Proč je třeba používat bezolovnaté pájky?
Jak jsme zmínili výše v našem článku, pájky dělíme na měkké a tvrdé. Nejde však o mechanickou tvrdost spojů, ale o teplotu tání, při níž se daný spoj vytváří. Měkké pájky, které se nejčastěji využívají při elektronice, se vytvářejí při teplotě do 450 °C. Tvrdé pájky naopak nad tuto teplotu. Pájka – drát obvykle obsahuje několik sloučenin kovů a dalších přísad. V minulosti šlo výhradně o pájky na bázi olova a cínu. Časem se však zjistilo, že olovo je těžký a toxický kov, který ohrožuje nervovou soustavu našeho organizmu. EU tak přijala směrnici, v níž je kromě několika segmentů zakázáno využívat pájky na bázi olova a je nutné používat pájky bezolovnaté.
Hrot, který je nový, je čistý a bez zoxidované vrstvy. Po jisté době a kontaktu hrotu s pájkou a tavidlem se však hrot pokryje vrstvou oxidů a plocha, která ohřívá pájku, se zmenšuje. Hrot se tak jednoduše řečeno, zanáší. Při extrémních případech je hrot zoxidovaný celý a takové čištění velmi náročné. Připomínáme, že vrstva oxidu na hrotu snižuje jeho životnost násobně více. I hrot pokrytý vrstvou oxidu dokáže předávat teplo a roztavit pájku, no pájka opadává nebo špatně drží. Hrot je tedy nutné čistit, nejlépe za pomoci mosazné vlny, případně při minimálně zanesených hrotech i za pomoci navlhčené houbičky. Existují rovněž regenerátory hrotů, tzv. aktivátory, které hrot nejen očistí, ale pokryjí i vrstvou cínu. Pokud je hrot pokryt silnou vrstvou oxidů, v takovém případě se snižuje životnost rapidně a je nutné hrot očistit za pomoci brusného papíru nebo kovového kartáče.