КАРОЛІНЗЬКІ ЗЕМЕЛЬНІ ДАРУВАННЯ БАВАРСЬКІЙ ЦЕРКВІ ЯК ЗАСІБ КОЛОНІЗАЦІЙНОГО ТА МІСІОНЕРСЬКОГО ОСВОЄННЯ “МОЛОДШОЇ ЄВРОПИ” (перша половина – середина ІХ ст.). Част. 1
Остап Кардаш
Стаття присвячена проблемі колонізаційного і місіонерського освоєння духівництвом бавар­ських церковних діоцезів пост-аварського простору “Молодшої Європи”, зокрема територій у межах Східної марки, Паннонії та Моравії, перші десятиліття після зруйнування Аварського кагнату. На основі аналізу великої кількості дарчих конфірмаційних актів з канцелярії франкського імператора Карла Великого, його нащадків – Людовіка І Благочестивого, баварського згодом східнофранкського короля ІІ Німецького, а також місцевих урядових еліт окреслено динаміку, специфіку географічні межі, розширення земельних володінь поширення церковної традиції ряду монастирських спільнот Баварської Церкви на згаданих теренах. Автор доходить висновку, що баварське духівництво усіх провінцій монастирів було об’єднане спільною метою євангелізацією інтеграцією місцевого населення власних поширенням каро­лінзького політичного впливу разом із латинською церковною традицією східні, порубіжні володіннями Каролінгів, слов’янські землі.&#x0D; Ключові слова: Пассауське єпископство, Зальцбурзьке архієпископство, Фрайзинзьке єпис­копст­во, Реґенсбурзьке Альтайхський монастир, діоцез, дарчий акт.
Galičina