יחוד הוי”ה אהי”ה בברכת את צמח
שאלה
בברכת את צמח שיש יחוד הוי”ה ואהי”ה והוי”ה אדנ”י הכוונה לאריך אנפין ונוק’ וזו”ן
תשובה
אולי או”א וזו”ן.
שאלה
בסידור בעמ’ 82 למטה הרב ציין במעין הכוונות את הכף החיים שאומר ש ולא זכיתי להבין את כוונת הדברים ?
תשובה
מקורו בתשב”ץ ח”ג סימן נ”ה, ושם ביאר הכוונה וז”ל: וכך פירושו כי עי”ן של שמע גדולה וכן דל”ת של אחד והסוד עד ה’ בכם וכשתסלק ע”ד משמ”ע וא”חד ישאר ש”מ כמ”ם פתוחה שהוא סוד מלכות תיתאה כי היא ידיעה יכנסו בה. ומ”ם סתומה היא סוד מלכא עילאה לא נכנס בה אדם. וכן ישאר מאחד א”ח וזהו חדוא זמינא ליה מלעילא ש”מ באמצע וא”ח בתחלה ובסוף. והסוד אנכי אשמח בה’ וגם שדי יתן לו חיים. כי ש’ שמע שהוא הקצה הראשון הוא שדי למפרע כי השי”ן המאוחרת באלפא ביתא לאות דל”ת ויו”ד היא ראשונה בשם שדי וחי”ת של אחד שהוא הקצה האחרון היא חיים במישר כלו’ ביושר הפך למפרע כי כן סדר האותיו’ באלפא ביתא ובהרבה מקומו’ יש מישר שהוא לשון יושר ארח מישר ארחא עקימא:
שאלה
בברכת את צמח שיש יחוד הוי”ה ואהי”ה והוי”ה אדנ”י הכוונה לאריך אנפין ונוק’ וזו”ן
תשובה
אולי או”א וזו”ן. שאלה
ראיתי במחזור שים שלום החדש לפסח שהנוסח "ועמך ישראל" לא כמו הסידור ולא כמו רוב הסידורים הספרדיים.
תשובה 
לענ"ד יש לגרוס "ועמך" בכל קדושות כתר. ואעתיק לך מתשובה שכתבתי בס"ד ולא באה בדפוס:
נוסח ספרד הישן בקדושת כתר "ועמך ישראל" וכו'. כן הוא בסידור ויניציא שנת רפ"ד, וקודם לו בסידור נאפולי ר"ן. והנה בסידור הנדפס בויניציא שנת שנ"ח מופיעה נוסחת "עם עמך" במוסף שבת בלבד, ובמוסף יוה"כ חזר וגרס נוסחת "ועמך". ומצאתי בספר המחכים לר' נתן ב"ר יהודה מבעלי התוספות, וז"ל (ד"ה בשחר אומר): ובכתר יתנו לך לפי שיש בו המוני מעלה עם קבוצי מטה סדרו בו כ"ו תיבות עד קדוש, אך שם המיוחד אינו מן החשבון. עכ"ל. ולא יכון כ"ו תיבות לגורסים "עם עמך" דעולה ז"ך תיבות, אך לגרסת "ועמך" שפיר. וז"ל האבודרהם (שחרית של שבת): ועמך ישראל קבוצי מטה יחד כלם קדושה לך ישלשו וכו' כמו שפירשנו בקדושה של חול. ואף על פי שאמרו במס' חולין שאין מלאכי השרת אומרים שירה למעלה עד שיאמרו ישראל שירה למטה כמו שאמרנו למעלה, אעפ"כ אין אנו רוצין להתפאר בזה אלא אנו אומרים שהמלאכים משבחין ומקדישין תחלה. ע"כ. וכן גרס רבי משה קורדובירו באור יקר (פ' ויקהל, עמ' מח), רבי מאיר ן' גבאי בתולעת יעקב (סתרי תפלות שבת ומועדים וטעמם), רבי אליהו הכהן האיתמרי בספרו חוט של חסד (פ' ויחי, ד"ה ושמה קברו את אברהם וכו'), רבי משה ב"ר מימון אלבאז בספרו היכל הקודש (סי' סו) ורבי רפאל אבן צור אב"ד פאס בהגהותיו על סידור התפילה (נדפס במקבציאל חלק לג עמ' מב). וכ"כ למעשה בסידור כנסת הגדולה להגר"י צובירי (ח"א עמ' תפח) ושכן גרסת תאכליל ישנים.
אלא דבספר גן המלך לרבי אברהם הלוי בעל הגינת ורדים (סי' קלד) כתב משם הרב דוד גרשון דיש לחלק בין מוסף שבת ויו"ט דגרסינן "עם עמך", למוסף ר"ח די"ל "ועמך", ושכן שמע בקטנותו. וטעמא דהאי מילתא הוא ע"פ המובא בתוספות סנהדרין (לז: ד"ה מכנף הארץ זמירות שמענו) בשם תשו' הגאונים, שאין בני א"י אומרים קדושה אלא בשבת דכתיב (ישעיהו ו, ב) גבי חיות שש כנפים לאחד וכל כנף הוא אומר שירה אחת ביום בששת ימי החול וכשיגיע שבת אומרים החיות לפני המקום רבש"ע אין לנו עוד כנף והקב"ה משיב להם יש לי עוד כנף אחד שאומר לפני שירה שנאמר מכנף הארץ זמירות שמענו. ע"כ. וכתב ע"ז: וכפי זה יצא לנו טעם למנהגינו שאנו אומרים כתר בכל יום שיש בו מוסף, לפי שבחול בכל יום אומרים שירה, בכנף אחד משש כנפים של המלאכים, והם עיקר שמקדימים אותם, ואחר כך ועמך ישראל. אבל בשבת שאין למלאכים כנף, וישראל הם הכנף, לכן אומרים עם עמך ישראל, שישראל הם העיקר. על דבר זה קטן נתלה בגדול. ע"כ. ושכעי"ז כתב הכלבו (סי' לז) וז"ל: תפילת המוסף אבות וגבורות וקדושת השם, וקדושה רבה וכו', וכתב ה"ר יוסף וז"ל: ומה שאנו אומרים בכל הקדושות נקדש את שמך, או נקדישך ונעריצך מלכנו, שאנו עושין המלאכים עיקר, ובקדושת מוסף אנו אומרים המוני מעלה עם עמך ישראל, כלומר הרי אנו עושין ישראל עיקר על פי המדרש, ניתקן שש כנפים לאחד, כל כנף אומר שירה מיומיה, ובשבת אומרת החיה אין לי עוד כנף, והקב"ה אומר יש לי עוד כנף אחד בארץ שאומר שירה, אלו ישראל. זה שאמר הפסוק, מכנף הארץ זמירות שמענו, ושלא לחלק בתפילת יוצר לא תיקנו כך אלא במוסף. עכ"ל. וכ"כ בספר האשכול (ח"א תפלת מוסף שבת אות ב). ועיין לג"ע הרב חיד"א בברכ"י (סי' תכג אות ג), וע"ש במה שהאריך, דלאו בכל דוכתא תיבת עם היא העיקר, וע"ע מה שהאריכו בזה במטה יהודה עייאש (סימן רפו), ובספר מימי שלמה הנד"מ למהר"ש קמחי (סימן רפו סע' א) משם הרב שביטת יו"ט (חי' על הטור, או"ח סי' תפח) ובהערות איש מצליח על המשנ"ב הכא.
