dělám věci jinak aneb můj den se zrakovým postižením
pravidelné vstávání, oblékání, čištění zubů, cesta do práce. rutina, mohlo by se zdát. ale jak vypadá takový normální den pro člověka, který nevidí?
ráno mě probudí hmatový nebo mluvící budík. jdu do koupelny, kde si ze zvědavosti stoupnu namluvící osobní váhu a ta mi řekne číslo, které snad ani nechci slyšet.
pak se jdu obléct. abych vhodně zvolila dobrou barevnou kombinaci oblečení, použiju colorino nebo colortest, což jsou rozlišovače barev. po přiložení přístroje na jednotlivé kusy oblečení jsem hlasem informována o konkrétní barvě a hned mám představu, jestli dané věci k sobě barevně ladí, nebo ne. víte, i když já sama nevidím, uvědomuji si, že mé okolí se na mě podívat může a bez ohledu na to, že mi chybí zraková kontrola, chci hezky vypadat a dobře se cítit.
svět chytrých pomocníků
když jsem oblečená, vyrazím do kuchyně udělat si první ranní kávu. abych při zalévání horkou vodu nepřelila, pomůže mi indikátor hladiny, který umístím na horní okraj hrníčku a ve chvíli, kdy se voda dotkne hladinky, indikátor začne pípat a vibrovat.
podívám se na hodinky, ty můžou být jak hmatové, tak mluvící a zjistím, že je čas vyrazit na nákup. nejdříve si za pomoci šablonky rozdělím bankovky, abych v obchodě věděla, čím platím. jak víte, bankovky se od sebe liší svojí délkou a na ploše šablony jsou hmatové značky, které pak podle délky vložené bankovky určují jejich hodnotu. tato šablonka slouží i jako podpisová, je v ní totiž tzv.podpisové okénko. když jej přiložím na místo podpisu, vím, že se do daného ohraničeného prostoru musím vejít.
pak nasadím svému vodícímu psovi reflexní vestu, ta psa zviditelní a svým nápisem upozorní veřejnost, že pes je opravdu vodící. do ruky si můžu vzít signalizační nebo orientační bílou hůl.orientační bílá hůl pomáhá při chůzi v neznámém prostředí. hůl signalizační je tenčí a signalizujeme s ní, že jsme nevidomí nebo máme zbytky zraku. nosíváme ji také jako pomocníka k vodícímu psovi. málokdo ví, že existuje ještě hůl červenobílá. tu používají lidé nejen špatně vidící, ale i špatně slyšící.
rozhodně si taky nesmím na cesty zapomenout vzít vysílačku. díky ní si můžu např. na zastávce při příjezdu autobusu zjistit, kolikátka to je a kam jede, nebo si s ní spouštím zvukovou signalizaci na semaforech.
vychytávky pro praní i vaření
venku při čekání na tramvaj ke mně přistoupí zepředu paní, lehce se dotkne mé paže a přitom se mě zeptá, jestli nepotřebuju nějak pomoct. i když ji slušně a s díky odmítnu, potěší mě to, protože přesně takto oslovení nevidomého má vypadat.
když se vrátím domů, rozdělím si za pomoci párovače ponožek ponožky tak, abych je mohla bezpečně vyprat a aby se mi jednotlivé dvojice nepoztrácely. veškeré ovládání na pračce mám označeno samolepícími čočkami, takže přesně vím, na kolik stupňů a jaký program vybrat.
potom jdu vařit, navážím si prostřednictvím kuchyňské mluvící váhy všechny přísady a vyndám z lednice maso, které už mám připravené a označené. označím si jej hned po nákupu, abych pak věděla, pro co konkrétně šáhnout. existuje na to několik způsobů, buď si na balíček přicvaknukartičku s popiskem v braillově písmu, ten si napíšu na pichtově psacím stroji, nebo použijupenfriend, což je čtečka hlasových etiket. na samolepicí etiketu si namluvím krátký popis, např. “dvě vepřové kotlety”, a za pomoci této čtečky si poslechnu, co balíček obsahuje.
