5 důvodů, proč se stát dobrovolně plátcem dph
být plátcem dph, či nebýt? možná si říkáte, co je to za otázku. každý podnikatel, který za 12 měsíců překročí obratovou hranici 1 milionu, se stává plátcem ze zákona. k dph se ale můžete přihlásit i dobrovolně. proč byste něco takového měli dělat? důvody mohou být jak ekonomické, tak marketingové. tady je pět z nich.
1. vaši zákazníci jsou převážně plátci.
ačkoli to tak nevypadá, i plátcovství dph může být marketingový nástroj. v podstatě tím totiž říkáte, s jakými zákazníky chcete mít nadále co do činění.
přihláška k dani většinou znamená zdražení produktů či služeb. pro neplátce i plátce. zákazník - plátce ale bude cenu vnímat jako nižší, protože dph si odečte a jeho nákladem bude cena bez dph.
pracujete-li převážně pro b2b sektor, plátcovství je docela jasná volba. některé větší firmy dokonce od neplátců nenakupují vůbec. totéž platí pro obchodní partnery v zahraničí, kteří se na neplátce dph často dívají s podezřením.
2. máte vysoké vstupní náklady.
v tomhle případě je dph hlavně ekonomickou otázkou. pokud se zabýváte výrobou nebo prodejem zboží a nakupujete převážně od plátců, dph si můžete odečíst. mnoho živnostníků tím pádem vůbec nemusí své služby zdražovat – i po odvodu dph jim totiž zůstane větší marže.
naopak nevyplatí se to v případech, kdy nakupujete od neplátců, nebo nabízíte služby s minimálními vstupními náklady a vysokou přidanou hodnotou. k těm patří třeba koučování, školení, umělecké profese, poradenství nebo účetní služby.
3. plánujete expanzi do zahraničí.
o plátcovství se vyplatí uvažovat v případě, kdy často nakupujete zboží ze zemí mimo eu. plátce dph, který nakupuje zboží z tzv. třetí země, nakupuje bez daně a pouze zboží uvede v přiznání k dph. daň se tak fakticky neplatí - na jednom řádku se přizná a na druhém zase odečte. registrovat se k dph tím pádem znamená nižší vstupní náklady.
podobné je to v případech, kdy pořizujete zboží nebo služby z eu od plátců dph. jako plátce si můžete odečíst českou daň na vstupu, takže neplatíte žádnou daň. zatímco neplátce – identifikovaná osoba - daň zaplatí, ale neodečte.
4. chcete si zvýšit prestiž.
máte-li několik zaměstnanců nebo se živíte hlavně prodejem zboží, na milionový obrat se dostanete poměrně snadno.
pro volnonožce, který má jednu hlavu, jedny ruce a podniká převážně ve službách, je to ale docela oříšek. jinými slovy – k plátcům dph patří mezi nezávislými profesionály jen ti nejúspěšnější.
stát se plátcem znamená se mezi ně zařadit. prostě fake it till you make it. navenek budete působit jako větší a důvěryhodnější firma. a pravděpodobněji se dostanete k větším projektům a zajímavějším zakázkám.
5. potřebujete motivaci.
poslední důvod je hlavně psychologický. funguje zejména v situacích, kdy vám schází cíle, bojujete s prokrastinací, bojíte se zdražit, nebo vám podnikání už nepřináší dostatečné výzvy.
dobrovolným plátcovstvím dph si nad hlavu pověsíte damoklův meč, který vás bude tlačit k větším výkonům. adrenalin vás přinutí zabrat, takže milionovou hranici obratu překonáte rychleji než standardním postupem. což mám v praxi ověřené od několika klientů.
a co vy? z jakého důvodu jste se stali plátci? nebo o tom teprve uvažujete?
Článek jsem psala ve spolupráci s účetní a daňovou poradkyní zuzanou bartůškovou. Řešíte-li, zda je plátcovství dph pro vás vhodné účetně, doporučuji využít jejích poradenských služeb.
když se řekne tvorba ceny, spousta lidí si představí křečovitou snahu dostat ze zákazníka maximum, kolik je ochoten za daný produkt či službu dát. ve skutečnosti existuje jednodušší a méně stresující alternativa – prostě si dopředu stanovit jednotný ceník a ten veřejně sdílet. například na webových stránkách.
tenhle postup má celou řadu výhod:
zákazník dopředu ví, kolik ho služba bude stát, takže se cítí bezpečněji.
cenu stačí nastavit jednou, a ne pro každého zákazníka zvlášť.
nastavením ceny dáváte jasně najevo, jakou skupinu zákazníků chcete přitáhnout.
jednotný ceník se snadno pamatuje, takže si při telefonování se zákazníky ušetříte takové to „Ééééé, vydržte chvilku, já se vám podívám“.
ušetříte spoustu času, který jste doteď strávili odpovídáním na dotazy a sestavováním individuálních kalkulací.
veřejný ceník může znamenat i náskok vůči konkurenci. zejména když s ním (třeba jako projektant martin perlík) přijdete v oboru, kde to není úplně zvykem.
různé formy ceníků
pro ceníky platí jedno základní pravidlo – čím jednodušší, tím lepší. při tvorbě ceníku nepřemýšlejte o tom, co všechno by zákazníci mohli chtít kupovat, ale spíš co chcete prodávat. váš ceník by měl vycházet z potřeb většiny a pamatovat i na výjimky. například ve formě slev či příplatků.
Řada firem a nezávislých profesionálů (jako například seo konzultant martin matějka) zveřejňuje ceny u popisu jednotlivých služeb. jiná varianta je vypsat všechny ceny přehledně pod sebe na jednu stránku. zákazník tím pádem získá lepší možnost srovnání.
fungující ceník by měl být vnitřně konzistentní, proto se ho vyplatí odvodit od nějaké základní jednotky. variant je několik:
hodinová sazba. pravděpodobně nejpoužívanější způsob, zejména u služeb, jako je poradenství, terapie nebo koučink, výuka jazyků, tlumočení, masáže nebo služby hodinového manžela.
jiná jednotka. typicky normostrana u překladatelů, copywriterů a korektorů, v jiných profesích třeba metr čtvereční.
kolik stojí logo?
jsou ale profese, kde cena odvozená od základní jednotky moc nefunguje. třeba návrh zahrady, design loga nebo tvorba videa. co s tím? možnosti jsou minimálně čtyři.
balíčky služeb. u služby jasně nadefinujete množství a podobu a prodáte ji jako produkt. funguje to u interiérového designu, grafických služeb i jinde.
variantní nabídky. v podstatě se jedná o druh balíčků, které se dají zpracovat do přehledných tabulek. hodí se například pro účetnictví, fotografy, nebo coworking.
cenové rozmezí. jednoduše stanovíte rozsah, kde se ceny vašich služeb mohou pohybovat. jde to například u tvorby webu, nebo tetování. rozmezí ale nesmí být moc velké, rozdíl přes jeden řád (3000 – 25 000 kč) už zákazníkovi mnoho neřekne.
modelové realizace. popíšete několik typických zakázek a ty opatříte cenou, takže zákazník tak získá tzv. kotvu – konkrétní částku, o kterou se ve svých dalších představách může opírat. hezkým příkladem je třeba výroba videa nebo knižní ilustrace.
a jak určujete cenu vy? máte raději jednotný ceník, nebo určování ceny pro každého zákazníka zvlášť?
foto: kungliga biblioteket