zajakavosť u detí do 6 rokov - vieme pomôcť?
zajakavosť, ako zajakavosť. každý má iný prejav zajakavosti, príčina je však rovnaká. je jedno, či je to dieťa, alebo dospelý človek. rozdiel však je, ako veľmi dokážu rodičia, alebo okolie pomôcť. mám niekoľko známych, ktorí majú rečovú vadu a neprekáža im. totiž, oni si ju nevšímajú, neberú ju do úvahy a práve preto im nespôsobuje problém. je veľký rozdiel, keď si človek svoju „inakosť“ uvedomuje a prikladá jej význam, alebo nie. Čo však v prípade malých detí, povedzme do približne 6. roku života, keď sa objaví vývojová zajakavosť a dieťa si tejto vady ešte nie je vedomé? ako môžete vy, ako rodičia pomôcť?
vznik zajakavosti
v 80% prípadov sa jedná o vývojovú zajakavosť a väčšinou sa sama vytratí tak, ako prišla. príčina je väčšinou zatiaľ nedostatočne vyvinuté rečové ústrojenstvo. dieťa chce tak veľa a tak rýchlo povedať, čo si myslí, alebo čo vníma. preto dochádza k opakovaniam, zadrhnutiam a všetkým dobre známym prejavom zajakavosti u detí. Často je to spojené s tým, že dieťa v návale veľkej potreby hovoriť, návale vzrušenia, negatívnej, alebo pozitívnej emócie nezvláda dostatočne dýchať, keď má potrebu hovoriť veľa a rýchlo.
> príliš emočne nabité situácie sú hlavnou príčinou vzniku zajakavosti
koľko je „príliš?“
silné emócie, je jedno či pozitívne, alebo oveľa častejšie negatívne situácie sú podľa mňa hlavnou príčinou vzniku zajakavosti. nikto nevie, kde má dieťa hranicu toho „príliš“. jedno dieťa prejde rovnakou situáciou bez povšimnutia a druhé sa môže začať zajakávať. je to individuálne. vždy je však dobrý nápad, aby rodičia predchádzali situáciám, kde môže byť dieťa vystavené silným emóciám a pripravili dieťa na to, čo sa bude diať.
hypotetický príklad: matka odíde do pôrodnice a malá vierka ostáva doma s otcom sama. nevie presne, čo sa deje a prečo tam mama nie je. Ťažko povedať, čo vierke beží hlavou, ako vníma situáciu a ako jej to rodičia vysvetlili. pokiaľ by nadobudla mylný pocit, že mama ju opustila, mohla by to byť pre ňu príliš emočná situácia. spustí takáto situácia spustiť zajakavosť? u väčšiny detí zrejme nie. v jednom prípade zo sto by sa to však mohlo stať. preto je dobré sa takýmto situáciám preventívne vyhnúť
moje dieťa sa zajakáva. Čo s tým?
ako bolo spomenuté, väčšina detí s poruchou reči má vývojovú zajakavosť a tá v 80% po niekoľkých týždňoch či mesiacoch zmizne sama. dieťa si toho nie je vedomé, avšak rodičia a okolie to vidia a chcú to všetko riešiť. najlepšie hneď. netreba tomu spočiatku pripisovať význam a len pokiaľ by takáto reč pretrvávala už niekoľko týždňov je vhodné vyhľadať odborníka.
> ako rodič ste pre dieťa vzor. vaše dieťa často robí to, čo vidí robiť vás
ako môžem pomôcť ako rodič?
malé dieťa, pokiaľ zajakavosť začala v skorom detskom veku si nie je spočiatku vedomé, že má problém s rečou. preto nie je vhodné ho na to priamo, alebo nepriamo upozorňovať.
ako rodič ste pre dieťa vzor a vaše dieťa často podvedome robí to, čo vidí robiť vás ako rodiča. to vám dáva možnosť dieťa ovplyvniť v dobrom slova zmysle.
Čoho sa vyvarovať pri zajakavosti.
neupozorňujte ho, aby hovorilo pomaly, lepšie artikulovalo a podobne.
neklaďte pozornosť na reč dieťaťa. vôbec si to nevšímajte a nedajte najavo, že vás to trápi. dieťa si zatiaľ nie je vedomé, že sa začína zajakávať a je úplne zbytočné, aby si to uvedomovalo.
neporovnávajte ho s jeho kamarátmi, inými deťmi, alebo sami so sebou.
ako pomôcť dieťaťu s rečovou vadou.
buďte dieťaťu vzorom. keď chcete, aby lepšie vyslovovalo hlásky a hovorilo pomalšie, sami začnite lepšie artikulovať a hovoriť pomalšie.