maso si okořením. abych nemusela čichat ke každé kořence zvlášť, mám je také označené krátkým popiskem v braillově písmu, tentokrát je ale popisek vytvořen pomocí dymokleští. ty slouží hlavně k tvorbě krátkých označení. dymokleště fungují tak, že prostřednictvím otáčivého mechanismu zvolíte konkrétní písmeno, stisknete kleště a písmeno je vyraženo na plastovou samolepicí pásku, kterou po dokončení popisku můžete odstřihnout a nalepit na jakoukoliv skleničku, kořenku, dózičku, atd. není bez zajímavosti, že tyto kleště mohou používat jak vidomí, tak nevidomí, jelikož na onom otáčivém mechanismu jsou písmena vyznačena v braillově písmu i v latince.
hry, kamarádi, zábava? no jistě!
po obědě usedám k počítači, abych se podívala na došlou e-mailovou poštu, zjistila, co je nového na mých oblíbených internetových stránkách a abych si napsala pár poznámek. všechno tohle a mnohem víc už je v dnešní době pro lidi se zrakovým handicapem možné. můžeme totiž mít jak ve stolních počítačích, tak v notebooku screenreader, odečítač obrazovky, a ten nám hlasem čte to, co vidomý člověk uvidí na monitoru. takže není problém pracovat s výpočetní technikou samostatně.
po dvou hodinách strávených u počítače přichází kamarádka a jdeme si zahrát nějakou stolní hru. her, které mohou hrát i nevidomí je spousta. můžeme začít známým Člověče, nezlob se a pokračovat přes šachy, domino, piškvorky až třeba k různým karetním hrám, takže je z čeho vybírat.
blíží se večer a mně není úplně dobře. sáhnu po mluvícím teploměru, ten mi po změření oznámí, že moje teplota je 38°c. zavolám pomocí ozvučeného mobilního telefonu kamarádce, zruším zítřejší sraz a hurá do postele, kde si skrze mobil pustím nějakou hezkou hudbu. v dnešní době už je i v mobilních telefonech ozvučena většina aplikací od psaní, čtení sms, až po různé navigace, atd.
nabídka pomůcek je dnes ohromná
pomůcek, které jsem nezmínila, a přesto se používají, je samozřejmě více. např. ozvučený tlakoměr nebo glukoměr. obojí vám veškeré naměřené hodnoty oznámí hlasem. dále třeba obyčejný skládací metr, kde je každý cm označen reliéfní tečkou, nebo podpisové razítko, které je vyrobeno dle vašeho podpisového vzoru a které následně můžete používat při podepisování na poště, v bance, atd.
každý nevidomý využívá to, co sám uzná za vhodné, což znamená, že ne všichni máme doma všechny zmíněné kompenzační pomůcky. nicméně věřím, že aspoň nějakou představu jste si na základě tohoto článku o jejich využití v běžném životě nevidomých udělali.
autorka: petra bezáková
stačí se podívat na uměleckou či sportovní scénu a objevíme mnoho známých osobností, kterým v úspěšné kariéře nezabránil ani tělesný hendikep. i v mnoha jiných oblastech dominují osoby s postižením.
jan potměšil, herec
oceňovaný český divadelní i filmový herec. herectví se věnoval už od dětství. hrál například ve filmech bolero, bony a klid nebo v televizních seriálech Žena za pultem, třetí patro, dlouhá míle a další. v roce 1989 utrpěl při autonehodě zranění páteře, po kterém částečně ochrnul.
v současné době hraje v divadle v celetné a divadelním spolku kašpar. role ve hře růže pro algernon mu vynesla cenu thálie a za ztvárnění titulní role v shakespearově hře richard iii. získal cenu alfréda radoka. od roku 2012 také moderuje tradiční veřejnou sbírku adventní koncerty, kterou pořádá Česká televize.
jan kašpar, herec
byl český divadelní a filmový herec, dlouholetý člen divadla járy cimrmana. po pádu ze stromu zůstal upoután na invalidní vozík, ale v divadle působil dál. zdeněk svěrák a ladislav smoljak mu při psaní her vytvářeli sedací role nebo přímo role invalidů a vozíčkářů.
jan kašpar se v rehabilitačním centru v kladrubech aktivně zapojil do skupiny dobrovolníků, z níž vznikl svaz paraplegiků a s účastí zdeňka svěráka i centrum paraple.
markéta fišerová, herečka
narodila se v kladně a od dětství jevila pohybové a pěvecké nadání. před filmovou kamerou stála naposledy v rámci snímku krajina s nábytkem (1986). počátkem roku 1986 postihlo markétu fišerovou vážné onemocnění mozku a následné upoutání na invalidní vozík ukončilo její slibnou hereckou kariéru. je známá také jako manželka marka ebena.
