000 1000 1000 3000 Egne midler - arbeidsinnsats 150 150 "
Ser vi på dette finner vi at denne fasen for Bodøs del er kostnadsberammet til omtrent 9 millioner kroner, med like beløp for årene 2017, 2018 og 2019. Finansieringen er ment å finne sted via diverse kilder.
Det er viktig å huske på at investeringsbehovet når det gjelder kulturell infrastruktur ikke må være stort i de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund. Alle tre byer har nettopp ferdigstilt, eller har inne i planene, ulike kulturbygg. For eksempel ville det å få på plass Sørsidabygget i Ålesund gitt større spillerom for en ytterligere bredde i byens kunst- og kulturaktiviteter. Kulturhovedstadsåret som arrangement vil imidlertid mer handle om å generere aktivitet i disse byggene, enn selve investeringene.
Investeringsbehovet beregnet i kostnader betinges av den aktivitetsstruktur en ser for seg, og de realinvesteringer som er viktig å foreta for å legge grunnlaget for disse. En del investeringer vil også være av en slik art at det mer handler om generell infrastrukturoppbygging, enn investeringer som er eksplisitt rettet mot året som kulturhovedstad.
de var kulturhovedstad i 2014. Gitt at kulturhovedstadsåret handler om å utvikle en langsiktig strategi for å utvikle den kunst- og kulturrelaterte siden av en bys økonomi, bygget man i forkant opp en infrastruktur både på kulturfeltet, men også på området kommunikasjon og samferdsel. Det siste var ikke direkte knyttet til kulturaktiviteter, men var indirekte viktig for å bygge opp under en økt publikumstilstrømning. Av sentrale tiltak kan nevnes":
e Oppbyggingen av et Bildmuseum (kunstmuseum) i tilknytning til universitetets campus.
* Utvikling av en 170 meter lang glass-installasjon med sitater av forfatteren Sara Lidman, en av Våsterbottens store forfattere.
Og på samferdselssiden kan nevnes:
Disse investeringene fordeler seg imidlertid kostnadsmessig på ulike budsjetter.
I studien av 12 kulturhovedsteder gjennomført av Norås lå det gjennomsnittlige budsjettet på 52 millioner Euro." Dette er eksklusiv infrastruktur.
Kostnader og budsjetter er imidlertid krevende å sammenlikne på tvers av ulike byer." Byene legger ulikt inn i budsjettet, helt fra kun utgifter til arrangement, til forberedelse, implementering og evaluering. Byene avgrenser også år med i budsjettet på ulik måte. Bergen kommer ut som en av de byene med det minste budsjettet, sammen med Tallinn. Liverpool hadde det største budsjettet av de 12 byene som ligger inne i studien til Norås. Der ble det satt av penger over en årrekke til flere av byens arrangementer. Det er uansett påfallende at det offentlige er sterkt inne med finansiering. Tre av fire euro er offentlig støtte. Av dette er 27 prosent statlige tilskudd, 38 prosent fra kommunen og 9 prosent fra regionen. 26 prosent var kommersielle inntekter, hovedsakelig fra sponsorer.
To av tre euro blant de 12 byene i studien til Norås var knyttet til selve arrangementsprogrammet. Dette utgjorde i snitt 66 prosent. 18 prosent gikk til kommunikasjon og markedsføring, mens 16 prosent gikk til driftskostnader. Dette innebærer at en ikke bare kan avsette midler til kunstnerisk produksjon, men at en også må sette av midler til støttefunksjoner rundt, som markedsføring og publikumsutvikling. Fagopplæring vil i tillegg være en naturlig del av satsningen, med midler til relevante utdanninger byene og regionen har et underskudd på innenfor kunst- og kulturfag. En del av disse utgiftene vil kunne ligge under andre budsjetter enn det som isolert knytter seg til kulturhovedstadsaret.
50 Fox og Rampton 2015:14. 51 Norås 2016:47. 52 Noras 2016:47.
arrangementer innenfor kunst- og kultur som byene uansett hadde realisert.
På den andre siden vil man når det gjelder produksjonsbudsjettet kunne inngå partnerskapsavtaler med det eksisterende kulturlivet eller næringslivet. Dette vil kunne gi en merfinansiering, det heller ikke er så godt å forutse, men som en må jobbe med underveis. Dette ble i forbindelse med arrangementet i Bergen, blant annet gjort med dansegruppen Carte Blanche.
Noen byer justerte budsjettet underveis, til dels dramatisk, som i tilfellet med Tallinn og Maribor samt i noen grad i Bergen.
Ser vi nærmere på arrangementene for Umeå, Bergen og Stavanger, finner vi at Bergen 2000 i søknaden hadde et budsjett på 90 millioner kroner og besto av 35 konkrete tiltak. Disse bygget i hovedsak på formidling av tradisjon. Bergen 2000 var ett av de minste for en europeisk kulturhovedstad noensinne. Ved kulturårets slutt endte man med en omsetning på 104 millioner kroner, som fordelte seg slik på ulike finansieringskilder:
Om lag 27 mill., eller 25 prosent, gikk her til administrasjon. De øvrige midlene ble benyttet til aktivitet og profilering.
For Stavanger 2008 lå budsjettet omtrent 3 ganger så høyt som Bergen 2000, med 300 millioner kroner. Dette baserte seg på en samfinansiering mellom staten, som bidro med 100 mill., Stavanger kommune, som bidro med 50 mill., Sandnes som bidro med 25 mill. og Rogaland fylkeskommune som bidro med 25 mill. De siste 100 mill. kronene ble budsjettert som kommersielle inntekter. Her var sponsorinntekter den største andelen, med rundt regnet 75 mill. kroner.
Tabell 8.3: Hovedbudsjett for Stavanger som europeisk kulturhovedstad fordelt på hovedposter.
Kilde: Stavanger ECC 2008, referert i Norconsult (2016)
Vi ser av tabellen at den største kostnaden var knyttet til gjennomføringen av programmet (172 millioner kroner). Man brukte også et stort beløp pa markedsføring (55) og pa personale/administrasjon (65).
Budsjettet fordelte seg over tid pa følgende mate: Figur 8.1: Fordeling av hovedbudsjettet for Stavanger som europeisk kulturhovedstad over tid.
2004 2005 2006 2007 2008 2009 Kilde: Stavanger ECC2008, referert i Norconsult (2016)
De årlige kostnadene var lavest i planleggingsfasen (fra 2004), men økte frem mot toppåret 2008, da kostnadene lå på 137 millioner kroner. Kostnadene ved selve gjennomføringen av kulturåret 2008 kan altså estimeres til omtrent 140 og administrasjonskostnader.
Denne kombinasjonen av finansieringskilder, med både midler fra EU, staten, regionen og kommunen går igjen også i de andre kommunene som har hatt statusen som europeisk kulturhovedstad.
tabell, som for sammenlikningens skyld viser tall for Umeå, fra 2014. Vi viser her både et budsjett og et foreløpig regnskap.
