Brud og udviklinger i 900-tallets østfrankiske historieskrivning. Videnstransfer fra øst til vest? Et komparativt studie af herskerkonstruktion i byzantinsk og østfrankisk historieskrivning ca. 950-970
Sigga Engsbro
Forfattere i 900-tallets frankiske Europa levede en turbulent tid, hvor magtkonstellationerne undergik markant forandring. Det langvarige karolingiske overherredømme var under afvikling, og efterhånden etablerede et nyt ottonsk dynasti sig som toneangivende de riger. Med den østfrankiske hersker Otto I’s sejr over hedenske ungarer ved Lechfeld 955 fik ottonerne momentum. Og med samme Ottos erhvervelse af kejsertitlen 962 æra endegyldigt til ende. Netop succesrige rige blomstrede historieskrivningen op efter 50-årigt fravær. Inden for relativt kort periode (ca. 958-970) blev der skrevet fem historiske narrativer om herskeren eller rigets historie. Heri fremstår hans far Henrik I forbilledlige uomtvisteligt legitime herskere. denne afhandling udforsker jeg mulige årsager brud udviklinger historieskrivning særligt fokus på herskerrepræsentation. Her undersøger afsæt komparation byzantinske historieskrivning, hvorvidt byzantinsk forfatterpraksis tjente forbillede forfattere.
VBN Forskningsportal (Aalborg Universitet)