Svědectví z první ruky? Nad „pramennou hodnotou” nejstarších vojtěšských legend
David Kalhous
Dosavadni badani věnovalo jen minimalni pozornost upřesněni
chronologie Vojtěchových „utěků“ do Řima, a to přesto, že jsou
považovany za klicove. Na zakladě vnitřni kritiky nejstarsich
legend jejich konfrontace s necetným dalsim pramenným
materialem i předpisy kanonickeho prava autor tohoto
přispěvku nabizi alternativni obraz několika let Vojtěchova
života. Autor nejprve dokazuje, Vojtěch v Řimě pobýval v
mezi druhou polovinou roku 989 992, respektive
od podzimu 995 cervna 996. Domniva se, ackoli po druhe
Vojtěch jistě prchal před hrozicim nebezpecim, prvni pobyt
naopak bude vhodnějsi interpretovat jako pouť, spise než jako
utěk konfliktem. Vyplýva nejenom z
legendarnich zminek o Vojtěchově umyslu navstivit Jeruzalem z
dosti zmatene chronologie jeho rozhovorů papežem, ale take z
faktu, se nechal zastupovat miseňských biskupem Volkoldem;
bez Vojtěchova souhlasu by nebylo možne, navic dokazuje,
že pražskeho stolce neminil vzdat. Vse naznacuje, i
Vojtěchovo reformni usili mohlo být jednim z bodů spoluprace
mezi knižetem (a tehož důvodu přicinou roztržky
s velmoži), neboť obě veliciny měly podobný zajem: soustředit
moc. Snaha spisovatelů rane tradice oslabit vazbu mezi
Přemyslovci Vojtěchem byla ovsem mnohem uspěsnějsi a
podstatně ovlivnila to, co si dnes sv. Vojtěchovi myslime.
Ten je větsinou vykreslovan blouznivý mladik mystickeho
založeni, jakých bylo te době mnoho; odkaz na tyto vlastnosti
se mnohdy považuje dostatecný důvod pro zahlazeni jakýchkoli
nesrovnalosti. Ukazuje, nakolik autorům blizkým samotnemu
Vojtěchovi diktovala situace smrti pomahala
spoludotvařet vlastni vzpominky. Nabidnout nový obraz
sv. Vojtěcha pak pokousi tato prace.
Historia Slavorum Occidentis