410 millioner SEK, noe som ble økt til drøyt 455 millioner SEK i det foreløpige regnskapet. Dette er vesentlig (omtrent 50 prosent) høyere enn kostnadene for Stavanger.
Finansieringskilde Mill SEK Umeå kommune 98,3 Umeå kommunes medfinansiering 6,0 Staten 75,0 EU — Melina Mercouri 13,0 Øvrig statlig finansiering 74,3 Regional finansiering 56,0 EU prosjektmidler 13,0 EU finansierte Umeå2014 relaterte prosjekt 21,7 Billettinntekter 24,5 Næringslivet 34,5 Internasjonale myndigheter, partnere 7,9 Øvrig 44,1 Sum, direkte til det enkelte prosjekt.
Kilde: PWCs evalueringsrapport av Umeå 2014 vanskelig å beregne. Poenget er at et slikt arrangement er ment å kaste av seg i flere år fremover.
Alt i alt gir disse tallene et inntrykk av at kostnadene knyttet til det å være europeisk kulturhovedstad avhenger av en rekke forhold. Typisk vil investeringsbehovet i tilknytning til arrangementet være det som er mest kostnadsdrivende. Investeringer er imidlertid ikke nødvendigvis en kostnad — det er snarere en flytting av kapital fra en kilde til en annen, og det vil ha en avkastning langt ut over det året byen er kulturhovedstad. Spørsmålet er selvsagt hvilken avkastning det gir. Her er det viktig å huske på at avkastningen ikke nødvendigvis trenger å komme prosjektet som europeisk kulturhovedstad til gode, men snarere kan komme i form av langsiktige effekter i kultursektoren eller blant andre aktører i og utenfor regionen.
Et annet moment vi vil trekke frem er at alle arrangører vi har sett på, har brukt mye penger til markedsføring. Det er nødvendig med slik markedsføring gjennom ulike medier, inkludert sosiale medier, slik at arrangementet ikke blir en parentes. Slik sett er markedsføringen nødvendig både for å realisere både de kort- og langsiktige effektene av tiltaket.
Oppsummert kan man si at, med et lavt investeringsbehov, vil prosjektet Mørebyen som kulturhovedstad, forutsatt små investeringer, kreve minst 100 millioner kroner i driftskostnader gjennom selve kulturhovedstadåret. Kostnadene kan dekkes inn gjennom offentlige bidrag, sponsing fra næringslivet, eller andre markedsinntekter (inkludert billetter). Vi kan nevne at billettinntektene i Umeå lå på i overkant av 5 prosent av totale inntekter (ca 24,5 mill SEK), altså en liten andel. De andre kildene er mye viktigere. Dersom man skal oppnå høy publikumsdeltakelse, er det viktig at billettkostnadene for dem som skal være til stede på arrangementene ikke er for høye. Noen ganger kan det være aktuelt at det er gratis å være til stede.
Tidligere undersøkelser, blant annet knyttet til satellittregnskap for turisme, viser for eksempel at selve opplevelsen utgjør en liten del av turisters forbruk (godt under ti prosent), og at andre utgifter dermed utgjør brorparten av det turister bruker penger på. Dette er både et argument for å bruke (offentlige) penger på opplevelser og for å holde billettprisen på slike opplevelser nede. | tillegg vil lave billettpriser bidra til å tiltrekke flere besøkende, ved siden av at det åpner arrangementene for lokale besøkende. Alt i alt bidrar lave priser sannsynligvis til at flere deltar på arrangementer, og at flere får et godt inntrykk av regionen.
Hvilke milepæler vil man stå overfor i planleggingen av kulturhovedstadsarrangement til Møre- og Romsdal? Og hvordan bør eller kan en budsjettere i forhold til dette? Dette siste er vanskelig å gi et konkret svar på, gitt at det i stor grad handler om hvordan man vil dimensjonere arrangementet. Dernest er det også slik at det fester seg en del usikkerhet knyttet til kostnadene det videre arbeidet. Vi har summert de i følgende tabell:
europeisk kulturhovedstad i 2018.
Vedtak om Bodøs kandidatur. September 2019 Kun en norsk by kan oppnå tittelen i perioden 2020-2033. Vedtas Bodø, kan ikke andre norske byer søke før etter 2034.
Europakommisjonens utlysning | 2022 (seks år før året — det av konkurranse om tildeling av vil si året 2028) status som kulturhovedstad.
Kostnadene i forbindelse med arrangementet vil i hovedsak påløpe i planleggingsfasen, 2022-2027, og selvsagt i arrangementsåret, 2028. Vi vil anta at kostnadene til administrasjon, arrangementsutvikling og markedsføring vil tilta etter hvert som planleggingsarbeidet stiger frem. Investeringsprosjekter, som realisering av Sørsida i Ålesund, bygging av kulturhus i Kristiansund og eventuelle utvidelser eller forbedringer på samferdselssiden vil løpe mer eller mindre uavhengig av utgiftene til arrangementene og bli realisert mer uavhengig av status som kulturhovedstad.
Noen tentative bemerkninger til progresjon kan være som følger:
Søknad utarbeides: Arrangementet planlegges og fokus spisses og defineres. I denne fasen er forankring og medvirkning viktig.
Tidsrom: Frem til 2022.
Tildeling skjer.
Gitt at man tildeles tittelen i 2028:
Aktiviteter konkretiseres:
Tidsrom 2022-2027. Her er det å anta at kostandene knyttet til planlegging og markedsføring vil tilta fra 2022 til og med 2027, både for hver by, men også for felleskostnader. Størrelsen på kostnadene avhenger av hvilke aktiviteter en planlegger.
Realinvesteringer: Eksempel Sørsida-bygget i Ålesund og Kulturhus i Kristiansund går fortløpende, og mer uavhengig av planleggingen av aktiviteter, med det unntak at om byggene realiseres vil en kunne legge de inn som møteplass for arrangement.
De langsiktige effektene av å være europeisk kulturhovedstad er knyttet til ettervirkningene av arrangementet. I mange tilfeller er ettervirkningene, eller de langsiktige virkningene, selve hovedargumentet for å gjennomføre tiltak av denne typen. Flere evalueringsrapporter peker på at rollen som europeisk kulturhovedstad har vært positiv for byen og vektlegger også betydningen for regionen rundt. Slik sett kan også selve arrangementet, og ikke bare infrastrukturinvesteringer (museer, teater, opera) ha en avkastning på lang sikt som er med på å forsvare arrangementet økonomisk, selv om den langsiktige avkastningen ikke er målbar innenfor prosjektets egne rammer. Det er særlig følgende virkninger som kan være viktige på lang sikt:
+ Kulturlivet i regionen styrkes.
