title: Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2015/1831 av den 7 oktober 2015 om tillämpningsföreskrifter för Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1144/2014 om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som avser jordbruksprodukter som genomförs på den inre marknaden och i tredjeland

text:
               13.10.2015

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 266/14

         KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2015/1831
   av den 7 oktober 2015
   om tillämpningsföreskrifter för Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1144/2014 om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som avser jordbruksprodukter som genomförs på den inre marknaden och i tredjeland
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1144/2014 av den 22 oktober 2014 om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som avser jordbruksprodukter som genomförs på den inre marknaden och i tredjeland och om upphävande av rådets förordning (EG) nr 3/2008 (1), särskilt artikel 4.3, artikel 13.2 andra stycket, artikel 14.1 andra stycket och artikel 25, och
   av följande skäl:

               (1)

               Förordning (EU) nr 1144/2014 upphäver rådets förordning (EG) nr 3/2008 (2) och fastställer nya villkor för informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som avser jordbruksprodukter och som genomförs på den inre marknaden eller i tredjeland. Den ger kommissionen befogenhet att anta delegerade akter och genomförandeakter på området. För att se till att det nya regelverket fungerar väl och tillämpas på ett enhetligt sätt, måste vissa regler antas genom sådana akter. Dessa rättsakter bör ersätta kommissionens förordning (EG) nr 501/2008 (3) som upphävs genom kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/1829 (4).

               (2)

               Informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder bör inte vara inriktade på att främja ursprung. Enligt artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1144/2014 är det emellertid möjligt att ange produkternas ursprung under vissa villkor. Bestämmelser bör fastställas särskilt för att säkerställa att hänvisningen till ursprunget inte undergräver det huvudsakliga unionsbudskapet i ett program.

               (3)

               För att undvika risken för att målgruppen inte förstår skillnaden mellan en allmän kampanj som hänvisar till ursprunget och en kampanj som hänvisar till specifika produkter som är registrerade enligt unionens kvalitetsordningar med en skyddad geografisk beteckning, bör hänvisning till ursprung begränsas till enbart nationella ursprung. Med beaktande av de stödberättigade ordningar som anges i artikel 5.4 i förordning (EU) nr 1144/2014, bör det dock vara möjligt att ange ursprung på ett annat sätt än nationellt ursprung för dessa särskilda ordningar. Det bör dessutom vara möjligt att ange ett landsöverskridande ursprung, t.ex. Norden, Alperna eller Medelhavsområdet, eftersom det motsvarar en europeisk gemensam referens.

               (4)

               Informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder bör inte vara inriktade på att främja varumärken. Enligt artikel 4.1 i förordning (EU) nr 1144/2014 är det emellertid möjligt att ange produkternas varumärke i vissa sammanhang och under vissa villkor. Visning av varumärken bör begränsas till presentationer och provsmakningar, dvs. aktiviteter med särskild avsikt att öka försäljningen, och till motsvarande informationsmaterial och säljfrämjande material som visas under dessa specifika aktiviteter. Bestämmelser bör fastställas för att säkerställa att varje varumärke är lika synligt och att dess grafiska utformning är mindre än presentationen av kampanjens huvudsakliga unionsbudskap. I syfte att säkerställa att åtgärderna inte blir varumärkesinriktade bör bestämmelser fastställas för att garantera att flera varumärken är synliga, utom under vederbörligen motiverade omständigheter, och att den yta som används för varumärken är begränsad till en högsta procentandel av informationsytan.

               (5)

               Enligt förordning (EU) nr 1144/2014 får förslagsställande organisationer genomföra vissa delar av sina program. Tillämpningsföreskrifter för denna bestämmelse bör fastställas.

               (6)

               Enkla program genomförs genom delad förvaltning mellan medlemsstaterna och unionen i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 (5) medan multiprogram finansieras genom direkt förvaltning i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (6). Eftersom samma förslagsställande organisation kan ha både enkla program och multiprogram bör reglerna för genomförandet av de båda programtyperna skilja sig så lite som möjligt. Därför bör enkla program omfattas av bestämmelser som är likvärdiga med bestämmelserna i förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 gällande bidrag för multiprogram, t.ex. att det inte ställs krav på att en säkerhet utställs för att garantera fullgörandet av kontraktet.

               (7)

               Medlemsstaterna är ansvariga för att de enkla program som valts ut av kommissionen genomförs korrekt. Bestämmelser bör fastställas för att utse de nationella myndigheter som ska ansvara för genomförandet av denna förordning. För att säkerställa enhetliga villkor bör det fastställas regler för ingående av avtal för genomförande av de utvalda enkla programmen. För detta ändamål bör kommissionen tillhandahålla ett standardavtal till medlemsstaterna och en rimlig tidsfrist för att ingå avtalen bör fastställas. Med tanke på de olika typer av åtgärder som kan ingå i ett program bör dock flexibilitet ges vad gäller startdatum för genomförandet av programmet.

               (8)

               För en sund ekonomisk förvaltning bör förslagsställande organisationer och genomförandeorgan vara skyldiga att bevara register och annan styrkande dokumentation som krävs för att visa att programmet genomförs korrekt och att de redovisade kostnaderna berättigar till unionsfinansiering.

               (9)

               Medlemsstaterna bör kontrollera genomförandet av de enkla programmen i enlighet med förordning (EU) nr 1306/2013. De bör också vara skyldiga att godkänna valet av genomförandeorgan innan avtalet ingås med den berörda förslagsställande organisationen och att kontrollera varje betalningsansökan innan någon utbetalning görs. Utom när det gäller ansökningar om förskottsbetalning bör alla betalningsansökningar innehålla en finansiell rapport som anger och specificerar de stödberättigande kostnader som har uppstått för den förslagsställande organisationen, en rapport om det tekniska genomförandet av programmet, och dessutom en utvärderingsrapport för ansökningar om slutbetalning.

               (10)

               Med sikte på att förenkla och minska den administrativa bördan, bör de perioder som omfattas av delrapporterna och motsvarande betalningsansökningar fastställas till ett år. Ett intyg om redovisningen, utfärdat av en oberoende och auktoriserad revisor, bör lämnas när ersättning för vissa belopp begärs. Intyget bör ge medlemsstaterna bevis för att de redovisade kostnaderna är stödberättigande.

               (11)

               För att ge medlemsstaterna möjlighet att kontrollera om det material som producerats inom ramen för ett programs genomförande är förenligt med unionsrätten enligt artikel 14.1 i förordning (EU) nr 1144/2014, och särskilt att bestämmelserna om huvudsakligt unionsbudskap, angivande av ursprung och visning av varumärken har tillämpats, bör en bestämmelse fastställas där det krävs att det material som använts, inklusive visuellt material, ska lämnas till medlemsstaten.

               (12)

               För att förse organisationerna med likvida medel bör det fastställas system för utbetalning av förskott. För att skydda unionens ekonomiska intressen bör en säkerhet krävas för utbetalning av förskottet. Denna säkerhet bör förbli i kraft fram till slutbetalningen då förskottet räknas av. Eftersom förslagsställande organisationer som är etablerade i de medlemsstater som erhåller finansiellt stöd kan ha svårt att tillhandahålla en säkerhet för hela det belopp som får betalas ut i förskott bör särskilda bestämmelser fastställas för att göra det möjligt för dem att få förskott i två delar.

               (13)

               För en sund ekonomisk förvaltning bör det föreskrivas att förskott och mellanliggande betalningar ska vara lägre än det totala unionsbidraget med en säkerhetsmarginal.

               (14)

               Innehållet i kontroller på platsen som utförs av medlemsstaterna, särskilt frekvens, omfattning och lokalisering, bör fastställas mot bakgrund av de erfarenheter som gjorts. Det är därför lämpligt att kräva att varje program bör bli föremål för en kontroll på plats minst en gång under dess genomförande. Med tanke på att informationskampanjer och säljfrämjande aktiviteter genomförs vid olika tidpunkter och ofta är av begränsad varaktighet, och med tanke på att vissa program genomförs utanför den förslagsställande organisationens ursprungsmedlemsstat eller utanför unionen, bör kontroller på plats genomföras i de förslagsställande organisationernas lokaler och, vid behov, på plats hos genomförandeorganet.

               (15)

               Ränta vid felaktiga utbetalningar bör anpassas till motsvarande räntesats som gäller för multiprogram.

               (16)

               I syfte att bedöma effektiviteten och ändamålsenligheten för program för informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder bör det föreskrivas att både de förslagsställande organisationerna och medlemsstaterna på lämpligt sätt ska övervaka och utvärdera programmen och de övergripande resultaten av den säljfrämjande politiken.

