osobnosti mezi námi aneb slavní se sluchovým postižením
umíte si představit malíře, zpěváka či herečku se sluchovou vadou? a co teprve skladatele? mnohé význačné osobnosti dokazují, že ztráta sluchu pro ně nebyla překážkou pro dosažení významných úspěchů.
francisco de goya, malíř
Španělský malíř, kterého řadíme do období romantismu (1746 – 1828). maloval i španělskou královskou rodinu, včetně karla iv. a ferdinanda vii. po roce 1792 ohluchl, ale přesná příčina není známa. podle historicky zachovaných symptomů se dnes uvažuje o virové encephalitidě nebo sérii malých mozkových mrtvicí. mohlo se také jednat o kumulativní otravu z barev, kterými kreslil.
důsledkem ztráty sluchu se stal uzavřeným, samotářským a v jeho obrazech se začaly objevovat děsivé fantaskní až paranoidní rysy. v roce 1819, ve snaze se izolovat, koupil dům na venkově u madridu. dům byl znám jako „dům hluchého muže“, ale byl takto pojmenován ne po goyovi, ale po jeho předchozím majiteli. v roce 1828 goya zemřel v bordeaux na mozkovou mrtvici ve věku 82 let.
ludwig van beethoven, skladatel
ludwig van beethoven (1770 – 1827) byl významný německý hudební skladatel, dovršitel první vídeňské školy klasicistní hudby. v pětadvaceti letech začal mít beethoven problémy se sluchem. trpěl závažnou formou tinnitu (ušního šelestu). používal řadu pomůcek od různých druhů naslouchátek po speciální tyč připevněnou k ozvučné desce klavíru, kterou skousl a mohl tak lépe vnímat zvukové vibrace.
sluch se mu však neustále zhoršoval, až v roce 1816 úplně ohluchl. byl ale tak geniálním skladatelem, že některá ze svých nejznámějších děl vytvořil v době, kdy byl už zcela hluchý.
thomas alva edison, vynálezce
mezi nejznámější edisonovy vynálezy patří fonograf (předchůdce gramofonu) a žárovka. jako malý byl edison (1847 – 1931) hodně nemocný a do školy chodil pouze krátce. velmi se ale zajímal o přírodní vědy a ve svých 10 letech si ve sklepě domu, kde bydlel, vybudoval malou chemickou laboratoř. na drahé chemikálie si vydělával prodejem zeleniny a roznáškou novin. jeho život silně ovlivnil fakt, že při svých pokusech částečně ohluchl.
proslavil se mimo jiné i svým praktickým přístupem k životu a je autorem řady známých výroků, jako například: „vynález je jen 1 % inspirace a 99 % dřiny.“
gabriel fauré, skladatel
gabriel fauré (1845 – 1924) byl významný francouzský hudební skladatel. v roce 1905 se stal ředitelem konzervatoře, ačkoliv trpěl ztrátou sluchu. fauré skládal až do své smrti. při pohřbu v kostele, kde hrával, mu zaznělo jeho rekviem.
michael bolton, zpěvák
jeden z populárních amerických zpěváků je hluchý na jedno ucho. bolton narozený v roce 1953 je známý hlavně pomalými rockovými baladami, které zpívá svým příznačně silným chraplavým hlasem. vystupuje také na dobročinných akcích charitativních organizací, které získávají peníze pro lidi s poruchami sluchu.
marlee beth matlin, herečka
americká herečka narozená roku 1965 přišla o sluch následkem prodělaných spalniček v raném dětství. přes svůj vážný hendikep se naplno věnuje herecké kariéře. za hlavní roli ve filmu bohem zapomenuté děti získala zlatý globus a oscara a téměř přes noc se stala hvězdou.
helen keller, spisovatelka
helen adams kellerová (1880 – 1968) byla americká spisovatelka, aktivistka a lektorka. před druhým rokem věku ztratila zrak i sluch. jako první hluchoslepý člověk dokončila studium na harvardské univerzitě.