+ Økt kulturell oppmerksomhet blant aktører i regionen, om hva som finnes og hvordan de kan bruke kultursektoren. Mørebyen som europeisk kulturhovedstad bør kunne bidra til økt bruk av kultur lokalt/regionalt.
e  Utvikling i kultursektoren som næringsutviklingstiltak, også når vi ser på samspillet mellom sektoren og øvrig næringsliv. Slik sett kan kultursektoren også ses på som en del av det ordinære næringslivet og som en viktig bærer av regional utvikling.
e |dentitetsskaping lokalt/regionalt og kanskje økt samarbeid på tvers av Mørebyene.
+ Okt oppmerksomhet utenfor regionen om kulturlivet i Mørebyen kan eventuelt bidra til økt kulturbasert turisme også på lang sikt. Dette har effekter (ringvirkninger) for lokalt næringsliv.
Denne listen er ikke uttømmende. Vi kommer noe tilbake til dette i neste kapittel. Det er imidlertid viktig at kultursektoren fortsatt er et satsningsområde i regionen etter at arrangementet er avsluttet for å få full effekt av tiltaket.
Dersom en velger å gå videre med en søknad om å bli europeisk kulturhovedstad er det viktig å komme tidlig i direkte dialog med rette myndigheter i EU. Dette er ikke minst viktig da regelverket og retningslinjer, i kombinasjon med praksis, ikke alltid fremstår som helt konsekvent. Dette er ikke minst viktig for å komme få laget en plan med konkrete frister og milepæler knyttet til søknader og andre forberedelser knyttet til både å få arrangementet, men også underveis i planleggingen. Dette gjelder også mot de tidspunkt som er angitt i tabell 8.6.
Tidlig dialog med ansvarlig myndighet i EU er også viktig for å få avklart det regionale perspektivet i en eventuell søknad om Mørebyen som konsept. Som vi har sett i denne kartleggingen har det regionale perspektivet knyttet til de europeiske kulturhovedstedene blitt langt sterkere i årene etter år 2000. Hvordan kulturhovedstedene har blitt markedsført har allikevel variert noe på dette området. Både Bergen og Stavanger hadde en klar regional profil på sine arrangementer, men markedsførte seg utad med som enkeltbyer, uten at det Ljouwert var imidlertid det regionale klart tilstede også i navnet.
Dette er viktig ikke minst fordi ulike kulturhovedstadsarrangementer på ulik måte har utviklet det regionale perspektivet. EUs regelverk om at kun byer kan søke kan derfor tolkes å være fleksibelt og uansett langt fra konsekvent fulgt opp, om man ser på de kulturhovedstedsarrangementene man har hatt de siste 10-15 årene. Snarere fremheves som vi har sett, det regionale, byenes kultur i dialog med sitt omland, fra EUs side.
Dertil har også informanter med erfaringer fra slike arrangement gitt uttrykk for at tidligere kulturhovedstadsarrangementer har strukket seg over større avstander enn det man legger opp til med Mørebyen som konsept. Informanter her har gitt uttrykk for stor tro på Mørebyen som konsept og prosjekt, med utgangspunkt i det rike kulturlivet i regionen. Den tydelige regionale dreiningen i kulturhovedstedenes regionale nedslagsfelt synes å åpne for konsepter som det Mørebyen bygger på.
(1) Økonomien i tiltaket «Mørebyen som europeisk kulturhovedstad» er ikke avgrenset til prosjektøkonomien. Tiltaket har en rekke ringvirkninger som går ut over dette, både mens arrangementet pågår og i ettertid.
(2) Når det gjelder prosjektøkonomi, må det avsettes ressurser og penger til søknadsfasen, planleggingsfasen og gjennomføringsfasen (arrangementet). Det er også viktig å avsette noe til det som skal skje etter at arrangementet er gjennomført. Dette gjelder også nødvendige investeringer, selv om dette for en del prosjekter vil være investeringer som vil bli foretatt uavhengig av hvorvidt man oppnår status som kulturhovedstad.
(3) Med utgangspunkt i forprosjekt Bodø er det rimelig å anta at kostnadene for selve søknadsfasen vil kunne beløpe seg til i underkant av 10 millioner kroner. Kostnadene for øvrig planlegging er ikke inkludert i dette.
(4) Man må regne med at gjennomføringen av året som kulturhovedstad vil koste minimum 100 millioner kroner, som i all hovedsak går til arrangementer.
(5) Det er behov for et stort PR-budsjett i tillegg. Dette kan dreie seg om 50 millioner kroner, noe som avhenger av hvordan og hvor man driver slik markedsføring.
(6) Samlet avkastning av å være europeisk kulturhovedstad måles ikke direkte i prosjektøkonomien. Dette bør ikke tale for å la være å søke. Imidlertid er det viktig å bidra til slik avkastning.
(7) Prosjektet «europeisk kulturhovedstad» kan organiseres på forskjellige måter. Bergen og Stavanger opprettet egne selskaper. Umeå kommune og ulemper med begge former for organisering.
(8) Det er meget viktig at man i tilfelle en velger å gå videre med Mørebyen som konsept, tar kontakt med rette myndigheter i EU for å avklare det videre løp, både hva gjelder søknadsfrister og formelle krav samt hvordan utforme det regionale perspektivet i prosjektet.
Hvilken betydning vil det å være europeisk kulturhovedstad ha for landsdelen, fylket samt Ålesund, Molde og Kristiansund? I drøftingen av dette spørsmålet vil vi først se på erfaringer blant byer som tidligere har vært tildelt denne tittelen. Vi innleder med å gjengi noen generelle erfaringer som er summert opp av EU, for deretter å se på erfaringer fra tilsvarende arrangement i de to norske byene Bergen og Stavanger. | dette vil vi gjøre løpende koblinger til et mulig prosjekt i Møre og Romsdal. Avslutningsvis summerer vi opp hvordan vi forventer at dette vil ha betydning for fylket og de tre byene Ålesund, Molde og Kristiansund.
Vi innleder med å presisere ulike faser arbeidet med kulturhovedstadsåret vil ha. Dette vil igjen ha betydning for hvilke effekter som kan forventes, på hvilket stadium.
Prosessen frem mot å bli europeisk kulturhovedstad vil gå gjennom tre hovedfaser. Dette kan illustreres som i figur 9.1.
Den første fasen omfatter en lang søknads- og planleggingsfase. Her skal prosjekter planlegges og konkretiseres slik at en god søknad kan lages og sendes. Herunder må også velges noen fokus som kan binde arrangementene samarbeid med ulike aktører og sektorer i denne fasen kan forankre arrangementet, gi mulighet for deltakelse og legge grunnlag for samarbeid uavhengig av hvorvidt søknaden resulterer i et konkret kulturhovedstadsår.
Er en så heldig å få sin søknad akseptert går en videre i planleggingen av aktivitetene og konkretiserer dem. Parallelt med dette gjøres relevante realinvesteringer.