               (17)

               De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från kommittén för den samlade marknadsordningen inom jordbruket.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   KAPITEL I

      ALLMÄNNA BESTÄMMELSER

   Artikel 1
   Syfte
   I denna förordning fastställs genomförandebestämmelser för förordning (EU) nr 1144/2014 vad gäller synlighet för produktursprung och varumärken i enkla program och multiprogram samt bestämmelser enligt vilka den förslagsställande organisationen kan få tillstånd att själv genomföra vissa delar av ett enkelt program.
   Den innehåller också specifika regler för ingående av avtal, förvaltning, övervakning och kontroll av enkla program och ett system med indikatorer för utvärdering av effekterna av programmen för informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder.
   KAPITEL II

      GEMENSAMMA BESTÄMMELSER FÖR ENKLA PROGRAM OCH MULTIPROGRAM

      AVSNITT 1

      Produktursprungets synlighet

   Artikel 2
   Allmänna krav för angivande av ursprung i alla typer av informationsmaterial och säljfrämjande material
   1.   Programmets huvudbudskap ska vara ett unionsbudskap och inte inriktas på ett visst ursprung.
   2.   Allt angivande av ursprung ska uppfylla samtliga följande villkor:

               a)

               Det får inte utgöra en begränsning av den fria rörligheten för jordbruksprodukter och livsmedel i strid med artikel 34 i fördraget om Europeiska unionens funktionssätt.

               b)

               Det får inte uppmuntra konsumenterna att köpa inhemska produkter enbart på grund av dessa produkters ursprung och ska hänvisa till de särskilda egenskaperna hos produkten snarare än enbart ursprung.

               c)

               Det ska komplettera det huvudsakliga unionsbudskapet.

         3.   Programmets huvudsakliga unionsbudskap får inte skymmas av material som rör produktens ursprung, t.ex. bilder, färger, symboler eller musik. Angivandet av ursprung ska göras på ett ställe som är separat från det som ägnas åt det huvudsakliga unionsbudskapet.
   4.   Angivandet av ursprung i informationsmaterial och säljfrämjande material ska begränsas till visuellt material. Angivande av ursprunget får inte göras i ljudmaterial.
   Artikel 3
   Särskilt angivande av ursprung i informationsmaterial och säljfrämjande material som avses i leden a och b i artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1144/2014
   1.   Angivandet av ursprung i informationsmaterial och säljfrämjande material, som avses i leden a och b i artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1144/2014, ska begränsas till det nationella ursprunget, närmare bestämt namnet på medlemsstaten, eller till ett gemensamt landsöverskridande ursprung. Angivandet av ursprung kan vara explicit eller implicit.
   2.   Villkoren i leden a och b i artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1144/2014 ska uppfyllas och hänsyn ska tas till framhävandet av texten eller symbolen, inklusive bilder och allmän presentation, där det hänvisas till ursprunget, jämfört med storleken på texten eller symbolen som hänvisar till programmets huvudsakliga unionsbudskap.
   Artikel 4
   Angivande av ursprung i informationsmaterial och säljfrämjande material med avseende på stödberättigade ordningar enligt leden c och d i artikel 5.4 i förordning (EU) nr 1144/2014
   1.   Informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som anger de ordningar som är stödberättigade enligt led c i artikel 5.4 i förordning (EU) nr 1144/2014 får ange namn på de yttersta randområdena i de berörda grafiska symbolerna, förutsatt att de villkor som anges i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 179/2014 (7) uppfylls, och i berört visuellt material, förutsatt att det uppfyller villkoren i leden a och b i artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1144/2014.
   2.   Genom undantag från artikel 3.1 får informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som omnämner ordningar som är stödberättigade enligt led d i artikel 5.4 i förordning (EU) nr 1144/2014 där ursprunget anges i namnet, ange det specifika ursprunget förutsatt att de uppfyller villkoren i leden a och b i artikel 4.2 i förordning (EU) nr 1144/2014.

      AVSNITT 2

      Varumärkets synlighet

   Artikel 5
   Allmänna krav
   1.   Med varumärken enligt artikel 4 i förordning (EU) nr 1144/2014 avses varumärken som definieras i artiklarna 4 och 66 i rådets förordning (EG) nr 207/2009 (8) eller i artikel 2 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/95/EG (9).
   2.   Varumärkena på de produkter som främjas av de förslagsställande organisationerna får endast vara synliga vid presentationer och provsmakningar.
   I denna förordning gäller följande definitioner:
   a)
         demonstrationer
      : alla sätt att visa upp fördelarna med en produkt eller en ordning för en potentiell kund för att uppmuntra till köp av produkten under mässor eller evenemang mellan företag och på webbplatser.
   b)
         provsmakning
      : alla aktiviteter där en produkt kan provsmakas av en potentiell kund under mässor eller evenemang mellan företag och vid försäljningsställen.
   3.   Varumärken får även vara synliga i informationsmaterial och säljfrämjande material som förevisas eller distribueras vid demonstrationer och provsmakningar.
   4.   De förslagsställande organisationer som visar upp varumärken ska uppfylla följande villkor:

               a)

               De ska motivera i programansökan varför angivandet av varumärken är nödvändigt för att uppfylla målen med kampanjen och bekräfta att visningen av varumärken är begränsad till demonstrationer och provsmakningar.

               b)

               De ska bevara handlingar som styrker att alla organisationens medlemmar har fått samma chans att visa sina varumärken.

               c)

               De ska säkerställa att

                           i)

                           varumärkena visas tillsammans på ett lika synligt sätt, på ett ställe som är separat från det som ägnas åt det huvudsakliga unionsbudskapet,

                           ii)

                           visningen av varumärken inte försvagar det huvudsakliga unionsbudskapet,

                           iii)

                           det huvudsakliga unionsbudskapet inte skyms av material där varumärken visas, t.ex. bilder, färger och symboler,

                           iv)

                           visningen av varumärken är begränsad till visuellt material, utom reklamartiklar och maskotar, i ett mindre format än det huvudsakliga unionsbudskapet. Angivande av varumärke får inte göras i ljudmaterial.

         Artikel 6
   Särskilda krav
   1.   Vid demonstrationer och provsmakningar får varumärken endast visas

               a)

               tillsammans, på en banner på den främre sidan av utställningsmonterns disk eller en motsvarande plats; bannern får inte vara större än 5 % av den totala ytan av den främre sidan av utställningsmonterns disk eller den motsvarande platsen, eller

               b)

               enskilt, på separata och identiska informationsstånd på ett neutralt och identiskt sätt, på den främre sidan av informationsståndets disk eller en motsvarande plats för varje varumärke. I detta fall får varumärket inte täcka mer än 5 % av den totala ytan av den främre sidan av informationsståndets disk eller den motsvarande platsen.

         2.   På webbplatser får varumärken endast visas tillsammans på något av följande två sätt:

               a)

               På en banner längst ner på webbsidan, som inte är större än 5 % av webbsidans totala yta och varje varumärke ska vara mindre än unionens emblem där det hänvisas till medfinansiering från unionen.

               b)

               På en särskild webbplats som skiljer sig från hemsidan på ett neutralt och identiskt sätt för varje varumärke.

         3.   För tryckt material som delas ut vid presentationer eller provsmakningar får varumärken endast visas tillsammans på en banner längst ner på sidan, som inte är större än 5 % av sidans totala yta.
   Artikel 7
   Antal varumärken som visas
   1.   Minst fem varumärken ska visas upp.
   2.   Genom undantag från punkt 1 får färre än fem varumärken visas upp förutsatt att följande två villkor är uppfyllda:

               a)

               Det finns färre varumärken från den förslagsställande organisationens ursprungsmedlemsstat för produkten eller ordningen som omfattas av programmet.

               b)

               Det har av vederbörligen motiverade skäl inte varit möjligt att organisera ett program som omfattar flera produkter eller flera medlemsstater för att göra det möjligt att visa upp fler varumärken.

         3.   Den förslagsställande organisationen ska vederbörligen motivera att villkoren i punkt 2 är uppfyllda, styrkt med alla nödvändiga handlingar, inklusive bevis på att den kontaktade andra förslagsställande organisationer och lämnade ett förslag om att tillsammans utarbeta ett program som omfattar flera produkter eller flera medlemsstater samt orsakerna till varför ett sådant program inte kom till stånd.
   4.   Om mindre än fem varumärken visas ska bestämmelserna i artikel 6 gälla och den yta som tilldelas varumärkena ska minskas proportionellt.
   Artikel 8
   Angivande av ordningar som är stödberättigade enligt led d i artikel 5.4 i förordning (EU) nr 1144/2014 och som har registrerats som varumärke
   När programmet omfattar en ordning som avses i led d i artikel 5.4 i förordning (EU) nr 1144/2014 ska artiklarna 5, 6 och 7 inte gälla för namn och grafiska symboler för de ordningar som är registrerade som varumärken.
   KAPITEL III