autorka: barbora Štěpánková, foto: francisco goya – museo nacional del prad
jsem rozená vozíčkářka (meningomyelokéla). mám úspěšně ukončenou sŠ prof. z. matějčka, obor sociálně výchovná a humanitární činnost, a dále zkoušku ze základů znakového jazyka. momentálně pracuji v unii neslyšících brno jako operátorka. miluji práci s dětmi a celkově s lidmi, každá taková příležitost je pro mě velmi obohacující a přínosná. mezi své záliby zařazuji především ping-pong (hrála jsem 10 let), jízdu na koni, posilovnu, zvířata a přírodu. aktuálně absolvuji kurz sebeobrany pro vozíčkáře, která je pro mě novou vášní.
vítejte ve světě zdravotně postižených! dovolte, abych vám byl skromným průvodcem po tomto světě, pro většinu neznámém a někdy až fascinujícím. rád bych vám představil pár pomůcek, které nám – a mně osobně – usnadňují život.
vozík, zvaný mechanický
většinová společnost vnímá vozík jako symbol hrůzy a bezmoci, ale věřte, že valná většina vozíčkářů nepovažuje svůj vozík za prokletí, ale naopak jako prostředek svobody. mají k němu velice kladný vztah a vozíkům dávají různé přezdívky nebo si ho různě olepují a zdobí. je to velice praktická věc, díky které můžete studovat, pracovat, sportovat, nebo i tancovat. mechanický vozík rozeznáte snadno. má na zadních velkých kolech kovové obruče pro jeho ovládání. je lehký, skladný, relativně levný (od 10 do 70 tisíc kč), snadno se vám vleze do běžného auta.
“jé mami, ono to jede samo” aneb vozík elektrický
zcela opačné vlastnosti „mechaničáků“ mají vozíky elektrické. jsou dost těžké, drahé (od 150 tisíc výše) a úděsně neskladné. do běžného auta je jen tak nevtěsnáte, tak musíte cestovat v dodávce nebo něčím podobným. zato to jezdí samo! díky bateriím a dvěma elektromotorům dokáže uhánět rychlostí až 12 km za hodinu a jeho dojezd může být přes 30 kilometrů. vozík má většinou světla a blinkry, aby mohl jezdit i po silnici. může mít ale i další vychytávky jako sklápění opěradla, zvedání stupátek, ale také zvedání celé sedačky, což je vhodné zejména, když chcete pozvat slečnu v baru na sklenku nebo na poličce utřít prach.
podprdelník alias antidekubitní podložka
antidekubitní podložka je neviditelná přítelkyně každého, kdo to myslí se čtyřmi koly opravdu vážně. bez ní by totiž vůbec nešlo dlouhodobě na vozíku sedět. jedná se o soustavu gelových nebo nafukovacích polštářků, která přenáší váhu sedícího na větší plochu a tím zabraňuje tvoření dekubitů (proleženin). dekubity jsou velice bolestivé a špatně se léčí, a proto se snažíme jejich vzniku za každou cenu zamezit. podložky jsou důležité zvláště pro lidi s poraněním míchy, kteří necítí v nohách bolest a neodhalí tak včas vznikající dekubit.
copak je to za mučidlo?
velice užitečnou pomůckou pro přesun imobilních vozíčkářů je elektrický zvedák. vypadá spíše jako mučící než kompenzační pomůcka, ale o to víc je praktická. díky této neskladné kovové konstrukci s háky a pístem poháněným elektromotorem dokáže i předškolní dítko s trochou cviku zvednout svou stodvacetikilovou babičku. a to nepřeháním! stačí, když se babička posadí na posteli, šikovné vnouče ji za záda umístí zadní část sítě, přední popruhy vloží pod nohy a síť zavěsí zpět na háčky. stiskem jediného tlačítka se zvedák promění v pohodlnou houpačku, a jelikož je vybaven gumovými kolečky, lze babičku přemístit kamkoliv po bytě. stejně tak je možné imobilního člověka přesunout na vozík, na záchod nebo například do vany.