סוף דבר העתיקו האחרונים למעשה כדברי גן המלך, מהם החיד"א ומטה יהודה הנז', שלמי ציבור (דף רכ"ד ע"א), שער"ת (אות ג), יד אהרון אלפאנדרי (סימן רפו), חס"ל (אות ב), פקודת אלעזר טובו (סי' תכג), פחד יצחק לאמפרונטי (מערכת ק' ד"ה קדושה ודיניה), כה"ח סופר (אות כא) ועוד, יעויין בילקו"י (תפילה ב, נוסח התפילה אות קא). איברא דבילקו"י במרוצת קולמוסו כתב שכן נקט גם הגרי"ח בספר עוד יוסף חי (פ' תרומה אות ג), ואחר המחילה אין דבריו מדוייקים, שאף שהעתיק דברי הרב גן המלך, לא נקיט כוותיה להלכה, וז"ל בסוף דבריו: מיהו גם במוסף יו"ט ור"ח שחלו בחול שיש להם כנף למלאכים אין אנחנו משנים הנוסח שאומרים במוסף דשבת בכל השבתות כדי להשוותה קדושה דתפלת המוספין, כי השבתות הם רבים שבכל שבוע יש שבת ואין ראוי לחלק ביניהם. עכ"ל. ובילקו"י ציין שכ"כ בהערות המהדיר שם. ולא ראיתי במהד' שבידי (ישמח לב).
ובאמת זהו חידוש מפליג לעשות חילוק שכזה בין מוסף דר"ח לשאר מוספים, דבהראשונים לא מצינו כלל מי שחילק, אלא שיש גורסים "ועמך" ויש גורסים "עם עמך" וכנ"ל. וכן נראה סברת רבנו יוסף חיים שכתב במתק לשונו דאין ראוי לחלק ביניהם ופשוט. ובפרט שבכתבי האר"י ותלמידיו לא ראינו חילוק. והנה למעשה כיון שלפני רבנו האר"י עמד נוסח "ועמך", ולא הגיה הרח"ו בזה מידי, וגם שאר סידורים ישנים גרסי הכי, ובספר המחכים נתן טעם למנין התיבות העולה שפיר בגרסת "ועמך", הכי גרסינן. שאלה
בימי הספירה של ספירת העומר לפי הספירות למשל חסד שבחסד וכו , בסידור רשום לאחר מכן חסד שבגבורה וחסד שבתפארת , חסד שבנצח וכו ,
לפי הבנתי זאת טעות הרי רשום בכמה וכמה מקומות וכמה רבנים שאמרו וגם במעין כוונות בסידור עצמו כתיב יכוון להמשיך מגבורה שבחסד דדכורא לגבורה שבחסד דנוקבא ולא כתיב מחסד שבגבורה דדכורא לחסד שבגבורה דנוקבא כמו שכתוב בדף עצמו בסידור
תשובה
מועדים לשמחה
בכתבי רבנו האר”י מובאות שתי אפשרויות כיצד מתפשטים החסדים והגבורות בגופא דז”א.
אפשרות א’: בשבוע א’ מתפשטים בזרוע ימין (חסד), בשבוע שני בזרוע שמאל (גבורה) וכו’, כך שלאפשרות זאת נמנה את הימים חסד שבחסד, גבורה שבחסד, וכו’.
אפשרות ב’: בשבוע א’ מתפשט החסד בכל קומת ז”א, כלומר ביום א’ חסד שבחסד, יום ב’ חסד שבגבורה, וכו’. ובשבוע שני הגבורה וכו’.
הן אמת שרוב סידורי האר”י הקדומים יותר, נקטו כאפשרות הראשונה, למעט סידור רבי שבתי שהביא את ב’ השיטות. אולם מהר”ם פאפירוש בספר אור זרוע והרש”ש (נה”ש לו. ד”ה וכעד”ז) האריכו לבאר שהעיקר כשיטה השניה, וכוותיה אזלינן .
ואכן כדבריך הציטוט ב"מעין הכוונות" הוא אליבא דהשיטה הראשונה, אך כיון שהכריע הרש"ש כשיטה השניה כך יש לנקוט למעשה.
על סידורי הפשט אין כ”כ מה להתפלא כיון שרק העתיקו מה שעמד לפניהם בסידורים הנפוצים, או שרכשו טקסטים מוכנים להדפסה שכך היה סדור בהם. סידורים ע”ד הסוד, אף שאינם סידורי הרש”ש אך מצהירים שהולכים כשיטתו – יש לאמר דרשני.
וה’ יאיר עינינו בתורתו. שאלה
מה המקור לסגולה לאחוז המלח בידו בעת ספירת העומר? ראיתי שמציינים למהר"י ניניו, וכן להגר"ח פלאג'י, ולא מצאתי שם. בסידור שים שלום הרב הביא את ספר דברי שלום, וגם שם לא מצאתי.
כמו כן נשמח להבין האם בכל העומר צריך להחזיק במלח, והאם צריך לקרוא את פרקי התהלים בכל לילה.
תשובה
שלום וברכה.
עיין בספר דברי שלום מנהגי בית אל אות נב, שם כתב הרא"ש שרעבי נכד הרש"ש וז"ל:
בליל א' של ספירת העומר נוהגים ליקח כל אחד חתיכת מלח בידו בעת הספירה, וקודם אומרים סדר קרבן העומר וכן עושים גם ביום. עכ"ל.
מדבריו מבואר שכל העניין הוא לאחוז בלילה הראשון. לא נתבאר בדבריו שיש לקרוא עליו פסוקים או פרקי תהלים.
בקונטרס היחיאלי כתב ע"פ דברי רבי אברהם חמוי בספר דבק מא"ח, ובסידור בית הבחירה צא ע"ב, וז"ל:
סגולה גדולה וסוד גדול בלילה א' של ספירת העומר, יקח בידו מעט מלח, ויקרא עליו מזמורים: קכ"ב, קל"א, וקל"ג, ואח"כ יקרא 'פרשת העומר', ואח"כ יאמר תפילה זו, (להלן) ואח"כ יתן המלח בידו, ויספור העומר, וכן יעשה לכל ימי הספירה, ויזהר שלא יניח המלח על הארץ, ויהיה בידו בשעת הברכה. ואח"כ יהיה זה המלח מסוגל הרבה לעין הרע, ויועיל כמו קמיע, מומחה ופקיע. עכ"ל.