vytvorte mu príjemné a podporné prostredie. v strese a pod tlakom sa zajakavosť zhoršuje. buďte uvoľnený.
nájdite si čas na rozhovor, venujte sa mu ako komunikačný partner.
hrajte s ním hry, kde musí komunikovať prispôsobené veku a vývoju dieťaťa. vhodné sú rôzne riekanky, básničky, logopedické cvičenia, kde si dieťa ani neuvedomí, že trénuje hovoriť pomaly a plynule.
pracujte na jeho sebavedomí, rozvíjajte to, čo ho baví, čo ho teší a vytvára mu dobré pocity a pocit, že niečo dokázalo a že ste na neho hrdý. sebavedomie všeobecne dá dieťaťu veľmi dobrý základ do školy a všeobecne do života.
ak by sa dieťa v škôlke stalo terčom posmechu, veďte ho, aj preventívne, k tomu, že je rovnako dobré, ako iné deti. podporte ho ešte viac v jeho sebavedomí.
> ako rodič dokážete pomôcť svojmu dieťaťu oveľa viac, ako si myslíte
toto je práca pre vás ako rodičov, vy by ste si mali byť vedomý toho, akým spôsobom hovoríte, ako komunikujete, aké prostredie doma vytvárate a ako svoje dieťa rozvíjate.
pre tých rodičov, ktorí chcú skutočne svojmu dieťaťu pomôcť odporúčam aby sa nespoliehali iba na týždňové návštevy u logopéda. mali by si byť vedomí, že oni sami sú zodpovedný za výsledky dieťaťa viac, ako ktokoľvek iný. toto je zodpovednosť rodiča.
zodpovednosť pracovať na sebe, pretože napríklad len sebavedomý rodič naučí sebavedomiu aj dieťa. len uvoľnený rodič nebude doma vytvárať prostredie plné stresu, ale uvoľnenia a dobrej nálady. len rodič, ktorý dá pozornosť a podporu svojim deťom si môže byť istý, že to, čo im dal sa mu niekoľkonásobne vráti tým, že mu pomôžete v jeho zdravom psychickom vývoji.
urobte pre svoje dieťa
> venujte svojim deťom svoj čas aktívne, dbajte na zásady uvedené vyššie. bude to mať veľký vplyv na vaše dieťa, na jeho reč a váš vzťah s ním. je úplne jedno, či hovorí plynule, prechádza vývojovou zajakavosťou. o to viac, keď sa vaše dieťa zajakáva. tým, že svojmu dieťaťu venujete aktívnu pozornosť, mu výrazne pomáhate. 
Čo​ ​ak​ ​vývojová​ ​zajakavosť​ ​nezmizne?
v približne v 20% prípadov sa koktavosť u detí nestratí. zafixuje sa. môže urobiť veľkú zmenu v ďalšom vývoji, v tom, ako dieťa vníma samo seba. veľká šanca, že sa zajakavosť zafixuje je, keď si dieťa odrazu začne uvedomovať, že je iné, keď začne mať pocity hanby za to, ako hovorí, za to, že nie je dosť dobré… o tom viac v ďalšom článku.
stáva sa ti, že celý deň hovoríš viac-menej v poriadku a zrazu prídeš do nejakej situácie a nevieš zo seba dostať jediné slovo? stáva sa ti občas, že sa zasekneš? možno si sa potreboval niečo opýtať, bolo to veľmi dôležité a už vo chvíli, keď si mal otvoriť ústa, tak slová proste nešli von.
ku tomuto článku ma inšpirovala moja kamarátka, ktorá sa mi sťažovala. asi týždeň doma robila cvičenia, čítala nahlas a spomínala, že stále jej to nefunguje, že sa stále zajakáva tak, ako predtým. Že na to kašle a nemá to cenu.
môj názor na krátkodobý, týždňový tréning, v záchvate negatívneho zážitku z iných článkov poznáš. keď som ale skúmal, kde a v akých situáciách sa jej to stalo, tak to nebolo až tak tréningom, ale úrovňou stresu.
Čo zvyšuje hladinu stresu
všeobecne hladinu stresu dvíhajú viaceré faktory, často sú viaceré faktory prítomné naraz. každý to môže mať trochu inak.
klasický príklad môže byť dôležitý rozhovor so šéfom, ktorý príde nečakane riešiť niečo dôležité, na prvý pohľad je bez nálady, ponáhľa sa a za niečo prišiel kritizovať.
v takejto situácii často aj plynule hovoriaci ľudia nevedia čo povedať.
aké faktory zvyšujúce stres by si našiel v uvedenej situácii? ja som tam našiel tieto: dôležitosť situácie, časový tlak, snaha vyzerať dobre, snaha schovať zajakavosť, rozhovor s autoritou, cudzou osobou, kritika, nepripravenosť, atď.
päť stupňov stresu
rozdeľujem stres na päť úrovní. uvedené príklady nemusia na teba sedieť. je možné, že ty by si uvedené situácie hodnotil v inej úrovni stresu a je to v poriadku.