      FÖRVALTNING AV ENKLA PROGRAM

      AVSNITT 1

      Genomförande och finansiering av programmen

   Artikel 9
   Utnämning av behöriga myndigheter
   Medlemsstaterna ska utse de nationella behöriga myndigheter som ska ansvara för att denna förordning genomförs.
   De ska meddela kommissionen namnen på och fullständiga uppgifter om de myndigheter som utsetts samt eventuella ändringar av dessa uppgifter.
   Kommissionen ska göra uppgifterna allmänt tillgängliga i ett lämpligt format.
   Artikel 10
   Ingående av avtal
   1.   Så snart kommissionen antar en genomförandeakt som avses i artikel 11.2 i förordning (EU) nr 1144/2014 ska den översända kopior av de utvalda programmen till de berörda medlemsstaterna.
   2.   Medlemsstaterna ska utan dröjsmål underrätta de berörda förslagsställande organisationerna om deras ansökningar har blivit godkända eller ej.
   3.   Medlemsstaterna ska ingå avtal om genomförandet av programmen med de utvalda förslagsställande organisationerna inom 90 kalenderdagar efter anmälan av den kommissionsakt som avses i artikel 11.2 i förordning (EU) nr 1144/2014, förutsatt att de genomförandeorgan som avses i artikel 13 i den förordningen har utsetts i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 2 i delegerade förordning (EU) 2015/1829. När denna tidsfrist har löpt ut får inget avtal ingås om det inte har godkänts i förväg av kommissionen.
   4.   Startdatum för genomförandet av programmet ska vara den första dagen i den månad som följer på datumet för undertecknandet av avtalet. Startdatumet får emellertid skjutas upp i högst sex månader, framför allt för att ta hänsyn till årstidsbundna variationer för den produkt som omfattas av programmet eller deltagande i ett särskilt evenemang eller mässor.
   5.   Medlemsstaterna ska använda de standardavtal som kommissionen tillhandahåller.
   6.   Vid behov får medlemsstaterna ändra vissa villkor i standardavtalen för att respektera nationella regler, dock under förutsättning att det inte bryter mot unionslagstiftningen.
   Artikel 11
   Den förslagsställande organisationens genomförande av programmet
   En förslagsställande organisation får själv genomföra vissa delar av ett enkelt program under förutsättning att följande villkor uppfylls:

               a)

               Den förslagsställande organisationen ska ha minst tre års erfarenhet av att genomföra informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder.

               b)

               Den förslagsställande organisationen ska ansvara för att den åtgärd som den planerar att utföra själv inte överstiger marknadens normala prisnivå.

         Artikel 12
   Skyldigheter vad gäller information och register
   1.   Förslagsställande organisationer ska hålla information uppdaterad och informera den berörda medlemsstaten om händelser och omständigheter som sannolikt kan komma att väsentligt påverka programmets genomförande eller unionens ekonomiska intressen.
   2.   Förslagsställande organisationer och genomförandeorgan ska bevara register och annan styrkande dokumentation som visar att programmet genomförs korrekt och att de redovisade kostnaderna berättigar till unionsfinansiering, särskilt följande:

               a)

               För faktiska kostnader: lämpliga register och annan dokumentation som styrker redovisade kostnader, t.ex. avtal, underleverantörsavtal, fakturor och bokföring. Praxis för kostnadsredovisning och interna kontrollförfaranden ska möjliggöra direkt avstämning mellan de uppgivna beloppen, de belopp som registrerats i bokföringen och de belopp som anges i den styrkande dokumentationen.
               När det gäller personalkostnader ska den förslagsställande organisationen och genomförandeorganen föra tidrapporter över det antal timmar som redovisas. Om det inte finns tillförlitliga tidrapporter för de timmar som arbetats inom åtgärden får medlemsstaten godta alternativa bevis som styrker antalet redovisade timmar, om den anser att dessa erbjuder en tillräcklig säkerhetsnivå.
               För personer som uteslutande arbetar för programmet, ska tidrapporter inte krävas, utan en undertecknad försäkran som intygar att de berörda personerna har arbetat uteslutande med åtgärden.

               b)

               För schablonkostnader: lämpliga register och annan styrkande dokumentation som visar att kostnaderna är stödberättigande på den grund på vilken schablonbeloppet har beräknats.

         Artikel 13
   Betalning av förskottet
   1.   Inom 30 dagar från det att avtalet enligt artikel 10 har undertecknats får den förslagsställande organisationen lämna in en ansökan om förskott till den aktuella medlemsstaten, åtföljd av den säkerhet som avses i punkt 2 i den artikeln.
   2.   Förskottet ska utbetalas under förutsättning att den förslagsställande organisationen har ställt en säkerhet till medlemsstaten som motsvarar beloppet av förskottet i enlighet med kapitel IV i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 907/2014 (10).
   3.   En förskottsbetalning får uppgå till högst 20 % av unionens maximala finansiella bidrag enligt artikel 15 i förordning (EU) nr 1144/2014.
   4.   Medlemsstaten ska betala ut förskottet antingen inom 30 dagar från dagen för mottagandet av den säkerhet som avses i punkt 2 eller inom 30 dagar från det datum som inträffar 10 dagar före startdatum för genomförandet av programmet, beroende på vilket datum som är det senaste.
   5.   Förskottet ska räknas av vid slutbetalningen.
   6.   Genom undantag från punkterna 1 och 5 i denna artikel, får förslagsställande organisationer som är etablerade i medlemsstaterna och som erhåller finansiellt stöd enligt artikel 15.3 i förordning (EU) nr 1144/2014 ansöka om förskottsbetalningar i två delar. Sökande som väljer att använda sig av detta alternativ ska ansöka om den första delen av förskottet inom den tidsfrist som avses i punkt 1 i denna artikel. En ansökan om den återstående delen av förskottet får endast lämnas in efter det att den första delen av förskottet har stämts av.
   Artikel 14
   Ansökningar om mellanliggande betalningar
   1.   Med undantag för det sista året för genomförandet av programmet ska ansökningar om mellanliggande betalning av unionens finansiella bidrag lämnas in av den förslagsställande organisationen till medlemsstaterna inom 60 dagar från den dag då genomförandet av ett år av programmet har slutförts.
   2.   Dessa ansökningar ska omfatta de stödberättigande kostnaderna under året i fråga och ska åtföljas av en interimsrapportering som består av en periodisk finansiell rapport och en periodisk teknisk rapport.
   3.   Den periodiska finansiella rapport som avses i punkt 2 ska innehålla följande:

               a)

               En redovisning från varje förslagsframställande organisation där de stödberättigande kostnader som ingår i programmet anges och som åtföljs av ett intyg som styrker att

                           —

                           den information som lämnats är fullständig, tillförlitlig och sanningsenlig,

                           —

                           de redovisade kostnaderna är stödberättigande i enlighet med artikel 4 i delegerade förordning (EU) 2015/1829,

                           —

                           kostnaderna kan bekräftas genom godtagbara register och styrkande dokumentation som kommer att visas upp på begäran eller i samband med kontroller som föreskrivs i denna förordning.

               b)

               Ett intyg om redovisningen som görs för den förslagsframställande organisationen av en extern auktoriserad revisor, om unionens finansiella bidrag till de faktiska kostnaderna för programmet är 750 000 euro eller mer och unionens finansiella bidrag till de faktiska kostnader som begärs genom mellanliggande betalning är 325 000 euro eller mer. Intyget ska styrka att de föreslagna kostnaderna är stödberättigande i enlighet med artikel 4 i delegerade förordning (EU) 2015/1829 och att de skyldigheter som fastställs i artikel 12.2 i denna förordning har efterlevts.

               c)

               Kopior av fakturor och verifikationer som styrker de stödberättigande kostnaderna, om det intyg som avses i led b inte är nödvändigt.

         4.   Den periodiska finansiella rapport som avses i punkt 2 ska innehålla följande:

               a)

               Kopior av allt visuellt material och annat material som använts och som inte redan har översänts till medlemsstaten.

               b)

               En beskrivning av verksamheten under den period som den mellanliggande betalningen avser, med användning av de gemensamma output- och resultatindikatorer för programmet som avses i artikel 22.

               c)

               Motivering för eventuella skillnader mellan den verksamhet som planerats i programmet och dess förväntade output och resultat, och vad som faktiskt har utförs eller erhållits.

         Artikel 15
   Ansökan om slutbetalning
   1.   Ansökan om slutbetalning ska lämnas in av den förslagsställande organisationen till medlemsstaten inom 90 dagar efter slutförande av det program som omfattas av det avtal som avses i artikel 10.
   2.   Ansökan ska anses giltig om den åtföljs av en slutlig mellanliggande rapport, en slutrapport och en studie där resultaten av de säljfrämjande åtgärderna och informationsåtgärderna utvärderas.
   3.   Den slutliga mellanliggande rapport som avses i punkt 2 ska omfatta det sista året av programmets genomförande. De förslagsställande organisationerna ska intyga att alla intäkter har tagits med i redovisningen.
   4.   Den slutrapport som avses i punkt 2 ska innehålla följande:

               a)

               En slutlig finansiell rapport med en slutlig sammanfattande finansiell redovisning, sammanställd av den förslagsställande organisationen, vilken konsoliderar de finansiella redovisningarna för alla mellanliggande betalningar och som visar samtliga utgifter.

               b)

               En slutlig teknisk rapport som innehåller

                           i)

                           en översikt över den verksamhet som bedrivits och programmets output och resultat med användning av de indikatorer som avses i artikel 22, och

                           ii)

                           en sammanfattning för offentliggörande.