Markedsføringen og profileringen intensiveres etter at man eventuelt får tittelen tilkjent, det vil si fra 2022. I sum vil alle disse aktivitetene bidra til å stimulere det lokale arbeidsmarkedet og ikke minst fremme fokus på kunst- og kulturaktivitetene i byene.
Fase to er selve kulturhovedstadsåret. Arrangementer realiseres, publikum mobiliseres, erfaringer høstes. Effektene vil ha sammenheng med forarbeidet gjennom markedsføring, publisitet samt selvsagt arrangementstilbudet. Hensikten er å igangsette en vedvarende god utvikling i de tre byene og de tilhørende regioner rundt arrangementet som helhet. Lokalbefolkning, kulturaktører, politiske og administrative myndigheter må alle føle tilhørighet til arrangementet. Særlig er lokal forankring, deltakelse og mobilisering viktig. Dette er også noe som vektlegges når EU gjør sine vurderinger ved valg av kulturhovedstad.
Fase tre er tiden etter kulturhovedstadsåret er avviklet, hvor effektene skal høstes helst i form av et styrket kulturliv. Dette kan igjen bidra til regional samfunnsutvikling i årene som kommer. Offentlig tilrettelegging for, og bruk av, kulturtjenester, er ment å bidra til en styrket kultursektor, kompetanseoppbygging, økt grad av profesjonalisering og oppslutning innenfor kulturlivet. Dette er igjen ment å bidra til mer attraktive byer og regioner, vekst i arbeidsplasser, næringsaktiviteter og et styrket reiseliv. Premissene for disse effektene i fase tre legges i utformingen av fase en og to.
I tillegg vil et slikt arrangement om en lykkes med deltakelse og forankring i alle de tre byene, også kunne bidra til å styrke innbyggernes følelse av tilhørighet og gi stolthet og styrke identiteten til regionen.
EU summerte opp 30 års erfaring med europeisk kulturhovedsteder i en egen publikasjon fra 2015." Her heter det innledningvis at initiativ remains fresh and vigorous, highly popular across the European Union.* Det vises i dokumentet til at en gjennom årene har bidratt til å belyse den kulturelle rikdommen og mangfoldet i Europa, og at dette fremstår som en stor gevinst ved å være europeisk kulturhovedstad.
53 https://ec.europa.eu/programmes/creative-europe/sites/creative-europe/files/library/capitalsculture-30-years-brochure en.pdf % Side 3.
kulturell begivenhet som utmerker seg, på et kvalitativt høyt nivå. Slikt sett blir det også en europeisk begivenhet.
Byene som har hatt arrangementet har også gjennomgående klart å høste fortjeneste av en oppgradering av infrastruktur og høyere internasjonal profil, jennom økt turisme og anseelse blant sine egne innbyggere.
Trenden er at aktivitetene har effekter utover den kulturelle sfæren, som på det sosiale og økonomiske feltet, så vel som når det gjelder utdanning, urban planlegging og regional utvikling. Det har også vært et innslag av programmer som har utvidet horisonten til å omfatte ulike segmenter av publikummere, deriblant grupper som vanligvis ikke har så lett tilgang til kulturelle opplevelser. Forventningen er at det å bli europeisk kulturhovedstad skal engasjere bredt blant befolkningen.
en studie gjort innenfor Europakommisjonens program om et kreativt Europa, ble det i 2015 publisert en evaluering av arrangementet i Umeå og Riga i 2014." Her heter det blant annet om Umeå at:
Umeå2014 had a positive effect on the access to and participation in culture of local citizens, including many that would say not usually attend or participate in cultural events."
Det vises i denne sammehengen til at 71 prosent av innbyggerne i Umeå deltok på et kulturhovedstadsarrangement og Våsterbottens museum opplevde en vekst i besøkende på 63 prosent. Meget relevant for Mørebyen som konsept er at:
Umeå2014 also helped widen access to culture by producing events in locations outside the city centre."
Dette er meget relevant sett i sammenheng med det regionale perspektivet i Mørebyen som konsept.
Det blir også vist til at Umeå2014 hadde stor suksess i å få internasjonal oppmerksomhet og tiltrekke seg internasjonale turister. Man regner med at om lag 57 000 besøkende, deriblant mange journalister som skrev om Umeå som reisemål. Byen kom også på New York Times liste over «Top Ten Cities» i verden. Solgte hotelinetter økte med 21 prosent fra 20143 til 2014.
EU summerer opp at over tid har det ligget en oppfordring til en tettere kobling mellom programmet og en definert visjon, som er følsom for lokale visjoner."
55 Fox og Rampton 2015. 5 Fox og Rampton 2015:iii 57 Fox og Rampton 2015:iii 58 Fox og Rampton 2015:iii 59 https://ec.europa.eu/programmes/creative-europe/sites/creative-europe/files/library/capitalsculture-30-years-brochure_en.pdf ligger altså en forventning om bred innbyggermedvirkning.
I oppsummeringen av erfaring gjennom 30 år med europeisk kulturhovedstad heter det at det å legge en europeisk tilleggsverdi til en handling, alltid har vært et obligatorisk tema for søkerne." Dette innebærer blant annet å knytte seg til europeiske rammeverk, men også å være meningsfull i en lokal kontekst. Umeå2014 hadde eksempelvis her et fokus på samisk kultur. Det europeiske kan blant annet komme til uttrykk som utveksling mellom europeiske kunstnere og mellom kunstnere og kulturelle organisasjoner på tvers av Europa. Samproduksjoner vil her kunne være et annet grep for å oppnå denne europeiske tilleggsverdien ved arrangementene, samtidig som en legger vekt på det unike.
Det understrekes også at de som har fått status som kulturhovedstad har lyktes i å kommunisere en visjon for hendelsen, herunder sette langsiktige mål.
Det har vært gjennomført flere evalueringer og studier av byer som har vært europeiske kulturhovedsteder. Blant annet har tidligere kultursjef i Stavanger kommune, Rolf Norås, som nevnt tidligere, gjort en evaluering av 12 tidligere europeiske kulturhovedsteder.* Studien bygger på en survey og formålet er knyttet til erfaringsbasert modeliforbedring. De viktigste funnene, er summert opp av Norconsult i forbindelse med en vurdering av Bodø. Noen hovedpunkter er:?
Artistisk program: En uavhengig artistisk leder synes som et premiss for gode resultater. Denne bør kunne operere uten at politikere, sponsorer, artistmiljøet eller administrasjonen trer inn. I denne sammenhengen er det en viktig erfaring at ledere med svak tilstedeværelse, komplekse beslutningsprosesser, og artister som først og fremst er opptatt av å følge egne ideer fremfor å bidra til et godt kollektivt resultat, gir svakere resultater.