בדבריו מצינו כמה תוספות:
יש לספור עם המלח בידו בכל ימי הספירה.
יש לומר את מזמורי התהלים והתפילה בכל לילה.
יש להזהר שלא יניח המלח על הארץ.
יש שהתקשו קצת בדברים אלו, שכן ע"פ דברי האר"י לא טוב שיקרא מקרא בלילה, ולכן המנהג שקוראים את פרקי התהלים בלילה הראשון בלבד, ולאחר מכן ממשיכים לספור עם המלח בידו כל ימי הספירה ללא קריאת פרקי התהלים. את התפילה מרבי אברהם חמוי יכול להמשיך לקרוא אם ירצה. כמו כן טוב שיזהר שלא יניח את המלח על הארץ כנ"ל.
ביקרא דאורייתא שאלה
בוקר טוב
דבר ראשון תודה רבה על הסידור הנפלא שהוצאתם לאור . ברוך השם משמש אותי ואני מאושר ומודה לשם .
אשמח לקבל  בית יוסף .
תודה רבה
אליהו
תשובה
שלום וברכה
את הציצית מומלץ לקשור ע”פ שיטת האר”י
עיין בבן איש חי שנה א’ פרשת לך לך הלכה א.
עיין גם כאן.
בברכה שאלה
שלום לרב הנכבד,
האם ידוע מתי יצא סידור חדש עם התיקונים הנצרכים למהדורה הראשונה ואולי תוספת כוונות?
תשובה
עובדים על כך קשה. לצערי עדיין אין צפי.
בברכה שאלה
שלום, רציתי לדעת בענין אמירת פיוט ׳׳ על פי מנהג הרש״ש, שהמנהג כיום הוא לידיעתי שרוב מקובלים אין אומרים אותו.
מאיפה המקור שלא לאומרו והאם יש איזה עניין בזה?
והאם יש עניין דייקא שלא לאומרו?
תודה
תשובה
שלום וברכה
כמדומני שפיוט זה נהוג יותר בקרב מקהלות האשכנזים, וכשמדברים על מנהג בית אל וכדו’, בדרך כלל מדובר על ספרדים, כך שאין מכך שום ראיה.
לגופו של עניין, לא ראיתי שהאר”י התייחס ספציפית לפיוט הזה, אך בשעה”כ (נא ע”א) כתב וז”ל:
​‌אמר לי מורי ז”ל בענין הפזמוני’ והפיוטים שתקנו האחרוני’ דע לך כי מורז”ל לא היה אומר שום פזמון ושום פיוט ובקשה מאלו שסדרו האחרונים כגון ר’ שלמה בן גבירל וכיוצא לפי שאלו האחרונים לא ידעו דרכי הקבלה ואינם יודעים מה שאומרים וטועים בס’ דבורם בלי ידיעה כלל ובפרט פזמון יגדל אלקים חי כו’ וכן ודוי אשמנו באומר ובפועל כו’ וכן ביום הכפורים לא היה אומר ודוי של רבינו נסים ור’ שם טוב ן’ אדרוטל ור’ יצחק בן ישראל שתקנו כל אחד ודוי בערבית ושחרית ובמוסף ובמנחה ובנעילה לא היה אומר אותם כלל אבל היה אומר התפלות והבקשות ופזמונים שתקנו הראשונים כמו תפלת ר”ע ע”ה ותפלת ר”א בן ערך ותפלת רבי נחוניא בן הקנה ע”ה וכן היה אומר כל הפיוטים ופזמונים שתיקן ר”א הקליר הלא המה במחזור האשכנזים לפי שכל אלו הראשונים תקנו דבריהם עפ”י חכמת האמת והיו יודעים מה שתקנו ואף גם אם הם באמצע ברכות יוצר היה אומרם לפי שהם היו תנאים והיו יודעים מה היו מתקנים וכל דבריהם היו מיוסדים על פי האמת.
החכם המאוחר ביותר את פיוטיו נהג האר”י לומר הינו רבי אלעזר הקליר, שחי כ500 שנה קודם רבי אמנון ממגנצא שעל פי המסורת הינו מחבר פיוט “”, שחי ממש בתקופתו של רבי שלמה אבן גבירול, שאת פיוטיו לא היה נוהג האר”י לומר.
מאידך, ישנם שמייחסים את הפיוט דווקא לרבי אלעזר הקליר עצמו או לפייטן אחר מתקופתו, וא”כ יתכן מאוד שהיה האר”י נוהג לאמרו, בפרט לאור העובדה שהיה מתפלל בימים הנוראים עם בני אשכנז.
למעשה, לעניות דעתי כל ההקפדה הזו אינה דווקא הוראה לציבור, אלא כדרכו רבי חיים ויטאל מגלה לנו כיצד היה נוהג האר”י בכל דבר ועניין. ופה קדוש כפיו של רבנו האר”י שעסק בכל עת בתורה ובתפילה, ולא עלה על לשונו דיבור אסור, וידע שורשי הקבלה על בוריים, דיבורו בוודאי היה פועל בעולמות העליונים, וממילא היתה קפידה יותר שידקדק בלשונו, כפי שמצינו שכאשר אדם חלילה פוגם, הפגם הוא כפי שיעורו קומתו, שאם הוא אדם גדול, הפגם הינו במקום גבוה יותר, וממילא עם צדיקים מדקדקים כחוט השערה, שכפי ערך קומתם, נותנים הם דין וחשבון על כל מעשה ותנועה שלהם.
אולם אנו, שפינו אינו קדוש כ”כ, ועסוק גם בענייני עולם הזה, ולעיתים עולים בו גם דברים שאינם מדוקדקים כ”כ, ממילא אינו פועל כפי שפועל דיבורו של רבנו האר”י, וממילא פחות שייכת כל הקפידא הזו. והדברים אמורים גם על פיוט יגדל אלקים חי, וקל וחומר על פיוט זה שיש ספק אם דברי האר”י אמורים לגביו.
אמנם מי שכל דרכיו ע”פ דברי האר”י והמקובלים ונהג שלא לומר הפיוטים הללו, כמובן שימשיך בדרכו, אך מי שקשה לו הדבר אינו חייב להפסיק, וודאי שאין לעורר מחלוקת על כך.