         5.   Studien som utvärderar resultaten av de säljfrämjande åtgärderna och informationsåtgärderna som avses i punkt 2 ska utföras av ett oberoende externt organ. Detta organ ska använda de indikatorer som avses i artikel 22.
   Artikel 16
   Medlemsstatens betalningar
   1.   De mellanliggande betalningar och förskottsbetalningar som avses i artiklarna 13 och 14 får inte överstiga 90 % av unionens totala finansiella bidrag enligt artikel 15 i förordning (EU) nr 1144/2014.
   2.   Medlemsstaterna ska göra de betalningar som avses i artiklarna 14 och 15 inom 60 dagar räknat från mottagandet av betalningsansökan under förutsättning att alla kontroller har utförts i enlighet med denna förordning.
   3.   Om ytterligare administrativa kontroller eller kontroller på plats enligt artiklarna 19 och 20 är nödvändiga, får medlemsstaten förlänga den tidsfrist som avses i punkt 2 genom att underrätta den förslagsställande organisationen.
   Artikel 17
   Avvisande av icke-stödberättigande kostnader och återkrav av felaktigt utbetalda belopp
   1.   Vid tidpunkten för en mellanliggande betalning, slutbetalningen eller efter att dessa utbetalningar har gjorts ska medlemsstaterna avvisa alla kostnader som inte anses vara stödberättigande, särskilt efter sådana kontroller som föreskrivs i denna förordning.
   2.   Den förslagsställande organisationen ska återbetala felaktigt utbetalda belopp i enlighet med kapitel III avsnitt 1 i kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 908/2014 (11).
   Den räntesats som föreskrivs i artikel 83.2 b i kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 (12) ska tillämpas.

      AVSNITT 2

      Kontroll av genomförandet av programmen och meddelanden från medlemsstaterna

   Artikel 18
   Kontroller av förfarandet för urval av genomförandeorgan
   Innan medlemsstaterna undertecknar det avtal som avses i artikel 10 ska de kontrollera att genomförandeorganen har valts ut i enlighet med det öppna urvalsförfarande som föreskrivs i artikel 2 i delegerade förordning (EU) 2015/1829.
   Artikel 19
   Administrativa kontroller av enkla program
   1.   Vid administrativa kontroller ska medlemsstaterna systematiskt kontrollera betalningsansökningarna, särskilt de rapporter som åtföljde ansökningarna och huruvida kostnaderna är stödberättigande enligt artikel 4 i delegerade förordning (EU) 2015/1829.
   2.   Medlemsstaterna ska begära ytterligare upplysningar som anses nödvändiga och, vid behov, genomföra ytterligare kontroller, särskilt när

               a)

               de begärda rapporterna inte har lämnats in eller är ofullständiga,

               b)

               den administrativa granskningen av intyget om redovisningen inte visar tillräckligt tydligt att kostnaderna är stödberättigande enligt artikel 4 i delegerade förordning (EU) 2015/1829 och att de skyldigheter som anges i artikel 12.2 i denna förordning efterlevs, eller

               c)

               det är oklart om de kostnader som har tagits upp i redovisningen är stödberättigande.

         Artikel 20
   Kontroller på plats av enkla program
   1.   Medlemsstaterna ska välja ut de betalningsansökningar som ska kontrolleras på grundval av en riskanalys.
   Urvalet ska göras på ett sådant sätt att det säkerställs att varje enkelt program kontrolleras på plats minst en gång under dess genomförande mellan den första mellanliggande betalningen och slutbetalningen.
   2.   Kontroller på plats ska omfatta tekniska och bokföringsmässiga kontroller hos den förslagsställande organisationen och, om lämpligt, genomförandeorganet. Medlemsstaterna ska kontrollera att

               a)

               de uppgifter och handlingar som lämnats är korrekta,

               b)

               kostnaderna har redovisats i enlighet med artikel 4 i delegerade förordning (EU) 2015/1829 och artikel 12.2 i denna förordning,

               c)

               alla skyldigheter enligt det avtal som avses i artikel 10 har fullgjorts,

               d)

               artiklarna 10 och 15 i förordning (EU) nr 1144/2014 har efterlevts.

         Utan att det påverkar tillämpningen av kommissionens förordning (EG) nr 1848/2006 (13) ska medlemsstaterna snarast möjligt informera kommissionen om eventuella oegentligheter som konstaterats under kontrollerna.
   Kontroller på plats får begränsas till en stickprovskontroll som omfattar minst 30 % av de stödberättigande kostnaderna. Ett sådant stickprov ska vara tillförlitligt och representativt.
   Om felaktigheter upptäcks ska medlemsstaten kontrollera all dokumentation avseende de redovisade kostnaderna eller så ska resultaten av stickprovet extrapoleras.
   3.   Medlemsstaterna ska utarbeta en rapport för varje kontroll på plats. Rapporten ska tydligt ange omfattningen och resultaten av de utförda kontrollerna.
   Artikel 21
   Meddelanden till kommissionen med avseende på enkla program
   1.   Senast den 15 juli varje år ska medlemsstaterna meddela kommissionen följande uppgifter för det föregående kalenderåret med avseende på alla betalningar för enkla program:

               a)

               Det finansiella genomförandet och de outputindikatorer som avses i artikel 22.

               b)

               Programmens effekter, bedömda med hjälp av de indikatorer som avses i artikel 22.

               c)

               Resultaten av administrativa kontroller och kontroller på plats som utförts i enlighet med artiklarna 19 och 20.

         2.   Meddelandet ska göras på elektronisk väg i enlighet med de tekniska specifikationer för överföring av uppgifter som kommissionen tillhandahåller.
   KAPITEL IV

      SLUTBESTÄMMELSER

   Artikel 22
   System med indikatorer för utvärdering av effekterna av programmen för informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder
   1.   Genom denna förordning inrättas en gemensam ram för utvärdering av effekterna av programmen för informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som bygger på ett system med indikatorer. Systemet ska omfatta tre grupper av bedömningsindikatorer: output-, resultat- och effektindikatorer.

               a)

               Outputindikatorer ska mäta graden av genomförande av den planerade verksamheten i varje program.

               b)

               Resultatindikatorer ska mäta de direkta och omedelbara effekterna av verksamheten.

               c)

               Effektindikatorerna ska mäta nyttan, utöver de omedelbara effekterna.

         2.   I varje förslag till program för informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som den förslagsställande organisationen lämnar in till kommissionen ska den specificera vilka indikatorer från varje grupp bedömningsindikatorer som kommer att användas för att bedöma effekterna av programmet. Den förslagsställande organisationen ska där så är lämpligt använda de indikatorer som anges i bilagan eller får använda andra indikatorer om den kan visa att de är lämpligare på grund av det aktuella programmets beskaffenhet.
   Artikel 23
   Ikraftträdande
   Denna förordning träder i kraft den sjunde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.
   Den ska tillämpas från och med den 1 december 2015 på programförslag som lämnas in från och med den 1 december 2015.

      Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
      Utfärdad i Bryssel den 7 oktober 2015.

            På kommissionens vägnar

         Jean-Claude JUNCKER

            Ordförande

      (1)  EUT L 317, 4.11.2014, s. 56.

      (2)  Rådets förordning (EG) nr 3/2008 av den 17 december 2007 om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter på den inre marknaden och i tredjeland (EUT L 3, 5.1.2008, s. 1).

      (3)  Kommissionens förordning (EG) nr 501/2008 av den 5 juni 2008 om tillämpningsföreskrifter för rådets förordning (EG) nr 3/2008 om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder för jordbruksprodukter på den inre marknaden och i tredjeland (EUT L 147, 6.6.2008, s. 3).

      (4)  Kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/1829 av den 23 april 2015 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1144/2014 om informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som avser jordbruksprodukter som genomförs på den inre marknaden och i tredjeland (se sidan 3 i detta nummer av EUT).

      (5)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 av den 17 december 2013 om finansiering, förvaltning och övervakning av den gemensamma jordbrukspolitiken och om upphävande av rådets förordningar (EEG) nr 352/78, (EG) nr 165/94, (EG) nr 2799/98, (EG) nr 814/2000, (EG) nr 1290/2005 och (EG) nr 485/2008 (EUT L 347, 20.12.2013, s. 549).

      (6)  Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 (EUT L 298, 26.10.2012, s. 1).

      (7)  Kommissionens delegerade förordning (EU) nr 179/2014 av den 6 november 2013 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 228/2013 vad gäller aktörsregistret, stödbelopp för saluföring utanför produktionsregionen, den grafiska symbolen, befrielse från importtullar för vissa nötkreatur och finansiering av vissa särskilda åtgärder på jordbruksområdet i unionens yttersta randområden (EUT L 63, 4.3.2014, s. 3).

      (8)  Rådets förordning (EG) nr 207/2009 av den 26 februari 2009 om gemenskapsvarumärken (EUT L 78, 24.3.2009, s. 1).

      (9)  Europaparlamentets och rådets direktiv 2008/95/EG av den 22 oktober 2008 om tillnärmningen av medlemsstaternas varumärkeslagar (EUT L 299, 8.11.2008, s. 25).

      (10)  Kommissionens delegerade förordning (EU) nr 907/2014 av den 11 mars 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 vad gäller utbetalande organ och andra organ, ekonomisk förvaltning, avslutande av räkenskaper, säkerheter och användning av euron (EUT L 255, 28.8.2014, s. 18).