Relasjonen til kommunale eller regionale myndigheter: Engasjement fra lokale og regionale myndigheter synes som en viktig forutsetning for å lykkes i prosjektet. I evalueringen kommer det frem av organisasjonen rundt den europeiske kulturhovedstaden ble sett på som en slags konkurrent og i noen tilfeller distanserte den aktuelle kommunen seg fra ansvaret for kulturprogrammet i det aktuelle året kommunen var europeisk kulturhovedstad.
Sikring av erfaring og kunnskap: Det er viktig å sikre i organisasjonen den kompetanse som utvikles som en del av prosessen frem mot året som europeisk kulturhovedstad. Det bør derfor planlegges for hvordan kompetansen kan utnyttes videre fremover.
60 https://ec.europa.eu/programmes/creative-europe/sites/creative-europe/files/library/capitalsculture-30-years-brochure en.pdf: side 6.
1 Norås (2016)
52 Norconsult 2016 både byen, regionen, samfunnet og ikke minst innbyggerne så mye som mulig. Her er virkemidlet å gjøre medvirkning og deltakelse til aktiv del av prosessen frem mot å bli europeisk kulturhovedstad.
Ledelse av prosjektet: Her er en sentralt lærdom kjennskap til og forståelse for byen. Her er mange typer kompetanse viktig. Ledelsen skal kombinere både det kunstneriske og det mer forretningsmessige. | tillegg kommer kompetanse om den internasjonale arenaen.
Det lokale i det internasjonale og det internasjonale i det lokale: Arrangementer som kombinerer både lokale initiativ og aktører på den ene siden, og internasjonalt orienterte arrangementer på den andre siden. Lokal kultur er også internasjonal kultur.
Den europeiske dimensjonen: Hva som er den europeiske dimensjonen ved arrangementene er vanskelig å definere. Selv om det heter seg at en skal utvikle forståelse for europeisk kultur og at programmene skal utvikles innenfor en europeisk dimensjon, med europeiske artister og prosjekter, er det samtidig viktig å utvikle en forståelse for andre kulturer og det mangfoldet som ligger her, i et europeisk perspektiv. Her vil også tematikk rundt integrering komme inn.
Hvert prosjekt er unikt: En erfaring som understrekes i denne sammenhengen er også viktigheten av å la seg inspirere av det tidligere europeiske kulturhovedsteder har gjort, men at det er viktig å finne sitt eget uttrykk. Innovasjon, det å finne frem til sitt eget særuttrykk, er helt sentralt.
Legge til rette for bærekraft på lang sikt: Å jobbe frem et konsept som europeisk kulturhovedstad er ment å skulle legge til rette for varige verdier. Nye måter å tenke på, nye nettverk, det å se nye muligheter, er alle viktige kvaliteter som en må legge til rette for å utvikle. Det er meget viktig at det å jobbe frem et konsept om å bli, og kanskje også faktisk oppnå å være, europeisk kulturhovedstad, skaper verdier som kan løfte lokalsamfunnet også etter at året som europeisk kulturhovedstad er over.
Dette legger seg tett på en annen erfaring som løftes frem, nemlig at suksess ikke handler om infrastruktur eller om nye bygninger, men om det immaterielle. Den mentale dimensjonen i arrangementet er her viktig å understreke og løfte frem. Eventuelle store infrastrukturelle investeringer, som bygging og drift av kulturhus må derfor legges utenfor budsjettene for en europeisk kulturhovedstad.
Når det kommer til den administrative organiseringen er det viktig å ha et fokus på eksempelvis styrets funksjoner. Dette er ment å arbeide med mål og visjoner for arrangementer, virkemidler og økonomisk styring. De mer artistiske interessene bør komme til uttrykk innenfor andre fora, ikke i styret. Styret blir en forvalter av prosjekteiernes interesser.
To norske byer har tidligere hatt status som europeiske kulturhovedsteder, Bergen i 2000 og Stavanger i 2008. I sammenheng med dette er det utarbeidet erfaringsrapporter fra både Bergen" og Stavanger." Vi skal se på noen relevante funn her, i lys av den prosessen man er i, med lansering av Mørebyen som konsept.
En hovedkonklusjon i prosjektrapporten fra prosjektet Kulturby Bergen 2000 er at kulturhovedstadsåret som helhet var en suksess og at Bergen kommune fikk mye igjen for sin innsats." Dette kommer både frem i erfaringsrapporten og Bergen kommunes skriftlige oppsummering av året," samt i intervju med en sentral aktør i Bergen kommune. Arrangementene solgte mye billetter, samtidig som en jobbet aktivt for å sikre prosjektene et liv etter år 2000. Mens for eksempel en av tre blant kulturprosjektene som ble arrangert i Helsinki, i forbindelse med kulturhovedstadsåret der, var konkurs etter to år, var det ingen konkurser ifølge vår informant i Bergen kommune, i kjølvannet av Kulturby Bergen 2000. | følge vår informant var noe av suksessen knyttet til at man lyktes i å skape varige endringer i publikumsadferden, ved dels å etablere et nytt publikum for de ulike kulturaktivitetene som ble arrangert, dels at det allerede eksisterte et etablert publikum.
Evalueringsrapporten fra Kulturby Bergen 2000 gir et bilde av kulturhovedstadsåret som et rikt år for kulturlivet i Bergen. Bare programmet for kulturbyåret omfattet 500 prosjekter og 3000 enkeltarrangementer. Profilen var bygget opp rundt tre hovedsatsingsfelt, nyskapende samtidskunst, folkelivsarrangementer og et regionalt program. Stor vekt lå på at prosjektene og arrangementene skulle bidra til en langsiktig styrking av kulturlivet. Kommunen selv var godt fornøyd med den kombinerte profilen det gav å satse på nyskapende samtidskunst i kombinasjon med det folkelige." Dette ga muligheter for nye og spennende samarbeidsrelasjoner.
En spørreundersøkelse foretatt i desember 2000 i Bergen viste at 54 prosent av de spurte så på kulturhovedstadsåret som en suksess, samtidig som hele 55 prosent kunne huske å ha deltatt på tilknyttede arrangementer. På landsbasis mente 63 prosent at året hadde markert Bergen på en positiv måte.
63 Bergen kommune 2001: Prosjektrapport - Kulturby 2000. Saksnr. 333-200190544-2.
% Stavanger 2008 — European Capital of Culture. Historien om et år.
65 Bergen kommune 2001: Prosjektrapport - Kulturby 2000. Saksnr. 333-200190544-2.
66 Bergen kommune 2001: Prosjektrapport - Kulturby 2000. Saksnr. 333-200190544-2.
87 Bergen kommune 2001.
TT rekke festivaler.
Samtidig hadde handelsstanden i Bergen en økning i omsetning på 4 prosent i 2000, mens det samme år gjennomgående var en nedgang i tilsvarende næringer i andre norske byer. Både kulturlivet og kulturrelaterte næringer i Bergen fikk således et stort løft dette året. Dette omfattet også transportselskaper og hotellbransjen.