בברכת גמר טוב שאלה
שלום וברכה לערך הסידור היקר שים שלום
נהנתי מאוד מהסידור הנפלא ומהסדר וממעיו נכונות
רק שאלה אחת לא זכיתי להבין לצערי כתבתם שיש גם את נוסח האר״י מסידור רפ״ד בתוך הסידור משולב או בהגהות
אך לצערי לא זכיתי לראות איפה הם אותם נוסחאות מסידור רפ״ד או תיקוני לשון שוודאי זהו נוסח האר״י האמיתי כידוע ליודעים וראה גם סידור וספר תפילת חיים ובהסכמות להנ״ל והקדמת הגר״י הלל לספר חמדת ישראל למהרש״ו ועוד
אשמח שתאירו את עיני
תודה רבה וחזק וברוך
נתן סופר
תשובה
שלום עליכם
ככל הנראה הנך אוחז בידך את הסידור במהדורתו הראשונה משנת ה’תשע”ז.
מאז ב”ה זכיתי לערוך מחזורים לראש השנה יום הכיפורים וסוכות, וכן סדר סליחות.
במהדורה הראשונה שולבו הגהות בודדות שאינם מצויות בסידורים הרגילים ע”פ הגהות האר”י בשער הכוונות (לדוג’ אף מכיפת הירדן כל שהיא, נוסח זה אינו מופיע בסידורים המצויים), אך רוב הנוסח הינו נוסח ע”מ קלאסי.
מאז הוצאת המהדורה הראשונה התחדשו לי הרבה עניינים בנוסחאות התפילה וכן בכוונותיה, וביניהם גם נוסחאות סידור רפ”ד. ב”ה הדברים מסוכמים באופן מסודר.
בכרכים של יום הכיפורים וסוכות שיצאו ממש לאחרונה ניתן לראות באופן ברור את שינויי הנוסח (יעויין גם בהסכמת הרב תדהר אלון שליט”א).
כיוון שכב’ הזכיר את סידור תפילת חיים אציין כי נעזרתי בסידור ובספר רבות, והוא היווה בסיס ללימוד הנושא. מכל מקום למעשה ישנם שינויים רבים, אם דברים שהמחבר לא שם ליבו אליהם, ואם דברים שלמסקנה דעתי שונה.
אני מתפלל שנזכה להשלים את העבודה, ולהדפיס מהדורה נוספת של הסידור בהקדם, הכוללת נוסח האר”י המקורי.
בברכת התורה שאלה
בימים שרחל לא יורדת לבריאה האם יש לכוין את הכונות בבשכמלו ובכריעות שי’ כורעת לא’ דאדנות והרי סוף סוף לפי ידיעתי הקצרה זה כדי להעלותה לאצילות?
תשובה
בכריעות מעלים את המלכות. וזה חלק ממהלך התפילה ונצרך ליחוד בברכת שים שלום, ולכן מכוונים בהם תמיד, למעט זמנים שאין מכוונים כלל. שאלה
האם אני רשאי לכוון את הכוונות של לדוד אליך עם המסירת נפש והעליית מ”ן משום שאולי יש לחשוש לדברי הבן איש חי שנה א’ פרשת כי תשא אות י’ג שאין בנו כח לכך?
תשובה
אפשר לכוין אם זוכרים מיעוט ערכנו ושפלותנו, ושאם אין הקב”ה עוזרו אינו יכול לו. ולא יחזיק טיבותא לנפשיה כלל. שאלה
אשמח אם הרב יוכל לפתוח את הר”ת הבאים:
נו”ה חו”ב יחוד נ”ר
תשובה
נו”ה – נצח והוד. חו”ב – חכמה ובינה, נ”ר – נפש רוח/נפשות רוחות.
בברכה שאלה
בסידור בעמ’ 82 למטה הרב ציין במעין הכוונות את הכף החיים שאומר ש ולא זכיתי להבין את כוונת הדברים ?
תשובה
מקורו בתשב”ץ ח”ג סימן נ”ה, ושם ביאר הכוונה וז”ל: וכך פירושו כי עי”ן של שמע גדולה וכן דל”ת של אחד והסוד עד ה’ בכם וכשתסלק ע”ד משמ”ע וא”חד ישאר ש”מ כמ”ם פתוחה שהוא סוד מלכות תיתאה כי היא ידיעה יכנסו בה. ומ”ם סתומה היא סוד מלכא עילאה לא נכנס בה אדם. וכן ישאר מאחד א”ח וזהו חדוא זמינא ליה מלעילא ש”מ באמצע וא”ח בתחלה ובסוף. והסוד אנכי אשמח בה’ וגם שדי יתן לו חיים. כי ש’ שמע שהוא הקצה הראשון הוא שדי למפרע כי השי”ן המאוחרת באלפא ביתא לאות דל”ת ויו”ד היא ראשונה בשם שדי וחי”ת של אחד שהוא הקצה האחרון היא חיים במישר כלו’ ביושר הפך למפרע כי כן סדר האותיו’ באלפא ביתא ובהרבה מקומו’ יש מישר שהוא לשון יושר ארח מישר ארחא עקימא: שאלה
האם בסדר לימוד לפי רבינו האר”י שצריך ביום שישי לקרוא את השמו”ת הכוונה של כל הפרשה או הכוונה השמו”ת של מה נשאר אחרי קריאת חלק מהשמו”ת במשך ימי השבוע?
תשובה
בחק לישראל לא חייב לקרוא תרגום. אם קרא עולה לו מעיקר הדין כחלק משמו”ת, אך ראוי ביום שישי לקרוא מהתחלה כל השמו”ת. שאלה

תשובה
מוציאים מהקלי’ את הקדושה, הכנה לבירורים בתפילה, בירור ז”מ דזו”ן. שאלה
לגבי  ידועה המחלוקת בין הרי”ף פתייה לבין מרן החיד”א והבא”ח האם יש בירור נשמות והעלאתם אז האם יש נוסח מיוחד של לשם יחוד לפי הרי”ף פתיה?ואשמח לדעת מה דעת הרב בזה ואיך הרב נוהג?
תשובה
אני לא מכיר לשם יחוד כזה. בכל אופן קטונתי מלהכריע בנושאים כאלה. שאלה
ראיתי שינויים בין סידור שים שלום לשאר הסידורים בסדר הספירות בספירת העומר, במקום גבורה שבחסד חסד שגבורה וכו’. הדבר אמור לא רק לסידורי הפשט, אלא אף לסידורים הכוללים כוונות קצרות למתחילים.
אשמח להבין את טעם השינוי.
בברכה
תשובה
שלום וברכה.
בכתבי רבנו האר”י מובאות שתי אפשרויות כיצד מתפשטים החסדים והגבורות בגופא דז”א.
אפשרות א’: בשבוע א’ מתפשטים בזרוע ימין (חסד), בשבוע שני בזרוע שמאל (גבורה) וכו’, כך שלאפשרות זאת נמנה את הימים חסד שבחסד, גבורה שבחסד, וכו’.
אפשרות ב’: בשבוע א’ מתפשט החסד בכל קומת ז”א, כלומר ביום א’ חסד שבחסד, יום ב’ חסד שבגבורה, וכו’. ובשבוע שני הגבורה וכו’.