      (11)  Kommissionens genomförandeförordning (EU) nr 908/2014 av den 6 augusti 2014 om tillämpningsföreskrifter för Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 1306/2013 med beaktande av utbetalande organ och andra organ, ekonomisk förvaltning, räkenskapsavslutning, regler om kontroller, värdepapper och öppenhet (EUT L 255, 28.8.2014, s. 59).

      (12)  Kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1268/2012 av den 29 oktober 2012 om tillämpningsföreskrifter för Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget (EUT L 362, 31.12.2012, s. 1).

      (13)  Kommissionens förordning (EG) nr 1848/2006 av den 14 december 2006 om oegentligheter och återvinning av belopp som felaktigt har utbetalats i samband med finansieringen av den gemensamma jordbrukspolitiken och om organisationen av ett uppgiftssystem på detta område och upphävande av rådets förordning (EEG) nr 595/91 (EUT L 355, 15.12.2006, s. 56).

      BILAGA

         Förteckning över indikatorer för utvärdering av effekterna av programmen för informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder som avses i artikel 22

      Systemet med indikatorer för aktiviteter som genomförs av förslagsställande organisationer inom ramen för program för informationskampanjer och säljfrämjande åtgärder fångar inte alltid upp samtliga faktorer som kan komma att påverka output, resultat och effekter av ett operativt program. Därför bör den information som indikatorerna ger tolkas mot bakgrund av kvantitativ och kvalitativ information om andra centrala faktorer som bidragit till eller hindrat programmets genomförande.

                  1.

                  Exempel på outputindikatorer är:

                              —

                              Antalet organiserade evenemang.

                              —

                              Antalet reklaminslag som sänts på tv/radio eller antal publicerade annonser i tryckta medier eller på nätet.

                              —

                              Antalet pressmeddelanden.

                              —

                              Storleken på den målgrupp till vilken särskilda aktiviteter riktar sig (t.ex. antal branschfolk som utskick sänts till).

                              —

                              Antalet prenumeranter på elektroniska nyhetsbrev.

                  2.

                  Exempel på resultatindikatorer är:

                              —

                              Antalet branschfolk/experter/importörer/konsumenter som deltagit i olika evenemang (t.ex. seminarier, workshops, provsmakning etc.).

                              —

                              Antalet branschfolk/experter/importörer/konsumenter som nåtts av reklaminslag som sänts på tv/radio eller annonser i tryckta medier eller på nätet.

                              —

                              Antalet branschfolk/experter/importörer/konsumenter som deltagit i olika evenemang och kontaktat producentorganisationen eller producenterna.

                              —

                              Antalet obetalda pressartiklar som publicerats under den period som omfattas av rapporten för informationskampanjen.

                              —

                              Antalet besökare på webbplatsen eller antalet ”gillar” på Facebooksidan.

                              —

                              Värdet av pressklipp.

                  3.

                  Exempel på effektindikatorer är:

                              —

                              Försäljningstrenderna i sektorn under året efter de säljfrämjande åtgärderna i den region där de ägt rum, jämfört med det föregående året och jämfört med den allmänna försäljningstrenden på marknaden i fråga.

                              —

                              Konsumtionstrenderna för produkten i landet.

                              —

                              Värde och volym av exporten från unionen av den produkt som omfattas av de säljfrämjande åtgärderna.

                              —

                              Förändringen i unionens marknadsandel för produkten.

                              —

                              Trenderna i det genomsnittliga försäljningspriset för den exporterade produkten i det land där kampanjerna ägt rum.

                              —

                              Förändring i graden av igenkännande av symbolerna för unionens kvalitetsordningar.

                              —

                              Förändring i hur unionens kvalitetsprodukter uppfattas.

                              —

                              Ökad medvetenhet om positiva särdrag/andra fördelar hos unionens jordbruksprodukter enligt vad som anges i artikel 3 a i förordning (EU) nr 1144/2014.

                              —

                              Ökning av konsumenternas förtroende efter programmets genomförande.

                              —

                              Avkastning på investeringar.


title: Rådets genomförandeförordning (EU) nr 260/2013 av den 18 mars 2013 om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som införts genom förordning (EG) nr 1458/2007 på import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten med ursprung i Folkrepubliken Kina till import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten avsända från Socialistiska republiken Vietnam oavsett om produkternas deklarerade ursprung är Socialistiska republiken Vietnam eller inte

text:
               22.3.2013

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 82/10

         RÅDETS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) nr 260/2013
   av den 18 mars 2013
   om utvidgning av den slutgiltiga antidumpningstull som införts genom förordning (EG) nr 1458/2007 på import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten med ursprung i Folkrepubliken Kina till import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten avsända från Socialistiska republiken Vietnam oavsett om produkternas deklarerade ursprung är Socialistiska republiken Vietnam eller inte
   EUROPEISKA UNIONENS RÅD HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av rådets förordning (EG) nr 1225/2009 av den 30 november 2009 om skydd mot dumpad import från länder som inte är medlemmar i Europeiska gemenskapen (1), särskilt artikel 13,
   med beaktande av Europeiska kommissionens förslag efter att ha hört rådgivande kommittén, och
   av följande skäl:
   1.   FÖRFARANDE

   1.1   Bakgrund

               (1)

               Rådet införde 1991 genom förordning (EEG) nr 3433/91 (2), en slutgiltig antidumpningstull på 16,9 % på import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten (nedan kallad den undersökta produkten) med ursprung i bland annat Folkrepubliken Kina (nedan kallad Kina).

               (2)

               År 1995 ersattes genom rådets förordning (EG) nr 1006/95 (3) den ursprungliga värdetullen av en specifik tull på 0,065 ecu per tändare.

               (3)

               Till följd av en undersökning som utförts i enlighet med artikel 13 i förordning (EG) nr 1225/2009 (nedan kallad grundförordningen) utvidgades genom rådets förordning (EG) nr 192/1999 (4) ovanstående åtgärder till att även omfatta 1) import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten avsända från eller med ursprung i Taiwan och 2) import av vissa påfyllningsbara tändare med ursprung i Kina eller avsända från eller med ursprung i Taiwan till ett värde per enhet, före tull, fritt gemenskapens gräns, av högst 0,15 EUR.

               (4)

               År 2001 bekräftade rådet, på grundval av artikel 11.2 i grundförordningen, genom förordning (EG) nr 1824/2001 (5) de slutgiltiga antidumpningstullar som införts genom förordning (EG) nr 1006/95 och utvidgats genom förordning (EG) nr 192/1999 (nedan kallade de gällande åtgärderna).

               (5)

               Genom förordning (EG) nr 1458/2007 (6) (nedan kallad den ursprungliga förordningen) bekräftade rådet år 2007 den slutgiltiga antidumpningstull som införts genom förordning (EG) nr 1824/2001 i enlighet med artikel 11.2 i grundförordningen. Dessa åtgärder kallas fortsättningsvis de ursprungliga åtgärderna och undersökningen som ledde till de åtgärder som infördes genom den ursprungliga förordningen kommer fortsättningsvis att kallas den ursprungliga undersökningen.

               (6)

               Den 12 december 2012 (7) offentliggjorde kommissionen ett meddelande om att dumpningsåtgärderna upphört.

               (7)

               I och med att åtgärderna upphörde den 13 december 2012 genom kommissionens förordning (EU) nr 1192/2012 (8), avbröts samtidigt från och med samma datum registreringen av import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten avsända från Vietnam, oavsett om produkternas deklarerade ursprung var Vietnam eller inte (se även skäl 14).

         1.2   Begäran

               (8)

               Den 17 april 2012 mottog kommissionen en begäran enligt artiklarna 13.3 och 14.5 i grundförordningen (nedan kallad begäran) om att utreda ett eventuellt kringgående av de antidumpningsåtgärder som införts på import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten med ursprung i Kina och om registrering av import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten som avsänts från Socialistiska republiken Vietnam (nedan kallad Vietnam), oavsett om produktens deklarerade ursprung är Vietnam eller inte.

               (9)

               Begäran ingavs av Société BIC, en unionstillverkare av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten.

               (10)

               Begäran innehöll tillräckligt med prima facie-bevisning för att de ursprungliga åtgärderna kringgåtts genom att montering äger rum i Vietnam.

               (11)

               Begäran visade att det hade skett en väsentlig förändring i handelsmönstret för export från Kina och Vietnam till unionen efter det att de ursprungliga åtgärderna infördes, och det fanns ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än införandet av de ursprungliga åtgärderna. Förändringen av handelsmönster ansågs bero på monteringen av tändare i Vietnam med hjälp av komponenter från Kina.

               (12)

               Av prima facie-bevisningen framgick vidare att de positiva verkningarna av de ursprungliga åtgärderna undergrävdes i fråga om både kvantitet och pris. Av bevisningen framgick det att den ökade importen från Vietnam ägde rum till priser som var lägre än det icke-skadevållande pris som fastställdes i den ursprungliga undersökningen.

               (13)

               Slutligen fanns det tillräcklig prima facie-bevisning för att priserna på ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten som avsänts från Vietnam dumpades i förhållande till det normalvärde som fastställts under den ursprungliga undersökningen.