1. bez stresu
2. Ľahký stres
3. ovládateľný stres
4. Ťažký stres
5. panika
byť bez stresu, úplne v pohode, hovoriť bez toho, aby si si musel dávať pozor sám na seba, na to, aby si bol plynulý. Často keď si sám doma, vonku so psom, možno s niekým naozaj blízkym.
Ľahký stres môžeš niekedy pociťovať ako miernu trému a napriek tomu sa cítiš istý, že zvládneš situáciu, v ktorej si. napríklad kúpiť si v stánku zápalky.
ovládateľný stres, ako je zrejmé z názvu ešte dokážeš ovládať. je to hraničná úroveň, môže postupne klesnúť na ľahkú úroveň, alebo naopak, vstúpiť na ťažkú úroveň stresu. niekedy je vývoj tejto úrovne ako lotéria.
Ťažká úroveň stresu je vo chvíli, keď to ešte síce nie je panika, ale už stres, ktorý pociťuješ ovláda tvoje emócie a tvoju fyziológiu.
panika je jednoducho panika. neovládaš situáciu, nevieš zo seba dostať slovo, strácaš prístup ku svojim zdrojom, ku naučeným technikám. všetko ide mimo.
prečo je dôležité si tieto úrovne uvedomovať?
tak ako moja známa, sa niekedy stáva, že zvládame určite situácie. z ničoho nič sa ale ocitneme v situácii, kde nám úroveň stresu stúpne nad ovládateľnú úroveň. nie je to chyba tvojho tréningu, ani tvoja. určite to nie je neschopnosťou a nie je to dôvod spochybňovať seba.
práve naopak. je to iba spätná väzba, že danú úroveň stresu ešte nezvládaš. alebo inak, v danej situácii si z nejakého dôvodu spôsobuješ prílišný stres sám. niečo v tebe spustí to, čo by sa spúšťať nemalo (pozri článok „ako funguje mozog“).
robím si to sám?
sám? Áno sám. za svoje pocity si môže každý sám. a sám si ich aj vytváraš ako reakciu na svoje myšlienky, pozitívne alebo negatívne očakávania, predchádzajúce skúsenosti atď. zvládaniu stresu sa budem venovať v niektorom z ďalších článkov.
môžeš analyzovať čo sa stalo a prečo. pochopenie veci na vedomej úrovni môže priniesť úľavu, ale nemusí. je to na podvedomej úrovni.
Čo je potrebné vedieť je, že aby sme zvládli náročnejšie situácie, aby sme sa naučili ovládať stres, aby sme si dokázali veriť, potrebujeme sa postupne vystavovať situáciám, ktoré nám spôsobujú väčšie napätie.
je naivné si myslieť, že po krátkodobom tréningu budem zvládať všetky situácie nacvičeným spôsobom. takže keď sa dostaneš do podobnej situácie, nestrácaj dôveru v seba, ani vo svoj postup a nespochybňuj svoje doterajšie výsledky na základe jednej situácie. je to v poriadku a môže sa to stať. radšej sa sústreď na situácie, ktoré už zvládaš a postupne sa vystavuj situáciám náročnejším. postupne. pokiaľ by si hneď išiel do najnáročnejšej situácie, len si vybuduješ stresovú reakciu, zasekneš sa a mohlo by to prerásť do fóbie. tomu sa chceš predsa vyhnúť. dobrá kontrolka, kedy ideš do primeranej, alebo už do neprimeranej situácie sú tvoje pocity. to okamžite vieš, kde sa nachádzaš.
urob pre seba
> prejdi si situácie, za posledné obdobie, keď si hovoril, keď si mal interakciu s ľuďmi. napíš si ich na papier a očísluj od 0 do 4. ku každej situácii identifikuj stresový faktor.
> 
> nakoniec sa nad tou situáciou zamysli a odpovedz na otázku: čo by sa muselo stať, aby som v tejto situácii lepšie zvládal stres, aby som túto situáciu zvládol lepšie? tento spôsob myslenie evokuje v mozgu hľadanie riešenia, zameriavaš sa na výsledok, ktorý chceš dosiahnuť.