הן אמת שרוב סידורי האר”י הקדומים יותר, נקטו כאפשרות הראשונה, למעט סידור רבי שבתי שהביא את ב’ השיטות. אולם מהר”ם פאפירוש בספר אור זרוע והרש”ש (נה”ש לו. ד”ה וכעד”ז) האריכו לבאר שהעיקר כשיטה השניה, וכוותיה אזלינן .
על סידורי הפשט אין כ”כ מה להתפלא כיון שרק העתיקו מה שעמד לפניהם בסידורים הנפוצים, או שרכשו טקסטים מוכנים להדפסה שכך היה סדור בהם. סידורים ע”ד הסוד, אף שאינם סידורי הרש”ש אך מצהירים שהולכים כשיטתו – יש לאמר דרשני.
וה’ יאיר עינינו בתורתו. שאלה
אם כיונתי כבר בברכו שהנרנח"י נכנס האם צריך לכוון זאת גם בברכו האחרון ושל ערבית?
תשובה
אין צורך. שאלה
למה בשבת אומרים פיטום הקטורת והרי אין בירור ניצוצות בשבת? ואם נאמר שכן למה אומרים בסופה הרי נשארים באצילות ואין ירידת העולמות?
תשובה
א. ע”י פיטום הקטורת מתים הקלי’ וע”י עלינו לשבח נמשך אור מקיף לגרש הקלי’ שלא יאחזו בתפילה, וזה שייך גם בשבת. יעו’ כף החיים סימן תרכ”ב ס”ק ו.
ב. בימות החול מכוונים לברר מנוגה דאבי”ע, ובשבת מנוגה דאבי”ע דאצילות. יעויין בספר נקודות הכסף חלק ד’ עמוד 127. שאלה
מי שלא אמר תיקון חצות האם יכול לומר את אמר רבי שמעון ארמית ידאי בצלותין לעלא ?
תשובה
כן. שאלה

תשובה
מחלוקת. יש אומרים שלא מכוונים כלל אפי’ כוונות פשוטות ורמזים, ויש אומרים שדווקא כוונות עלית העולמות ויחודים להמשכת מוחין ויחודים. שאלה
איזה ספירה צריך לכוין בחתימת שומע תפילה תפארת או מלכות משום שבסידורים אחרים ראיתי תפארת?
תשובה
שניהם נכונים, כי הניקוד הוא מלכות, אך בברכה ממשיכים מוחין שבתפארת דז”א. שאלה
איך קוראים קש בערבית ועל המיטה והרי אסור לקרוא מקרא בלילה ומעורר דינים על האדם?
תשובה
אין בעיה בדרך לימוד או תפילה. זה לא נחשב לימוד עד שנחלקו הפוסקים אם מברכים עליהם ברכות התורה. שאלה
בסידור שים שלום בעמוד 591 בקדושת הכתר הנוק’ קנתה א”ל הוי”ה במילוי אז למה במנחה של שבת חוזרת וקונה א”ל הוי”ה?
תשובה
אעתיק לך את לשונו של הרב בינג בספר נקודות הכסף חלק ה' עמ' 804 בביאור הענין, וז"ל:
הנה למדנו בכל מקום שהז"א נקרא אל הוי"ה, והנוק' נקרא אל אדנ"י. אמנם עתה בשבת קודש שנמשכים לז"א ואליה (לנוק') הארות לעליות גדולות, אזי הם קונים שמות נוספים, כדרך שמצינו לעיל בתיבת נתתו בעמידת שחרית דשבת קודש (שעה"כ דף ע"ג ע"ג) שנתמלא שם אל אדנ"י שלה ונעשה אלף למד, אלף למד דלת נון יוד, וכן בלחש דמוסף (כנז' בשעה"כ דףע"ג ע"ד) מקבלת בעליתה שם חדש והוא אל הוי"ה פשוט, ואח"כ בתיבת אי"ה דכתר דמוסף (ראה שעה"כ דף ע"ד ע"א) שעלתה למקום חב"ד חג"ת דאו"א עילאין מתמלא שמה שקיבלה ונעשית שם אל הוי"ה מלא באלפין.
ועתה מלמדנו רבנו, שבתפילת הלחש דמנחת שבת קודש עולה הז"א עד נה"י דדיקנא, ואז מקבל הוא שם אל שד"י, והנוק' שעולה גם היא מכח עלייתו עד אבא מקבלת מהז"א עצמו את שמו שהוא שם אל הוי"ה, שעד עתה קיבלה מכח עלייתה שמות נוספים כנזכר, ועתהמקבלת את השם אל הוי"ה מהז"א עצמו... וכו' עיי"ש באורך. שאלה

תשובה
בתור הקדמה יש לידע כי יחוד הוי”ה ואהי”ה יהיה מיחוד ישסו”ת ועד ע”ב ס”ג דא”ק, וכפי שניתן לראות בסדר מטבע ברכה בתיבות מלך העולם.
בשעה”כ כונת העמידה דרוש ב’ כתב: אלהינו – תכוין כי הוא באימא, כי כל מקום שנזכר מלת אלהינו הוא או האמא או בקו שמאלי. וכיוצא בהזה במלת אלהינו שבשמע ישראל, נתבאר על דרך זה, שאלהינו הוא באמא. ואלהינו אבותינו – תכוין באבא ובדעת המזווג לאבא ואימא.
לעומת זאת היחוד בשים שלום הינו חלק מיחוד נ”ר, הנעשה כולו בפרצופי ז”א, יעויין שער הכוונות ל”ח ע”א, תורת חכם ק”כ ע”ב-קכ”א ע”א. שאלה
האם חזן בחזרה צריך לכוין את כל הכוונות שבשמונה עשרה?ואם נאמר שכן אז יש נסירה ויחודים פעמיים באותו פרק זמן והרי הוא כבר עשה זאת?
תשובה
מענה לשאלתך נתבאר בתחילת הדרוש הראשון של חזרת המידה, והוא שבלחש התפילה בנה”י דז”א, ובחזרה היא בחג”ת דז”א, יעו”ש. ויעויין עוד בא”ח תרומה ב, עוד יוסף חי תרומה א. שאלה
איך אוכל לקנות סידור של סוכות שלכם בבאר שבע?
תשובה
ר' שמעון אוחיון 0525770994 שאלה
שלום,
רציתי לדעת האם יש בעיה לעיין בספרים וביאורים שנכתבו ע”י חסיד ברלנד, ובפרט ספר קבלה. וע”מ לא לבזות את המחבר הנ”ל, שנראה הגון ות”ח, אוכל לפרט בפרטי.
בברכה,
שמעון
תשובה
שלום וברכה.
ברשותך אחלק את התשובה לשתי חלקים.