I sum ser en i etterkant av kulturbyåret i Bergen klare tendenser til økende aktiviteter innenfor det profesjonelle kulturlivet. Kunnskapsnivået blant kulturaktørene er hevet, samtidig som en opplever en bedring i den kunstneriske og kulturelle kompetansen hos publikum.
Dette la grunnlaget for at Bergen kommune kunne konkludere med at en viktig hovedmålsetting i bystyrets kulturbymandat var innfridd. Som det heter:
Kulturbyåret medvirket til en mangfoldig kulturell oppblomstring og nådde brede befolkningsgrupper med kulturopplevelser av høy kvalitet. Samtidig har kulturbysatsingen utviklet institusjoner og kunstnerisk kompetanse, skapt vekst i etablerte tiltak og utviklet nye nettverk, og vært et redskap til måloppnåelse knyttet til reiseliv, oppvekst, byfornying og nærmiljø."
Fullt så fornøyd var man ikke i ettertid av kulturhovedstadsåret i Stavanger, målt ut fra kulturaktørenes opplevelser." I en analyse blant aktører i kunst- og kulturlivet kom det frem at Stavanger 2008 styrket kulturlivet, men ikke så mye som det kunne eller «burde» blitt. Opplevelsene var imidlertid ikke entydige. Mange prosjekteiere ser også at regionens kunst- og kulturliv under ett ble styrket om en ser på etablering av nye samarbeidsarenaer, ressurser- og finansieringskanaler, profesjonalitet og utvikling av nye metoder og ideer."
Samlet ble det gjennomført mer enn 160 prosjekter i Stavanger i 2008, fordelt på mer enn 1100 arrangementer. Visjonen for arrangementet, Open Port, hadde som fokus å gi alle og enhver muligheter til å delta i arrangementer, som det heter:
Open Port — åpenhet mot verden — handler om at regionen og menneskene i den skal bli enda mer åpne og inkluderende i forhold til hverandre, kunst. Ideer og muligheter. Det er dette vi skal strekkes oss etter."
Gjennom søknaden ønsket Bergen kommune å synliggjøre byen i en internasjonal sammenheng, samtidig som man styrket det etablerte kulturlivet både i byen og regionen.
8 Bergen kommune 2001.
89 Bergen kommune 2001: Side 5. 70 Bergsgard og Vassenden 2009. 71 Bergsgard og Vassenden 2009. 72 Berg og Rommetvedt 2009:13.
årene hadde Bergen kommune målrettet prioritert å styrke arenaene for kunst- og kulturaktiviteter. I den aktuelle kommuneplanen var visjonen om Bergen — Norges kulturby nr 1, en av seks visjoner og Kulturmeldingen for Bergen 1993 var et direkte resultat av denne satsningen.
Kulturmeldingen og de visjoner som lå i denne ble i de påfølgende årene fulgt opp med konkrete handlingsplaner innenfor området kunst og kultur. | følge kommunen skulle disse få avgjørende betydning for de kulturpolitiske satsningene i andre halvdel av 1990-tallet." Planleggingen av kulturbyåret, som man kalte det i Bergen, lå derfor tett på de kommunale handlingsplanene.
Denne satsningen på kultur resulterte i vel 30 nybygde eller ombygde kulturarenaer. Mange av disse lå i sentrum. En tredjedel ble tilrettelagt for barn og unge. Antallet kunstneretableringer økte med 80. Prioriteringen av kultur resulterte også i en egen organisatorisk endring, med opprettelsen av en egen Byrådsavdeling for kultur. Dette skulle sikre videre satsning på feltet.
Den visjonære forankringen i Stavanger bygget også på en åpenhet mot verden" herunder en åpenhet og inkludering knyttet til både ideer, kunst og muligheter. De konkrete målsettingene knyttet seg dels mot kunstnerisk kvalitet, nyskapning og mangfold, dels mot regional utvikling og identitet. | tillegg var det et viktig mål å bygge varige kunstneriske og kulturelle nettverk.
Realisering av disse sammensatte målene forutsatte at kulturlivets aktører deltok og var engasjerte. De ulike delene av kulturlivet vil imidlertid ha ulike forutsetninger for å hente ut gevinster av et kulturhovedstadsår på sikt. Best forutsetninger kan en anta at de faste institusjonene vil ha. I Stavanger handlet dette om Rogaland Teater, Rogaland Kunstmuseum, Stavanger symfoniorkester, samt etablerte festivaler og utdanningsinstitusjoner. Dette er aktører en må anta har kapasitet til å føre videre de nettverk, aktiviteter, impulser og ytringer et kulturhovedstadsår gir.
Det er da også de større institusjonene man finner at jevnt over har tjent mest på Stavanger2008, ifølge evalueringen blant kulturaktørene." Disse har blitt mer profesjonelle, generert nye ideer og metoder i tillegg til å etablere nye samarbeid. Det er først og fremst blant de som i evalueringen betegnes som kulturlivets kjerneinstitusjoner, som teater, symfoniorkestre og museer, man opplevde et løft av regionens kulturliv. De uberørte av kulturhovedstadsåret var langt mer diffuse. I hovedkonklusjonene er man imidlertid klar på at Stavanger2008 bidro til nyskaping på kulturfeltet, både hva gjaldt ideer, metoder og organisering, i tillegg til mer samarbeid og nettverksbygging.
Bergen kommune sendte i 1993 sin første søknad om å bli norsk kandidat til europeisk kulturby. Denne søknaden ble fornyet til år 2000 i 1994.
73 Bergen kommune 2001. 74 Bergsgard og Vassenden 2009:11 75 Bergsgard og Vassenden 2009.
tidlig i 1996. For å forankre arbeidet, inviterte Bergen kommune til høringer med et bredt utvalg av organisasjoner, institusjoner og kulturaktører for å lufte mål og organiseringer av året. Slik sikret Bergen seg både bred forankring og deltakelse.
I Stavanger vedtok bystyret i 2001 at man ville søke om status som europeisk kulturhovedstad i 2008. Samtidig inngikk kommunen en partnerskapsavtale med Sandnes kommune og Rogaland fylkeskommune. To år senere ga Stortinget et klarsignal for en søknad, samtidig som man ga en garanti på inntil 100 mill. kroner. Allerede året etter, tidlig på året i 2004 ble søknaden presentert for EUs fagjury og vedtaket om å bli en av Europas kulturhovedsteder i 2008 ble fattet av Rådet i mai 2004.
Oppslutningen fra befolkningen om arrangementene ser ut til å ha vært stor både i Bergen og Stavanger. Således viser evalueringen gjort av Stavanger2008, Slik innbyggerne ser det, " at svært mange av innbyggerne deltok på arrangementer i regi av Stavanger2008. Her er det også gjort en analyse av hvem som faktisk deltok, og bortsett fra at utdanning slår positivt ut på deltakelse, er det små effekter av øvrige bakgrunnsvariable, som alder og kjønn. Dette betyr at de ulike arrangementene nådde relativt bredt ut. Deltakelsen var allikevel høyest i det nære omland til Stavanger på Nord-Jæren. Et lite forbehold må imidlertid tas her, i det det fremkommer i innbyggerundersøkelsen at deltakelsen i kulturaktiviteter allerede var stor før kulturhovedstadsåret tar til. Hvor mye selve arrangementet bidro til å øke deltakelsen, blir derfor noe usikkert.
