aká je história pôstu?
paleolitická éra prerušovaný pôst, podobne ako paleo diéta, napodobňujú spôsob, akým naši predkovia jedli, respektíve nejedli, keď jedlo nebolo dostupné. najmä na jar, keď sa minuli zásoby ešte predtým, než začali semená klíčiť. jedlo bolo v tomto období skôr zriedkavé. obdobia nedostatku jedla boli vždy prirodzenou súčasťou paleolitickej éry pred 2,5 miliónmi až 10 000 rokmi. v tomto období žili ľudia ako lovci-zberatelia. veci sa začali meniť asi pred 10 tisíc rokmi poľnohospodárskou revolúciou, kedy ľudia začali farmárčiť namiesto lovu. to viedlo k lepšej dostupnosti jedla, čo umožňovalo súčasný spôsob stravovania. starovekí gréci starovekí gréci verili, že spôsob liečby môžu odpozorovať z prírody a pôst využívali ako jednu z metód liečby ochorení. zvieratá ale aj ľudia majú navyše pôstny „inštinkt“ a počas choroby väčšinou nemajú chuť jesť. spomeňte si na to, keď ste mali chrípku. pravdepodobne posledná vec, na ktorú ste mysleli, bolo jedlo. preto starovekí gréci podporovali praktizovanie pôstu. sám hippocrates (c 460 – c 370 pnl), považovaný za otca modernej medicíny, napísal: “ak jete, keď ste chorý, kŕmite svoju chorobu.“ medzi ďalších starovekých priaznivcov pôstu patria: plutarch, platón a jeho študent aristotles. náboženské účely pôst pre duchovné účely bol široko praktizovaný a zostáva súčasťou každého významného náboženstva na svete. pôst sa rozvíjal nezávisle medzi rôznymi náboženstvami a kultúrami ako tradícia prospešná pre ľudské telo aj ducha. v kresťanstve má pôst význam pokánia a vnútorného očisťovania, ale aj význam prípravy a očakávania. z tohto dôvodu sa kresťania postia pred významnými sviatkami (napríklad pred veľkou nocou, narodením pána), ale aj pred prijímaním eucharistie (tzv. eucharistický pôst). hlavné pôstne obdobie je 40 dní pred veľkonočnými sviatkami. za pôst sa považuje v kresťanstve zdržiavanie sa živočíšnych potravín, nie úplne hladovanie. pravidelné celodenné hladovanie nie je zvykom ani u ostatných náboženstiev.
počas jedenia sa zvyšuje hladina glukózy a inzulínu. prechod zo stavu jedenia na stav pôstu sa uskutočňuje v niekoľkých štádiách: 1. postabsorpčná fáza 6 – 24 hodín po začatí pôstu hladina inzulínu začína klesať. keďže telo musí zabezpečiť energiu pre tkanivá, začína rozkladať zásoby glykogénu v pečeni, ktoré postačujú na približne 24 hodín. 2. glukogenéza 24 hodín až 2 dni po začatí pôstu pečeň vyrába novú glukózu z aminokyselín využitím procesu glukoneogenézy. u nediabetických osôb hladiny glukózy klesajú, ale zostávajú v normálnom rozmedzí. 3. ketóza ketóza začína 2 – 3 dni po začatí pôstu. nízke hladiny inzulínu stimulujú rozklad tuku kvôli energii. mastné kyseliny sa môžu priamo použiť mnohými tkanivami v tele okrem mozgu – kvôli energii pre mozog sa z mastných kyselín vyrábajú ketónové telieska, ktoré sú schopné prekročiť hematoencefalickú bariéru. po 4 dňoch pôstu sa hlavnou energiou pre mozog stávajú ketóny. dva hlavné typy vyrábaných ketónov sa môžu počas pôstu zvýšiť viac ako 70-násobne. ketóza by sa nemala zamieňať s diabetickou ketoacidózou, pri ktorej sa vytvárajú nadmerné ketóny okrem veľmi vysokých hladín glukózy. 4. ochrana proteínov fáza ochrany proteínov nastáva po 5 dňoch – vysoká hladina rastového hormónu udržuje svalovú hmotu a tkanivá. energia na udržanie metabolizmu je takmer úplne zabezpečená použitím voľných mastných kyselín a ketónov. zvýšená hladina norepinefrínu (adrenalínu) zabraňuje poklesu rýchlosti metabolizmu.