בנוגע ללימוד מת”ח שיתכן וחלק מרבותיו אינם הגונים, כל עוד לא מצאנו פסול בתורתו, לענ”ד אין בזה בעיה. הרמב”ם (הל’ ת”ת פ”ד ה”ב) כותב שרב שאינו הולך בדרך טובה אין מתלמדים ממנו עד שובו למוטב. ניתן ללמוד מכאן שני דברים, האחד שאין להמנע מללמוד מרב שהולך בדרך טובה, ולא מצאנו חלילה פסול בתורתו, והשני שאפילו רב שחטא, לאחר שעשה תשובה ניתן לחזור וללמוד ממנו.
במקרה הזה, יתכן שאותו רב טועה בבחירת רבותיו, ויתכן שהוא יודע דברים שאתה לא יודע. בכל אופן הדבר לא פוסל אותו ואת תורתו חלילה.
בחלק השני אשמח לגעת בכלליות בסוגיית הרב ברלנד. ואף שקטונתי, אני חושב שחשוב שהדברים יאמרו.
אמנם מעולם לא ראיתיו ולא למדתי ממנו, וכן איני נמנה על חסידיו, אבל ככל סוגיה, התורה הקדושה מדריכה כיצד יש להתייחס לרב שיוצאים עליו שמועות רעות.
איני בקיא כלל בפרטי המקרה, אך מקרה מצער אחר שהייתי עד אליו, בו שפכו את דמו של רב מסויים, גם תלמידי חכמים גדולים נפלו וקבלו לשון הרע, וכבר אמרו חז”ל ברית כרותה ללשון הרע שתתקבל. אז למדתי להזהר בכפל כפליים במקרים מעין אלו.
למעשה כאשר יוצא שם רע על אדם, חל איסור מוחלט להאמין ולקבל את הדברים. ויש בזה איסור דאורייתא של קבלת לשון הרע. ואף אם אדם אומר לך שראה בעיניו, עדיין אסור להאמין. ובפרט על תלמיד חכם, ש’מעמידין אדם על חזקתו’.
הגמרא (נידה סא ע”א) אומרת שאף שאסור להאמין ללשון הרע, מותר לחשוש לו. וביארו הראשונים (עיין חפץ חיים (לה”ר פ”ו ה”י) שאסור לעשות שום מעשה בפועל להזיק לאותו אדם בעקבות השמועות ששמע, אלא רק להציל את עצמו מהיזק שחלילה יכול להיגרם לו.
חז”ל קבעו 3 תנאים לכך שיהא ניתן לחשוש מאוד ללשון הרע, ואף להתרחק מאדם בעקבותיו: כלל ראשון (מו”ק יז ע”א) תלמיד חכם ש”סנו שומעניה” כלומר שיש עליו שמועות רעות מאנשים שונים על מקרים שונים. אם הרבה אנשים מספרים על מקרה בודד, או אדם אחד על מקרים רבים – לא נחשב ‘סנו שומעניה’.
כלל שני (יבמות כה ע”א) שיהא ‘קלא דלא פסיק’ כלומר שמועות שאין עליהן עוררין בתוך זמן קצר מאז שהתפרסמו.
כלל אחרון (יבמות שם) שאין לאותו אדם שונאים שיש סברא לומר שמפיצים שמועות שקר.
כיוון שהתנאים הללו מסובכים מאוד, לא ניתן לכל אדם להכריע בזה, והדבר נתון להחלטת בית דין. אך החלטה זו עדיין לא מתירה להאמין לדברים, אלא רק לחשוש שמא יש בהם אמת.
גם אם הרב ברלנד הודה בבית משפט, אין לזה שום חשיבות לעניינינו כיוון שכל החלטותיהם הבל ובחזקת שקר. בפרט במקרה הזה שמדובר ב’עסקת טיעון’, שע”פ תורתנו הקדושה זהו שם מכובס לשוחד.
להאמין לדברים ניתן רק לאחר שהיה בית דין כשר שהיה מקובל על כל הצדדים. וכעת שמעתי שקם בית דין מיוחד שיושבים בו מגדולי הדור ממש, שקראו לא לעסוק בנושא כלל עד שיסיימו את הבירור. אני מציע לכל אחד שיציל את נפשו, שאם יתברר שהכל היה שקר, לא יהיה בכלל מבזי תלמידי חכמים עליהם אמרו חז”ל ‘אין רפואה למכתו’. חלילה. ושומע לנו ישכון בטח.
בהצלחה רבה. שאלה
שלום הייתי מעוניין לקפוץ אליכם פיזית. לקנות מוצר האם יש לכם חנות ביד בנימין?
תשובה
שלום וברכה
אפשר בשמחה להגיע לישיבת תורת החיים ברחוב הנחלים ביד בנימין, אפשר לרכוש בארון הספרים בפינת הקפה.
בברכת התורה שאלה
מובא בספרים בשם האריז”ל שלעתיד לבוא תהיה ההלכה כבית שמאי.
לפי הידוע לי זה לא מובא בכתבי האריז”ל שלפנינו.
ובספר בני יששכר (מאמרי חדש סיון, מאמר ו) הביא זאת בשם ספר ‘קול ברמה’ בפירושו על האידרא.
בחיפוש במחשב לא מצאתי את זה שם.
האם ידוע לכם על מקור לכך בכתבי הר”י צמח?
תשובה
שלום וברכה
בביאור 'הצבי והצדק' לבני יששכר כתב שמקורו הוא בדף קב ע"ב וריש קג ע"א. וכתב ששם לא נכתב הדבר בפירוש, אלא למד רבנו הבני יששכר את הדבר ממ"ש שמעלת קין ששרשו בגבורות הייתה גדולה ממעלת הבל ששרשו בחסדים. ולעתיד כשיתוקנו תהיה מעלת קין גדולה ממעלת הבל. וכן מבואר בשער הגלגולים בכמה מקומות. ושם בהקדמה ל"ד מבואר שנשמות הלל ושמאי משורש נשמתו של הבל, אך הלל מצד החסד שבו, ושמאי מצד הגבורה שבו. וביאר בספר ויקהל משה (מה ע"א) שלכן בעולם הזה שהוא עולם הבירור אין הלכה כשמאי, משום שאין הדינים הקדושים יכולים להתגלות עצמן בזה העולם כידוע. וזה העולם הוא תיקון השכינה צריך לחסד, בסוד עולם חסד יבנה. אבל בעולם התיקון לעתיד לבוא יהיה הלכה כשמאי בעת ביטול הדינים. עיי"ש שהביא עוד מקורות לזה.
מאידך הדבר לא מפורש בכתבי רבנו האר"י, ויש שפקפקו בזה, עיין מאמרו של הרב ישראל דנדרוביץ כאן.
ועל דברים מעין אלו כבר כתב הרמב"ם (מלכים פי"ב ה"ב) וכל אלו הדברים וכיוצא בהן - לא ידע האדם היאך יהיו עד שיהיו.