Et stort flertall i nnbyggerundersøkelsen fra Stavangerregionen mente at det var riktig å satse på kulturhovedstadsåret. Dette er interessant, gitt at en høy andel samtidig svarer at de følte at dette ikke angikk dem i særlig grad. Dette viser at de aller fleste er av den oppfatning at kulturhovedstadåret hadde en rekke positive effekter både for byen og regionen. Det ga nye impulser, det styrket kulturlivet og gjorde regionen mer kjent og attraktiv." De aller fleste svarte også at Stavanger2008 skapte god stemning i byen og regionen. Opplevelsen av dette, som med andre positive opplevelser, var sterkere jo tettere man kom Stavanger og Sandnes, det vil si Nord-Jæren.
For Stavanger2008 var en del av deltakerne i innbyggerundersøkelsen av den oppfatning at det burde vært flere lokale kunstnere eller utøvere med i de ulike arrangementene og færre internasjonale navn. Dette reiser et viktig spørsmål i forbindelse med denne type arrangementer knyttet til effekter på det lokale kulturlivet av gjesteopptredener av nasjonale eller internasjonale navn. Blant befolkningen i Stavanger gir imidlertid et klart flertall uttrykk for at det var viktig å få med alle typer utøvere og at variasjonen var god.
Der Stavanger2008 hadde en ambisjon, som kanskje var vanskelig å nå frem med, når det kom til å gjøre innbyggerne mer åpne og tolerante. Holdningsundersøkelser viser små endringer.
78 Berg og Rommetvedt 2009 77 Berg og Rommetvedt 2009 På den annen side har Stavangerregionen etter hvert utviklet seg til å bli et veldig åpent samfunn, noe som kunne gjøre ytterligere forbedringer noe vanskeligere på kort sikt.
Hvilke konsekvenser kan vi lese ut av disse effektene for Mørebyen som konsept? Hva er potensialet for positive konsekvenser i de ulike fasene av arrangementet? For å svare på dette må vi trekke på de kjennetegn ved det lokale kulturlivet, samt kjennetegn ved regionen generelt, som vi har sett på i denne forstudien.
Planleggingsfasen må forankres i lokale aktører. Derfor bør prosjektgrupper nedsettes som favner bredt. Dette samarbeidet bør ikke bare gå mellom ulike kulturaktører, men også på tvers av næringer, med reiseliv, lokale næringsliv og lokale kulturaktører. Nettverk bør også bygges på tvers av Ålesund, Molde og Kristiansund. Uten at vi har klart å fremskaffe noen klar og systematisk dokumentasjon på dette, kommer det frem i intervjuene et tidvis svakt samarbeid, til dels preget av nedarvede kulturelle forskjeller. Den såkalte Fogderistriden dukker opp gjentatte ganger blant våre informanter, som bakgrunn for dette manglende samarbeidet, uten at det synes klart hvordan denne «striden» er relevant i dag for utviklingen av et aktivt kulturliv spesielt og regional samfunnsutvikling i bredt. De enkelte byene må se dette som et fellesprosjekt. En må forhindre at byene kommer i et konkurranseforhold til hverandre.
De tre byene synes å ha mye å vinne på et samarbeid innenfor kultursektoren, blant annet når det kommer til spennende møte mellom ulike sjangre av kunst- og kulturuttrykk. Eksempelvis har alle de tre byene et meget aktivt musikkmiljø, men innenfor ulike sjangre. Ålesund har symfonisk musikk, Molde har jazz og Kristiansund har opera. Det er et yrende festivalliv i regionen og mange kulturaktører konkurrerer om publikums oppmerksomhet. Samtidig preges alle disse tre musikkmiljøene av høy grad av profesjonalitet og potensialet for å konseptuere kunstuttrykkene på nye måter synes å være stort.
Et annet potensiale som ikke helt synes å være utnyttet er samarbeidet mellom de mange gode kulturarrangementene og reiselivsnæringer og næringslivet generelt. Byene er anløp for cruisetrafikk i løpet av sommeren, midt i festivaltiden. Samtidig lokker regionen med bemerkelsesverdige naturopplevelser, verdensarvstedet i Geiranger, spennende veiprosjekter som Atlanterhavsveien og Trollstigen, Raumabanen. Mulighetene synes mange. Samtidig er det en mengde festivaler i regionen, særlig sommerstid.
78 Berg og Rommetvedt 2009.
en vinn vinn situasjon for både kulturaktører og næringsvirksomheten i regionen, herunder reiseliv. I dette møtet vil også gode og troverdige prosjekter for kulturhovedstadsåret måtte utvikles. Regionen synes i sum å ha store ressurser å spille på innenfor kultur, natur, historie og samferdsel.
Dette samtidig med at moderne turisme går i retning av kultur, opplevelse og natur.
I denne innledende fasen er det også viktig å finne frem til et tema for kulturhovedstadsåret som aktørene kjenner seg igjen i, samtidig som det har forankring lokalt. Dette vil være et stort arbeid, men når en har lykkes i det, vil en ha et godt grunnlag å jobbe videre med. Det viktige er at tema ikke virker ekskluderende på aktørene, samtidig som det også må være et godt utgangspunkt for bredt folkelig engasjement.
Her er det samtidig viktig å se til kriteriene for å bli en europeisk kulturhovedstad, jamfør kapittel 4. Hensynet til å fremme det kulturelle mangfoldet i Europa er her sentralt. Felles trekk skal fremheves, samtidig som det skal gi innbyggerne følelsen av å tilhøre et felles kulturområde, jamfør avsnitt 4.2. ovenfor. Kulturprogrammet forutsettes å ha en tydelig europeisk dimensjon, med en overordnet tittel. Uansett synes Mørebyenes kulturliv sterkt preget av de mer kontinentale kulturuttrykk, både arkitektonisk, gjennom jugendbyen eksempelvis, men også musikalsk, scenisk og i noen grad innenfor visuell kunst, jamfør operaen og fotofestival i Kristiansund, Teatret Vårt i Molde og symfonisk musikk i Ålesund.
Etter at søknaden eventuelt er gått igjennom og arbeidet med å realisere planene er i gang, skal man høste fruktene av et godt grunnlag i fase 1. Samarbeid, forankring og nyvinninger i uttrykk skal legge grunnlaget for at de ulike aktørene skal ha tro på prosjektet. Dette vil forutsette en tydelig tilstedeværelse av kommuner og fylkeskommunen. Det en imidlertid må være forsiktig med i denne fasen vil være overinvesteringer. Dette er noe en rekke arrangørbyer av OL har erfart.