         1.3   Inledande

               (14)

               Sedan kommissionen efter samråd med rådgivande kommittén fastställt att det fanns tillräcklig prima facie-bevisning för att inleda en undersökning enligt artikel 13 i grundförordningen, inledde den en undersökning genom kommissionens förordning (EU) nr 548/2012 (9) (nedan kallad förordningen om inledande). I enlighet med artiklarna 13.3 och 14.5 i grundförordningen instruerade kommissionen genom förordningen om inledande också tullmyndigheterna att registrera import av ej påfyllningsbara gasficktändare från Vietnam, oavsett om produkternas deklarerade ursprung är Vietnam eller inte.

         1.4   Undersökning

               (15)

               Kommissionen underrättade officiellt myndigheterna i Kina och Vietnam, de exporterande tillverkarna i dessa länder, de importörer i unionen som man visste var berörda och Société BIC (sökanden), en unionstillverkare som står för över 75 % av tillverkningen av ej påfyllningsbara gasficktändare i Europeiska unionen, om att undersökningen hade inletts.

               (16)

               Frågeformulär sändes till 70 exporterande tillverkare i Kina och 15 exporterande tillverkare i Vietnam som kommissionen kände till genom begäran. Frågeformulär sändes även till 59 importörer i unionen som angavs i begäran. De berörda parterna gavs tillfälle att inom den tidsfrist som angavs i förordningen om inledande skriftligen lämna synpunkter och begära att bli hörda. Alla parter underrättades om att bristande samarbete kunde medföra att artikel 18 i grundförordningen skulle komma att tillämpas och avgöranden träffas på grundval av tillgängliga uppgifter.

               (17)

               Åtta av de 15 kända exporterande tillverkarna i Vietnam hörde av sig och en av dem hävdade att de inte ville betraktas som en berörd part eftersom de inte tillverkade den undersökta produkten och inte exporterade till unionen.

               (18)

               Följande sju företag besvarade frågeformuläret och kontrollbesök gjordes sedan på plats hos dem:

                           —

                           Viet Giai Thanh Co. Ltd, Ho Chi Minh City

                           —

                           Hoa Hung Co. Ltd, Tay Ninh Province

                           —

                           Trung Lai Gas Lighter Manufacture Co. Ltd, Nghe An Province

                           —

                           Textion Plastic Co. Ltd, Binh Duong Province

                           —

                           Cherry Year Vietnam Lighter Manufacture Co. Ltd, Tay Ninh Province

                           —

                           Huaxing Vietnam Manufacture Co. Ltd, Tay Ninh Province

                           —

                           Top Field Enterprises Co. Ltd, Tay Ninh Province.

               (19)

               Ingen av de kända exporterande tillverkarna i Kina hörde av sig eller besvarade frågeformuläret.

               (20)

               Av importörerna besvarade åtta frågeformuläret och sex företag hörde av sig och hävdade att de inte ville betraktas som berörda parter, eftersom de inte exporterade ej påfyllningsbara gasficktändare (nedan kallade den undersökta produkten) till unionen. De återstående kända företagen hörde inte av sig alls.

               (21)

               Efter inledandet av undersökningen, begärde två importörer att få bli hörda och hördes sedan under september 2012. Importörerna lämnade också in skriftliga synpunkter. I sina synpunkter ifrågasatte de grunderna till inledandet av undersökningen rörande produktomfattningen, importvolymerna, det ekonomiska berättigandet av ändringar av handelsmönstret, orsakerna till begäran och den ekonomiska situationen för den unionstillverkare som lämnade in begäran. De båda importörerna ansåg att det inte fanns tillräckliga grunder för att inleda en undersökning.

               (22)

               Kommissionen lämnade ett ingående svar på synpunkterna och parterna gavs möjlighet att yttra sig. Kommissionen redogjorde för varför det fanns tillräcklig prima facie-bevisning för att berättiga inledandet av undersökningen. De två importörerna påvisade inte i sina synpunkter att det saknades tillräcklig prima facie-bevisning för att berättiga inledandet av undersökningen.

         1.5   Undersökningsperiod

               (23)

               Undersökningsperioden omfattade perioden från och med den 1 januari 2008 till och med den 31 mars 2012 (nedan kallad undersökningsperioden). Uppgifter inhämtades för undersökningsperioden för att bland annat undersöka den påstådda förändringen i handelsmönstret. För referensperioden 1 april 2011–31 mars 2012 (nedan kallad referensperioden) inhämtades mer detaljerade uppgifter för att undersöka ett eventuellt undergrävande av de positiva verkningarna och förekomsten av dumpning.

         2.   UNDERSÖKNINGSRESULTAT

   2.1   Allmänna överväganden

               (24)

               I enlighet med artikel 13.1 i grundförordningen bedömdes förekomsten av kringgående på grundval av en undersökning i tur och ordning av om det hade inträffat någon förändring i handelsmönstret mellan Kina, Vietnam och unionen, om denna förändring härrörde från sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka det inte fanns någon annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än införandet av tullen, om det fanns bevisning för att skada förelåg eller för att de positiva verkningarna av tullen undergrävdes i fråga om priser på och/eller kvantiteter av den undersökta produkten och om det fanns bevisning för förekomsten av dumpning i förhållande till de tidigare fastställda normalvärdena i den ursprungliga undersökningen, i förekommande fall i enlighet med artikel 2 i grundförordningen.

         2.2   Berörd produkt och undersökt produkt

               (25)

               Den berörda produkten är i enlighet med den ursprungliga undersökningen ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten som klassificeras enligt KN-nummer ex 9613 10 00 och med ursprung i Kina (nedan kallad den berörda produkten).

               (26)

               Den produkt som undersöks är densamma som den som anges i föregående skäl, men avsänd från Vietnam, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Vietnam eller inte, och som för närvarande klassificeras enligt samma KN-nummer som den berörda produkten (nedan kallad den undersökta produkten).

               (27)

               Av undersökningen framgick det att ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten, som definieras ovan och som exporteras till unionen från Kina och de som sänds till unionen från Vietnam har samma grundläggande fysiska och tekniska egenskaper och samma användningsområden, och de anses följaktligen utgöra likadana produkter i den mening som avses i artikel 1.4 i grundförordningen.

         2.3   Grad av samarbetsvilja och fastställande av handelsvolymer

               (28)

               Såsom anges i skäl 18 besvarade sju företag frågeformuläret. Under referensperioden utgjorde den totala volymen av tändare som rapporterats som sålda till unionen enligt dessa svar över 100 % av den totala volymen tändare som rapporterats importerade till unionen enligt uppgifterna i Eurostats Comext-databas. Trots att upplysningarna om försäljningsvolym i svaren ansågs otillförlitliga såsom förklaras i skäl 29 nedan, anses de ändå vara en indikation på god samarbetsvilja och att de undersökta företagen är representativa.

               (29)

               Under kontrollbesöken på anläggningarna tillhörande de sju vietnamesiska exporterande tillverkarna framkom det att de alla hade lämnat upplysningar som inte kunde betraktas som tillförlitliga för att fastställa ett relevant resultat från undersökningen. Det visade sig särskilt att de sju företagen hade lämnat felaktiga uppgifter om produktionsvolymer, import av komponenter till tändare och total försäljning. Det konstaterades också att en del av verksamheten som gäller den undersökta produkten inte ingick i den officiella redovisningen och att viss monteringsverksamhet utförs av inofficiella underleverantörer. En stor del av de komponenter som importerats från Kina var dessutom odeklarerade eller hade angivits felaktigt och delar av försäljningen hade inte redovisats i företagens bokföring. Det har därför inte varit möjligt att tillförlitligt särskilt fastställa den totala produktionen och totala försäljningsvolymen för de berörda företagen eller att stämma av de aktuella försäljningspriserna på den undersökta produkten och kostnaderna för grundläggande tillverkningsmaterial, som exempelvis gas, med de uppgifter som lämnats i svaren på frågeformuläret.

               (30)

               Mot bakgrund av den situation som beskrivs i skäl 29, informerades de exporterande tillverkarna om att man enligt artikel 18 i grundförordningen planerade att grunda resultatet och slutsatserna av undersökningen på bästa tillgängliga uppgifter. Parterna gavs möjlighet att framföra sina synpunkter. Alla parter fick ett individuellt brev med de särskilda och utförliga uppgifter som ledde till slutsatsen att de lämnade uppgifterna inte kunde anses tillförlitliga och därför var olämpliga för fastställandet av de omständigheter som krävdes för undersökningen.

               (31)

               Två exporterande tillverkare lämnade inga kommentarer till avsikten att tillämpa artikel 18 i grundförordningen. De övriga fem exportörerna, bestående av två individuella företag och en grupp om tre företag beviljades en utfrågning som hölls under november 2012. Dessa exportörer lämnade även sina kommentarer skriftligt. De ifrågasatte kommissionens avsikt att bortse från de uppgifter de hade lämnat och den eventuella slutsatsen att det förekom kringgående baserat på tillämpningen av bästa tillgängliga uppgifter.