בברכה
שיר שלום יוחנן ס"ט שאלה
שלום רב , ראשית אודה בכל לבב על הזכות שנתתם להתפלל בנוסח אבותינו על דעת המקובלים והמכוונים.
רצינו לשאול מתי בעזה”ש תצא המהדורה החדשה של הסידור השלם?
תשובה
אין צפי שאלה
לכבוד הרב, השלום והברכה.
רציתי לדעת מה דעת הרב ומה דעותיהם של גדולי המקובלים בהקשר .
תשובה
שלום וברכה
כידוע, כדי לסבר את האוזן במושגים שהם מעבר לבינתנו, השתמשו מעבירי השמועה במושגים גשמיים, ואף הקבילו את המושגים הקבליים לאברי האדם הגשמי. דבר זה מצינו כבר בתורה, אשר משתמשת במושגים אלו, כגון עיני ה', יד ה', וישמע ה', וכו'. וזהו מה שאמרו חכמים 'דברה תורה כלשון בני אדם'. (עיין רמב"ם יסודי התורה פ"א ה"ח).
בתחילת שער ההקדמות (ה ע"א) מאריך מהרח"ו לבאר כי חלילה לטעות ולייחס גשמיות למעלה, כי אין למעלה גוף ודמות הגוף והכל בא לשכך את האוזן וכנ"ל, ואין שם כי אם אורות דקים בתכלית הרוחניות. הבן איש חי בספר דעת ותבונה כותב שגם אורות אלו, אין הכוונה לאור כפי שאנו מכירים, והשימוש במושג זה גם הוא בא לשכך ולסבר האוזן, ובחרו המקובלים להשתמש בו בהיותו הדבר הרוחני ביותר בו יש השגה. אך החושב שבאמת ישנם אורות פיזיים הרי זו הגשמה.
בגלל השימוש במושגים אלו חששו המקובלים להגשמה חלילה קרב הלומדים, וכן כיוון שישנם בחינות של זכר ונקבה וכו', חששו כי העיסוק במושגים אלו יביא לצעירים שאינם נשואים הרהורים שאינם ראויים. לכן התנו מספר תנאים ללימוד הקבלה.
בהתייחס לשאלתך, הש"ך (יו"ד סי' רמו) כתב שיש שכתבו לא ללמוד קבלה עד שיהא בן ארבעים שנה.
הרמ"ק (אור נערב ח"ג פ"א) לעומת זאת כתב שהגיל בו אפשר להתחיל ללמוד את תורת הקבלה הוא עשרים, והוסיף שצריך שיהא נשוי. מכל מקום הוא מסייג כי לא כל הדעות שוות, כלומר שבמקרים מסויימים ניתן להקל בתנאים אלו.
מהר"ם פאפירש בספר אור צדיקים כתב שני תנאים אלו, אך באופן מוחלט ונראה מדבריו שאין להקל בכך בשום אופן.
הדעות באחרונים נוטות לכאן ולכאן, עיין שו"ת דעה והשכל לרבי עובדיה הדאיה (ח"א סי' א), ובשו"ת שמחת כהן (מהדורא בתרא יו"'ד ב, קב) לרבי רחמים חי חויתה הכהן.
בפועל יש המלמדים גם קודם החתונה, ונלענ"ד שהכל לפי מה שהוא אדם, ולכן נראה שנכון להפנות שאלה זו לרב המלמד, שמכיר את הנפשות הפועלות שיורה דעתו.
ובכ"א אין ללמוד לבד.
בברכת התורה שאלה
שלום וברכה הרב יוחנן.
אם אפשר בבקשה שאלה קטנה ברשותך.
ידוע שבקימת חצות צריך לברך ברכות השחר + .
אם אחר סדר חצות הולך לישון, וקם שוב לפני עלות השחר, האם לומר שוב ?
אלירן
תשובה
שלום וברכה
לדעת רבנו הרש"ש יש לברך ברכות השחר מיד בשעת חצות
לעומת זאת לעניין ברכות השחר, הדבר תלוי אם ישן על מיטתו או שהיה ער עד נקודת חצות.
אם היה ער עד נקודת חצות, לא יברך  אלא ימתין עד עלות השחר, ואז יברך.
אך אם התעורר משנתו אחר חצות יברך  וברכות השחר אז, ולא ימתין עד שחרית. (יעויין בא"ח תולדות אות יד, וכף החיים סופר סי' מו אות מט).
אדם שישן וקם לתיקון חצות, ובירך ברכות השחר ו, ושוב חזר לישון, פסק הרב עובדיה יוסף ביביע אומר (ח"ח או"ח סי' ה) שיחזור לברך כשקם שנית משנתו,
אך טוב שיכוין בפעם הראשונה שמברך שלא לפטור עצמו לכל אותו היום אלא רק עד שישן שוב שנת קבע.
ויש חולקים על דבריו (עיין במכתב לחזקיהו לבעל השדי חמד, סי' ד, דף כג) שאלה
לכת”ר שליט”א
שמעתי על תיקון הנקרא ‘תיקון ל”ז שעות’ שעושים בימי השובבי”ם.
מהו?
שמעתי שיש חולקים עליו.
תשובה
שלום עמיחי
תיקון ל"ז שעות מקורו בספר אמת ליעקב ניניו.
תיקון זה אינו נעשה בימי השובבי"ם, כי אם בשנה מעוברת, בחודש בו המולד 10 שעות או יותר קודם ר"ח. הוא נקרא בשם 'תיקון ל"ז שעות' כיון שבמהלכו יש לצום ל"ז שעות שקודם המולד.
באמת ליעקב כותב את התיקון בשם 'הרב ז"ל', ומוסיף שעולה למספר 400 תעניות, וכפי שציינת יש שטוענים שאין לעשות את התיקון, ומייחסים אותו לכת ש"ץ שר"י.
אך למעשה נהגו בתיקון הזה רבים מגדולי ישראל, מהם רבי אליהו מני, רבנו יוסף חיים, רבי יעקב סופר, רבי עובדיה הדאיה, רבי יהודה פתיה, וכן היה מנהג בית אל הפשוט.
ועיין מה שכתב בזה בספר דברי שלום לרבי אבנר עפג'ין חלק ח' עמוד תעז. ואי"ה לכשנדפיס תיקון זה נתייחס לזה באורך כיד ה' הטובה.
בברכת התורה שאלה
ב.ה כבוד הרב שליט”א, בהגהות לרב יעקב צמח, תמיד הוא מזכיר את ספר עב”י, מה הר”ת של ספר זה. בתודה ובברכה, יצחק
תשובה
יתכן שמפנה לספרו "עדות ביעקב"
בכל אופן כדי לדעת באופן מוחלט צריך לבחון כל מקרה לגופו
בברכה שאלה
שלום וברכה. בסעודות שבת לאחר פיוט ‘אזמר בשבחין’ ישנה תפילה, ומקורה בשער הכוונות. בתפילה זו ישנה בקשה על המזונות, אך אסור לשאול צרכיו בשבת?