Anslag over sysselsettingsvirkninger i planleggings- og investeringsfasen og de etterfølgende gjennomførings- og etterfasene vil naturlig nok være usikre. De vil måtte basere seg på de konkrete planene som kommer til å ligge i søknaden. Konkrete effekter vil avhenge av hvilke prosjekter man prioriterer. Eventuelle nyetableringer innenfor turisme og kultur vil være avhengig av at aktivitetsnivået holder seg etter at kulturhovedstadsåret er over. Det er sannsynlig at aktivitetsnivået vil ligge høyere i byene, enn i de tilknyttede regionene.
I gjennomføringsfasen er utfordringen å få markedet til å generere tilstrekkelig etterspørsel etter de prosjekter og aktiviteter som er forberedt. Det er her en skal høste fruktene av det forarbeidet som er gjort, når det kommer til forankring og markedsføring. Her er det om å gjøre å få frem det lokal engasjementet, dette, kan prosjektet lykkes i å få mye oppmerksomhet i løpet av året, og publikumstilstrømningen vil øke.
Selv om det hefter betydelig usikkerhet til å kalkulere effektene av kulturhovedstadsåret etter at arrangementet er over, kan vi prinsipielt regne effektene på ulike nivåer. I utgangspunktet handler dette om mulighetene til å vedlikeholde aktivitetsnivået innenfor kultursektoren. Dette avhenger av mange forhold, men kanskje først og fremst hvordan aktivitetene treffer et publikum, som igjen er villig til å slutte opp om aktivitetene over lengre tid. Publikum vil her både være det lokale, som vil måtte utgjøre hovedtyngden, og tilreisende.
Lykkes en her, kan kulturhovedstadsåret gi økt attraktivitet til regionen, med tilhørende økt sysselsetting innenfor flere tilgrensende sektorer, som reiseliv og næringsliv. Dette kan i sin tur igjen bidra til en positiv regional samfunnsutvikling.
En viktig sideeffekt kan også være å styrke den regionale identiteten og slik bygge bro over de tilløp til sterke lokale tilhørigheter på bekostning av den regionale identiteten, som kom frem i flere av intervjuene. Nettopp det å styrke den regionale identiteten og stoltheten vil være et sannsynlig utfall av et vellykket kulturhovedstadsår.
Kompetansebygging og profesjonalitet i kulturlivet er også en meget viktig både byggesten for et vellykket kulturhovedstadsåret, samtidig som det også kan bli et resultat av det. Dette vil kunne være en helt sentral premiss for at en lykkes i å øke publikumstilstrømningen i løpet av kulturhovedstadsåret og at aktivitetsnivået lar seg videreføre.
Berg, Christin og Hilmar Rommetverdt (2009) Stavanger-regionen som europeisk kulturhovedstad — slik innbyggerne ser det. Stavanger. Rapport IRIS —2009/203.
Berge, Ola K., Åsne Dahle Haugsevje, Mari Torvik Heian og Ole Marius Hylland (2016) Operasjon operanasjon. Evaluering av region- og distriksopera/musikkteater. Telemarksforskning. TF-rapport nr. 381.
Bergen kommune (2001) Prosjektrapport Kulturby 2000. Saksnummer 333-200190544-2.
Bergsgard, Nils Asle og Anders Vassenden (2009) Stavanger-regionen som europeisk kulturhovedstad — Slik kulturaktørene ser det. Stavanger. Rapport IRS — 2009/199.
Europa Nostra and partners (2015): Cultural Heritage Counts for Europe. Cofunded by Culture Programme of the European Union. International Cultural Centre, Krakow.
Europa Nostra (2016): Kulturarven er verdifull for Europa. Sammendrag og strategiske anbefalinger.
Fitjar, Rune Dahl, Hilmar Rommetvedt and Christin Berg (2013) European Capitals of Culture: elitism or inclusion? The case of Stavanger 2008. International Journal of Cultural Policy. Vol. 19, No 1, 2013: 63-83.
Fox, Tim og Rampton, James (2015) Ex-post Evaluation of the European Capitals of Culture. Final Report. European Commission.
Gierløff, C.W, K. Magnussen, L.S. Eide, E.K.Iversen, K. Ibenholt, S.V.Dombu, S. Navrud og J. Strand (2017) Verdien av kulturarv. En samfunnsøkonomisk analyse med utgangspunkt i kulturminner og kulturmiljøer. Menon-Publikasjon nr. 72/2017.
Habit, D (2011) Die Inszenierung Europas? Kulturhauptstådte zwischen EU-Europåisierung, Cultural Governance und lokalen Eigenlogiken. Miinster: Waxmann.
Hofstad, Hege og Gro Sandkjær Hanssen (2015) Samfunnsutviklerrollen til regionalt folkevalgt nivå. Videreutvikling av rollen gjennom partnerskapsbasert regional utvikling og planlegging. NIBR-rapport 2015:17.
Holm, Arne (2013) Modeller for institusjonalisering av kulturminneforvaltning i norske kommuner. NIBR-rapport 2013:
Holm, Arne (2016) Kulturarv som ressurs i samfunnsutviklingen. NIBR-rapport 2016:
Holm, Arne og Lars Christian Monkerud (2019) Visuell kunst i norsk forvaltning. Kulturrådet.
Fylkeskommunen som regional kulturmyndighet. Vista Analyse. Rapport 2012/24.
Johansen, Steinar, Knut Onsager og Roald Sand (2017) Økonomiske utviklingsmidlers betydning for fylkeskommunen som regional samfunnsutvikler. NIBR-rapport 2017:11.
Leeuwarden-Ljouwert's application for European Capital of Cultur 2018. lepen mienskip.
Meld.St.22 (2015-2016) Nye folkevalgte regioner — roller, struktur og oppgaver. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.
Møre og Romsdal fylkeskommune og Ålesund kommuneK002 Sørsidebygget i Ålesund. Orientering om prosjektet.
Møre og Romsdal fylkeskommune (2017) Prosjekt Campus Kristiansund. Prosjektplan versjon 11.
Prop. 84 S (2016-217) Ny inndeling av regionalt folkevalt nivå. Kommunal- og moderniseringsdepartementet.
Samstad, H., V. Jean-Hansen, J.K. Steen Jacobsen (2008) Regionale virkninger av olympiske vinterleker i Tromsø 2018. Transportøkonomisk institutt. TØI rapport 937/2008. Oslo.
Telemarksforskning (2017) Norsk kulturindeks 2016. Resultater fra Møre og Romsdal fylke. Ved Svenja Doreen Roncossek og Bård Kleppe. TF-notat nr. 22/2017.
Tålle, Alexander (2014) The regional turn of the European Capital of Culture and its traits in France, Germany, and Poland. Tafterjournal n.77, novembre 2014.