               (32)

               Fyra av de exporterande tillverkarna bestred inte det faktum att de upplysningar de hade lämnat var ofullständiga eller otillförlitliga och de tillstod att det fanns brister i redovisningen och att alla transaktioner inte angavs eller redovisades i bokföringen. De hävdade emellertid att dessa skillnader bara rörde deras inhemska försäljning och därför inte hade någon betydelse för exportförsäljningen. En part uppgav att dess bokföring hade förstörts i en brand, vilket förklarade varför de tillgängliga uppgifter var ofullständiga. De hävdade vidare att mängden gas i tändarna hade uppskattats felaktigt av kommissionen och att resultaten rörande produktionsvolymer därför inte var korrekta. Ett företag hävdade att de motsägelsefulla uppgifterna om gasförbrukning förklarades av att gas släpptes ut avsiktligt under de varmaste sommarmånaderna. Parterna kunde emellertid inte lämna några underbyggda bevis för dessa påståenden.

               (33)

               Företagen uppgav också att de var fullt ut samarbetsvilliga och att de inte undanhöll några uppgifter om sin verksamhet. De medgav att de lämnat bristfälliga svar, men bestred på det bestämdaste att de skulle ha lämnat falska eller vilseledande uppgifter. De ansåg att konfidentiella eller okontrollerbara uppgifter inte i sig självt är något bevis på kringgående och enligt dem hade kommissionen inte kunnat visa utifrån positiv bevisning att kringgående hade ägt rum.

               (34)

               Fastän företagen inte själva har lämnat fullständig och korrekt bokföring av sin verksamhet, har kommissionen använt alternativa metoder, såsom förbrukningen av råvaror, för att få de nyckeluppgifter som lämnats i svaren på frågeformulären att stämma med de uppgifter som lämnats och som upptäckts på plats. Sådana alternativa metoder, även om de med nödvändighet var mindre exakta än en faktisk bokföring, visade att de lämnade uppgifterna var otillförlitliga. Resultatet rörande produktionsvolym visade till exempel att de produktionsvolymer som företagen deklarerat inte stämde med deras förbrukning av råvaror.

               (35)

               Kommissionen anser att avsaknaden av tillförlitliga dokument, innehållandet av information som är relevant för undersökningen och framläggandet av falsk eller vilseledande information gjorde uppgifterna otillförlitliga till följd av ett kontrollförfarande.

               (36)

               Mot bakgrund av ovanstående måste undersökningsresultaten när det gäller import till unionen av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten från Vietnam ske på grundval av tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 18.1 i grundförordningen. För att säkerställa att parternas bristande uppgifter inte hindrar undersökningen, har kommissionen följaktligen ersatt de vietnamesiska tillverkarnas okontrollerbara uppgifter med andra tillgängliga uppgifter, bl.a. Eurostats databas Comext, för att fastställa de sammanlagda importvolymerna från Vietnam till unionen samt de kostnadsuppgifter som lämnades i begäran för att fastställa andelen kinesiska komponenter (se skäl 50 nedan).

               (37)

               Ingen av de kinesiska exporterande tillverkarna samarbetade. Resultatet när det gäller import av den berörda produkten till unionen och export av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten från Kina till Vietnam måste därför grundas på tillgängliga uppgifter i enlighet med artikel 18.1 i grundförordningen. FN:s varuhandelsstatistik som återgavs i begäran användes för att fastställa den totala exporten från Kina till Vietnam.

         2.4   Förändringar i handelsmönstret

               (38)

               Importen av den berörda produkten från Kina sjönk 1991 när åtgärderna först infördes. Importen har varit fortsatt låg under de successiva ändringarna och utvidgningarna av åtgärderna 1995, 1999, 2001 och 2007.

               (39)

               Importen av tändare från Kina mellan den 1 januari 2008 och den 31 mars 2012 var relativt stabil när det gäller volym, cirka 50 miljoner enheter för 2008 och 2009, 70 miljoner enheter under 2010 och 60 miljoner under 2011 och under referensperioden. De bestod emellertid endast av påfyllningsbara modeller och elektriska piezo-tändare som inte omfattades av åtgärderna.

               (40)

               Importen av den undersökta produkten från Vietnam har ökat med tiden. År 1997 förekom praktiskt taget ingen import till unionen av den undersökta produkten från Vietnam, medan importvolymen av den undersökta produkten snabbt har ökat sedan 2007.

               (41)

               Under referensperioden utgjorde importen från Vietnam 84 % av all import till unionen.

                  Import från Vietnam till unionen av ej påfyllningsbara tändare i % av all import

                           2008

                           2009

                           2010

                           2011

                           Referensperiod

                           Marknadsandel

                           80 %

                           84 %

                           83 %

                           84 %

                           84 %

                              Källa: Statistik som tillhandahållits i begäran.

               (42)

               Komponenter till tändare med tändsten exporterades från Kina till Vietnam under undersökningsperioden. Vietnam är Kinas största exportdestination för komponenter till tändare med tändsten. Enligt den statistik som tillhandahölls i begäran har exporten av komponenter till tändare från Kina till Vietnam ökat avsevärt sedan 1999. År 1999 var exporten av komponenter från Kina till Vietnam mindre än 3 % av den sammanlagda exporten, medan Vietnam med en andel på 26 % av importen år 2010 blev den främsta exportdestinationen för komponenter. I volym motsvarar detta en ökning från under 50 miljoner till 200 miljoner färdiga tändare.

               (43)

               Eftersom informationen från de vietnamesiska tillverkarna inte kunde användas, kunde inte någon tillförlitlig information erhållas om hur stor den faktiska tillverkningen var av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten.

         2.5   Slutsats om förändringen i handelsmönstret

               (44)

               Den totala minskningen av export från Kina till unionen och ökningen av export från Vietnam till unionen sedan 2007 och den avsevärda ökningen av export av komponenter till tändare från Kina till Vietnam sedan 1999 utgjorde en förändring i handelsmönstret mellan Kina och Vietnam å ena sidan, och unionen å den andra.

         2.6   Typ av kringgående

               (45)

               Enligt artikel 13.1 i grundförordningen måste förändringen i handelsmönstret härröra från sådant bruk, sådana processer eller sådan bearbetning för vilka det inte finns någon annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än införandet av tullen. Sådana bruk, processer eller bearbetningar omfattar bland annat sammansättning av komponenter genom sammansättningsverksamhet i ett tredjeland. Den eventuella förekomsten av sammansättningsverksamhet fastställs i enlighet med artikel 13.2 i grundförordningen.

               (46)

               Såsom anges ovan har avsaknaden av tillförlitliga förteckningar samt innehållande av upplysningar som var relevanta för undersökningen lett till att artikel 18 i grundförordningen har tillämpats. Oavsett om monteringsverksamhet i Vietnam kunde anses som kringgående eller inte, måste åtgärderna bygga på tillgängliga uppgifter.

               (47)

               Undersökningen har visat att bestämmelserna kringgås genom sammansättningsverksamhet som bedrivs av vietnamesiska företag som har ett nära samarbete med kinesiska och Hongkongregistrerade företag. Den största delen av de samarbetande vietnamesiska tillverkarna ägs av kinesiska och Hongkongbaserade företag. Även ledningen för de vietnamesiska företagen består i stor utsträckning av kineser som tidigare har arbetat för tillverkare av tändare i Kina.

               (48)

               De vietnamesiska tillverkarna importerar sina komponenter för tändare från Kina via Hongkongregistrerade närstående företag. Vissa av de vietnamesiska tillverkarna arbetar enligt bearbetningsavtal med kinesiska och/eller Hongkongbaserade uppdragsgivare. Enligt dessa avtal levererar den kinesiska uppdragsgivaren komponenter och plast till tändarna till den vietnamesiska fabriken och säljer sedan de färdiga tändarna. Även om inga sådana bearbetningsavtal förekommer, säljs de tändare som tillverkas i Vietnam vanligtvis till Hongkongbaserade företag som ansvarar för affärsförbindelserna med unionsimportörerna.

               (49)

               Eftersom den information som de vietnamesiska tillverkarna lämnat är så otillförlitlig, har det inte varit möjligt att fastställa om den procentgräns som anges i artikel 13.2 i grundförordningen har uppfyllts eller ej. Det har inte varit möjligt att kontrollera om de delar av tändarna som kommer från Kina utgör mer eller mindre än 60 % av det totala värdet av de sammansatta tändarna eller om mervärdet av de tillförda komponenterna har varit högre eller lägre än 25 % av tillverkningskostnaden.

               (50)

               I avsaknad av tillförlitliga uppgifter från de vietnamesiska tillverkarna måste fastställandet ske på grundval av tillgängliga uppgifter. De uppgifter som tillhandahålls i begäran visar att de tändarkomponenter som härrör från Kina utgör mellan 60 % och 70 % av det totala värdet och att mervärdet för de tillförda komponenterna motsvarar 12 % av tillverkningskostnaden. Dessa värden grundas på jämförbara produktionskostnader för en tillverkare i Kina. De underliggande kostnaderna anses vara någorlunda korrekta och de återspeglar fördelningen av kostnaderna i Vietnam, eftersom de använda komponenterna och råvarorna är desamma i Kina och Vietnam. Om man gör justeringar beroende på lägre lokala kostnader i Vietnam, skulle detta resultera i en ännu större kinesisk andel, sett till värde, av de färdiga tändarna.