תשובה
אמנם תפילה זו נזכרה בשער הכוונות, אך מהרח"ו כתב "ונלע"ד שאינו משם מורי ז"ל".
מכל מקום שאלתך נידונה בספרי הפוסקים.
כתב הרב חיד"א (יוסף אומץ סי' מד) שיש מפקפקין ואין אומרים את הבקשה על המזונות מטעם ד'אל ישאל אדם צרכיו בשבת' (והביאו הזכור לאברהם ח"ג אות ש, ובכה"ח סי' רסב ס"ק ח). ואכן בעל התניא בסידורו קיצר תפילה זו והשמיט ממנה את בקשת המזונות.
אך רבנו הבן איש חי בשו"ת תורה לשמה סימן קג התיר לאמרה בשבת.
המורם מכל האמור, טוב להמנע מלומר קטע זה מהתפילה בשבת, והאומר אין מזניחים אותו, שיש לו על מי לסמוך. שאלה
הרב, 
מסופקים כיצד לאזן בין חינוך הילדים מחד, ושלא להפריע חס וחלילה למתפללים מאידך
תשובה
אצטט כאן את דברי השל"ה הקדוש (של"ה, מסכת תמיד נר מצווה עו, והביאו מ"ב צח, ג) בשם מהר"ם די לונזאנו, ישמע חכם יוסף לקח.
שיחת ילדים בבית הכנסת איסור גדול. והנה אעתיק דברי מוסר שמצאתי בספר נקרא דרך חיים (למהר"ם די לונזאנו) דף ע', וזה לשונו: גרסינן בריש מסכת חגיגה (ג א), דרש רבי אלעזר בן עזריה, 'הקהל את העם האנשים והנשים והטף' (דברים לא, יב), אנשים באים ללמוד, נשים באות לשמוע, טף למה באין, כדי ליתן שכר למביאיהן. וכתבו שם בתוספות (ד"ה כדי): ועל זה סמכו להביא קטנים לבית הכנסת, עד כאן. אמר מנחם, בזמן הזה יש טף בא לבית הכנסת לתת עונש למביאיהן, לפי שהוא בא לחלל קדושת בית אלהינו, ולשחוק בו כברחובות קריה, יקומו לצחק זה עם זה, זה מצחק עם זה, וזה מכה את זה, זה מרנן וזה בוכה, זה מדבר וזה צועק, זה רץ אילך וזה רץ אילך, רץ לקראת רץ ירוץ. ויש אשר יעשה צרכיו בבית הכנסת, ואז יאמרו מים מים, ויש אשר יתן אביו בידו ספר והוא ישליכו לארץ, או יקרעהו לשנים עשר קרעים. סוף דבר, מקול שטטתם כוונת המתפללים נפסדת, ונמצא שם שמים מתחלל.
והמביא טף בזה האופן לבית הכנסת, אין ראוי לו לקוות על זה שכר, כי אם לדאג מן הפורענות. הא למה הוא דומה, לאיש שיש לו עבד שוטה, והלך לדבר אל המלך ועבדו עמו, עמד העבד בשטותו וביזה את המלך וחירפו ואדוניו ראה ושתק, הלא יקצוף המלך על אדוני העבד, ויאמר לו: לא עבדך בזני, כי אם אתה, וייסרהו כדי רשעתו. ולעבד לא יעשה דבר, אין לעבד חטא, כי חשכו אלוה חכמה, ולא חלק לו בבינה. והנה כן הדבר הזה. ולא עוד, אלא שלפעמים גם האבות משחקים עמם למען ספות הרוה על הצמאה. והיותר רע, כי יגדלו הנערים על זה המנהג הרע, והתכונה הזרה, וכל אשר יגדלו עוד יוסיפו סרה להבזות בעיניהם ענין בית הכנסת וקדושתו, ולא יתנו כבוד לתורה. וכיון שעבר אדם עבירה ושנה בה, הותרה לו (ראה קידושין מ א). גם כי יזקין ממנה לא יסור.
סוף דבר, ראוי לאדם שלא להביא הטף הקטן מאד לבית הכנסת, כי יפסיד בהביאו ולא ירויח. אך הטף הגדול קצת, יביאנו לבית הכנסת, ולא יניחנו לזוז ממקומו, וילמדהו ויזרזהו לענות אמן וקדיש וקדושה, ולא ינחוהו לדבר דברי הבאי, וילמדהו לשבת שם באימה וביראה. ובזה יהיה לו שכר טוב מאת השם יתברך, תחייהו העץ חיים כי התורה נקראת עץ חיים, והכוונה שיגדל בניו לתלמוד תורה, כי זה יהיה סיבה שיחיו ויגדלו הנערים, וגם עד זקנה ושיבה אלהים לא יעזבם. אך אם יסירם מהתורה בקטנותם כדי ללכת אחרי ההבל והעושר והסחורות, קרוב הדבר שבסבת זה ימותו בקוצר שנים. כך אמרו רבותינו ז"ל בספרי (פרשת עקב יא, יט), כשהתינוק מתחיל לדבר, אביו מדבר עמו לשון הקודש ומלמדו תורה. ואם אינו מדבר עמו לשון הקודש, ואינו מלמדו תורה, ראוי לו כאילו קברו, שנאמר (דברים יא, יט; כא) 'ולמדתם אותם את בניכם לדבר בם וגו', למען ירבו' וגו', אם למדתם אותם את בניכם ירבו ימיכם וימי בניכם, ואם לאו, יתקצרו ימיכם וימי בניכם, עכ"ל (דרך חיים). שאלה

ראיתי שינויים בין הסידורים היכן יש לומר את הפסוק. מה למעשה?
תשובה
עיין סידור עוד יוסף חי, וכן אנן אבתריה בסידור שים שלום, לומר יהיו לרצון אחר 'עשה למען', ולאחריו לסדר כל התחנונים, כגון תפילת רב ופסוק המתחיל ומסתיים באותיות שמו, ולאחריו לחזור על פסוק 'יהיו לרצון' ועושה שלום. והוא מיוסד ע"פ מ"ש הרב בא"ח (בשלח כג) בשם חסד לאלפים וז"ל:
ואחר שיאמר הושיעה ימינך וענני יאמר תכף יהיו לרצון אמרי פי פעם שנית, ויש נוהגים לומר תפילת רב, שהיא אחד עשר פעמים חיים, ומנהג יפה הוא, ובחסד לאלפים כתב, אחר שיאמר ומלאך ה' דוחה, יאמר קבל רנת עמך שגבינו טהרינו נורא, ויכוין בראשי תיבות בשם קרע שט"ן, ואחר כל התחנונים שנוהג להוסיף, יחזור לומר פעם שלישית פסוק יהיו לרצון.