prostor, prostor a zase prostor
a nejlépe, kdyby byl bezbariérový. to neznamená jen absenci schodů a široké dveře bez prahů, ale také výškovou úpravu všeho po ruce – vypínačů, skříní, klik, madel na záchodě atd. v bezbariérových kuchyňských linkách je proto pracovní deska o mnoho níže a skříňky s nádobím mají tajemnou rukojeť, po jejímž zatáhnutí celý vnitřek sjede až dolů. pokud na něco přesto nedosáhneme, můžeme využít různé mechanické chňapky nebo nám pomáhají oblíbení asistenční psi.
a jak chodíte na záchod?
každý vozíčkář má naučený trochu jiný způsob, jak se přesunuje na záchod. závisí to zejména na tom, jak zdravé má ruce. důležitý je opět dostatek prostoru, aby se s vozíkem dalo najet z různých stran. užitečná jsou také snímatelná madla, například pro lidi s berlemi, o která se dá plnou váhou zapřít. muži s těžším postižením se nemohou jen tak lehce přesadit, proto používají k močení plastovou nádobu zvanou, bůh ví proč, bažant. zatímco stejnojmenný pták je tak trochu škodná, jeho plastový bratranec je přímo ztělesněním užitečnosti. nepřál bych nikomu ten pocit, když po pár pivech zjistíte, že jste si ho zapomněli doma. dámskou obdobou téhož, jen rozměrnější a plošší, je podložná mísa.
no a jak vlastně jíte a pijete?
všechny kompenzační pomůcky chtějí dopřát svým uživatelům co nejvíce svobody. ne jinak je tomu i s jídlem. při postižení rukou a ztrátě jemné motoriky je samostatné jídlo prakticky nemožné. v mnoha případech může pomoci sada speciálního nádobí. jedná se o podlouhlé plastové talíře se speciálním žlábkem pro lepší nabírání jídla a příbor s násadou tlustého gumového válečku. ten slouží k tomu, aby si příbor handicapovaný strávník chytl pevně celou rukou. vypadá sice u toho jako dřevorubec, ale může se najíst sám a na promoční hostině si nepocintá košili. k pití se stále hodí nejvíce pradávná technologie, která obstála celá tisíciletí – brčko.
počítač – nejdůležitější pracovní nástroj
v dnešní době je zcela nezbytné co největšímu počtu postižených umožnit ovládání počítače. na trhu existuje mnoho různých řešení. můžete si koupit speciální klávesnici s mřížkou a velkými tlačítky, do kterých se i s třesoucí rukou lépe strefuje. místo myši se dá použít masivní trackball, což je taková přerostlá počítačová myš obrácená na záda s velkými tlačítky a nepřehlédnutelnou kuličkou. ta se dá otáčet celou dlaní, loktem nebo i nohou, dáte-li si ji na zem. počítač také díky speciálnímu softwaru můžete plnohodnotně ovládat i hlasem. pro lidi s nejtěžším postižením jsou zde speciální brýlové obroučky s malou videokamerou snímající pohyb oční čočky, kterou uživatel ovládá kurzor myši. místo kliknutí stačí pouze mrknout.
protézy končetin aneb skoro jako terminátor
protéza je, jak asi tušíte, náhrada nějaké končetiny pro lidi, kteří následkem úrazu postoupili amputaci. protéz je opět celá řada, včetně speciálních roboprotéz. obecně platí, že musí být vyráběny každému přesně na míru, aby umožňovaly co nejpřirozenější pohyb. nejznámějším uživatelem protéz je profesionální běžec oskar pistorius, držitel několika paralympijských medailí.
autor: michal vidura
upoután vozíkový z čeledi myopatické. vyskytuje se převážně v okolí brna. Živí se převážně důchodem, který doplňuje občasnou grafickou či literární prací. má rád krásné ženy, živé divadlo, žhavé čaje, černý humor, vinylovou muziku, mořská dálavy, nečekané zápletky a přívlastky. v jakémkoliv pořadí.