jiří ježek, cyklista
narodil se v roce 1974 v praze, je to český profesionální handicapovaný cyklista. Šestinásobný paralympijský vítěz a mistr světa je současně nejúspěšnějším cyklistou paralympijské historie. pravidelně závodí se zdravými cyklisty. věnuje se i různým dobročinným projektům a motivačním přednáškám. o svém životním příběhu napsal autobiografickou knihu frajer. po autonehodě roku 1985 má amputovanou pravou nohu pod kolenem. závodí od roku 1994.
stephen hawking, vědec
narodil se v roce 1942 v oxfordu, vystudoval aplikovanou matematiku, teoretickou fyziku a kosmologii. je známý díky pracím o černých dírách a kvantové gravitaci. už na počátku studia v oxfordu se projevily první příznaky jeho nemoci, amyotrofická laterální skleróza, která napadá nervový systém a má za následek postupné ochrnutí celého těla. od svých 26 let se může pohybovat jen za pomoci vozíčku a od svých 43 let s okolním světem komunikuje pouze pomocí speciálního počítače.
christopher reeve, herec
nejznámější byl asi díky své roli supermana. poranil si krční páteř při pádu z koně, takže zůstal od krku dolů ochrnutý. zvažoval sebevraždu, ale nakonec se rozhodl bojovat. podstoupil různé operace a rehabilitace, následně založil nadaci na výzkum nových metod léčby poranění páteře. v roce 1998 random house vydal jeho autobiografii still me (stále já) a tato kniha se jedenáct týdnů držela na newyorském žebříčku bestsellerů. reeve zemřel v roce 2004 ve věku 52 let.
terry fox, běžec
vyrůstal v port coquitlam v britské kolumbii. jako aktivní teenager se zajímal o sport. když mu bylo pouhých 18 let, diagnostikovali mu sarkom (rakovinu) kostí a byl nucen nechat si amputovat pravou nohu (1977). s umělou nohou poté uběhl tzv. maratón naděje (za 143 dnů 5382 km přes celou kanadu, chtěl vybrat peníze na výzkum léčby rakoviny). na jeho počest je pořádán běh terryho foxe.
philippe pozzo di borgo, aristokrat
francouzský aristokrat a bývalý ředitel slavné francouzské obchodní značky vín. v roce 1993 ve věku 42 let si poranil páteř při paraglidingu. o tři roky později mu zemřela manželka po dlouhém boji s rakovinou. pozzo di borgo upadl do deprese, ze které se dostal díky svému ošetřovateli. tento příběh je zpracován ve filmu nedotknutelní.
maysoon zayid, komička
americká herečka a komička palestinského původu. prodělala dětskou mozkovou obrnu. tři měsíce v roce tráví na palestinském území s uměleckým programem pro postižené a osiřelé děti v uprchlických táborech. učí děti, aby se prostřednictvím umění vyrovnali s traumatem, a pomáhá jim překlenout most mezi postiženými a zdravými dětmi. 80% financování těchto táborů pochází z její komediální práce.
sarah bernhardt, herečka
rozená henriette-marie-sarah bernhardt byla francouzská herečka, jedna z nejvýznamnějších divadelních osobností 19. a počátku 20. století. v roce 1905 si během představení v rio de janeiru poranila pravé koleno. noha se nikdy pořádně nezhojila a v roce 1915 jí musela být amputována kvůli gangréně. to jí ale nebránilo pokračovat v úspěšné herecké kariéře. divadlo neslo její jméno až do doby německé okupace během 2. světové války, kdy muselo být přejmenováno kvůli jejímu židovskému původu.
autorka: barbora Štěpánková, foto: jim campbell/aero-news network
jsem rozená vozíčkářka (meningomyelokéla). mám úspěšně ukončenou sŠ prof. z. matějčka, obor sociálně výchovná a humanitární činnost, a dále zkoušku ze základů znakového jazyka. momentálně pracuji v unii neslyšících brno jako operátorka. miluji práci s dětmi a celkově s lidmi, každá taková příležitost je pro mě velmi obohacující a přínosná. mezi své záliby zařazuji především ping-pong (hrála jsem 10 let), jízdu na koni, posilovnu, zvířata a přírodu. aktuálně absolvuji kurz sebeobrany pro vozíčkáře, která je pro mě novou vášní.