         2.7   Ingen annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering än införandet av antidumpningstullen

               (51)

               Undersökningen visade inte på någon annan tillräcklig grund eller ekonomisk motivering för sammansättningsverksamheten än att undvika de ursprungliga åtgärderna beträffande den berörda produkten. De vietnamesiska tillverkarna har hävdat att anledningen till att tillverkningen flyttades var de lägre arbetskraftskostnaderna i Vietnam, men detta påstående har inte bestyrkts. En allmän skillnad i arbetskraftskostnader kan hur som helst inte förklara varför tillverkningen i en specifik sektor (tändare) skulle flytta till Vietnam, medan tillverkningen i andra sektorer, inbegripet komponenter, exempelvis fortsätter i Kina.

         2.8   Skada eller undergrävande av antidumpningstullens positiva verkningar

               (52)

               Eftersom förekomsten av skada har behandlats i den ursprungliga förordningen, omfattar den aktuella undersökningen bedömningen av huruvida de positiva verkningarna av den gällande tullen undergrävs sett till priser och/eller kvantiteter när det gäller den likadana produkten.

               (53)

               För att bedöma om den importerade undersökta produkten i fråga om kvantiteter och priser hade undergrävt de positiva verkningarna av de ursprungliga åtgärderna beträffande import av den berörda produkten, användes uppgifter från Eurostats Comext-databas som bästa tillgängliga uppgifter om importkvantiteter och importpriser från Vietnam. De på så sätt fastställda priserna jämfördes med den nivå för undanröjande av skada som hade fastställts för tillverkarna i unionen i skäl 63 i förordning (EG) nr 1006/95.

               (54)

               Ökningen av importen från Vietnam till unionen från 0,6 % av unionens import 1998 till 80 % 2008 (då undersökningsperioden inleddes) och till 84 % av unionens import under referensperioden (slutet av undersökningsperioden), se tabellen i punkt 2.4, ansågs betydande sett till kvantitet. Under samma period minskade importen från Kina till unionen avsevärt, från 30 % till 10 % som andel av all import.

               (55)

               Jämförelsen mellan den nivå för undanröjande av skada som fastställdes i den ursprungliga förordningen och det vägda genomsnittliga exportpris som deklarerades från Vietnam avslöjade ett betydande målprisunderskridande. Följaktligen drogs slutsatsen att de positiva verkningarna av den tull som fastställdes enligt den ursprungliga förordningen undergrävdes när det gäller både kvantitet och pris.

         2.9   Belägg för dumpning

               (56)

               I enlighet med artikel 13.1 och 13.2 i grundförordningen undersökte kommissionen slutligen om det fanns tillräcklig bevisning för dumpning genom att man jämförde det tidigare fastställda normalvärdet i den ursprungliga undersökningen med exportpriserna från Vietnam.

               (57)

               I den ursprungliga förordningen fastställdes normalvärdet på grundval av priserna i Brasilien, som i den undersökningen konstaterades vara ett lämpligt jämförbart land med marknadsekonomi för Kina.

               (58)

               Exportpriserna från Vietnam grundade sig på tillgängliga uppgifter, dvs. det genomsnittliga exportpriset för ej återfyllningsbara gasficktändare med tändsten under referensperioden enligt uppgifterna i Eurostats Comext-databas. Användningen av tillgängliga uppgifter berodde på otillförlitliga uppgifter från de vietnamesiska tillverkarna rörande den undersökta produkten.

               (59)

               För att jämförelsen mellan normalvärdet och exportpriset skulle bli rättvis gjordes i enlighet med artikel 2.10 i grundförordningen vederbörliga justeringar för att beakta olikheter som påverkar priserna och prisjämförbarheten. Justeringar gjordes således för olikheter i transport-, försäkrings- och förpackningskostnader. Eftersom ingen tillförlitlig information kunde erhållas från tillverkarna i Vietnam och Kina, måste justeringarna göras utifrån bästa tillgängliga uppgifter. Justeringarna baserades därför på en andel som beräknades som andelen av den totala transport-, försäkrings- och förpackningskostnaden i förhållande till värdet av försäljningstransaktionen till unionen med cif leveransvillkor från de samarbetande kinesiska exporterande tillverkarna i den ursprungliga undersökningen.

               (60)

               I enlighet med artikel 2.11 och 2.12 i grundförordningen beräknades dumpningen genom att det vägda genomsnittliga normalvärde som fastställts i den ursprungliga förordningen jämfördes med motsvarande vägda genomsnittliga exportpriser för vietnamesisk deklarerad export under referensperioden för denna undersökning, enligt Comext databas, och denna dumpning uttrycktes i procent av priset cif vid unionens gräns före tull.

               (61)

               Jämförelsen mellan det vägda genomsnittliga normalvärdet och det vägda genomsnittliga exportpriset, efter de justeringar som anges i skäl 59 ovan, visade att en betydande dumpning förekom.

         2.10   Synpunkter på meddelandet av uppgifter

               (62)

               Efter meddelandet av uppgifter lämnades kommentarer till undersökningsresultaten av en grupp berörda parter bestående av vietnamesiska tillverkare och unionsimportörer, trots att de medgav att de inte var direkt berörda av åtgärderna. De hävdade igen att vilseledande uppgifter inte hade lämnats avsiktligt, att kommissionen inte hade någon faktisk bevisning för kringgåendet och att det inte gick att uppnå några positiva verkningar genom ett retroaktivt införande av åtgärder, vilket också bevisades av att de ursprungliga åtgärderna mot Kina inte hade förlängts. Enligt dessa parter baserades det faktum att de ursprungliga åtgärderna mot Kina inte hade förlängts på resultat rörande samma tidsperiod som slutsatsen att kringgåendet undergrävde de positiva verkningarna av de ursprungliga åtgärderna. De ifrågasatte till sist också den avsedda effekten och vilket intresse unionen kunde ha av att utvidga de åtgärder som avslutades i december 2012. De ansåg att utvidgningen av åtgärderna inte skulle vara till fördel för unionsindustrin och att unions-importörerna skulle drabbas.

               (63)

               Efter det att en giltig begäran om undersökning av kringgående har lämnats in och godtagits, har kommissionen en rättslig skyldighet att noggrant undersöka frågan och vidta lämpliga åtgärder om så är berättigat. I det aktuella fallet fann man att alla villkor i artikel 13 i grundförordningen hade uppfyllts för att det skulle gå att fastställa att kringgående ägt rum. Följaktligen blev det nödvändigt att på lämpligt sätt utvidga åtgärderna till import från Vietnam.

               (64)

               När kommissionen bedömer om huruvida ett kringgående undergräver de positiva verkningarna av de ursprungliga åtgärderna, måste den grunda sin analys på den utveckling som äger rum efter införandet av åtgärderna och beakta undersökningsresultaten från den ursprungliga undersökningen där de positiva verkningarna har fastställts. Bedömningen av om det är nödvändigt att inleda en översyn vid giltighetstiden utgång fastställs däremot på grundval av sannolikheten för fortsatt eller återkommande dumpning och skada i framtiden utifrån undersökningsresultat som gäller en annan tidsperiod. I motsats till vad de berörda parterna har hävdat, gäller alltså de två undersökningsresultaten inte samma tidsperiod. När det gäller påståendet att bara unionsimportörerna skulle påverkas och att unionsindustrin inte skulle gynnas, bekräftades unionens intresse av ett införande av åtgärder i den ursprungliga undersökningen. Enligt artikel 13 i grundförordningen är utvidgningen av de positiva verkningarna av de ursprungliga åtgärderna mot kringgående i detta avseende berättigad så länge de ursprungliga åtgärderna är i kraft. Syftet med utvidgningen av åtgärderna är hur som helst inte att straffa parterna utan att rätta till den snedvridande effekt av kringgående genom dumpad import från Vietnam som har drabbat unionsmarknaden. Detta görs genom ett återupprättande av lika konkurrensvillkor när det gäller priser och kvantiteter för denna import. Hursomhelst har påståendet att åtgärderna bara påverkar importörerna inte styrks av någon bevisning eller analys.

               (65)

               En annan berörd part, en importör, lämnade in synpunkter på undersökningen och uppgav att parten inte hade informerats om att en undersökning av kringgående hade inletts. Det bör i detta avseende noteras att denna part inte var känd av kommissionen före inledandet av undersökningen och att meddelandet om inledande offentliggjordes i Europeiska unionens officiella tidning.

               (66)

               En annan importör hörde av sig och meddelade att man inom sex månader skulle kunna lämna bevisning för att dess import av tändare inte innebar något kringgående. Kommissionen noterar att alla berörda parter i meddelandet om inledandet uppmanades att lämna bevisning under undersökningen (se särskilt skälen 10, 19 och 20 samt artikel 3.2 i förordning (EU) nr 548/2012). Kommissionen måste avsluta undersökningen inom den tillåtna tidsfristen på nio månader och kan därför inte i detta skede vänta på ytterligare inlagor.

         3.   ÅTGÄRDER

               (67)

               Med hänsyn till ovanstående drogs slutsatsen att den slutgiltiga antidumpningstullen på import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten från Kina kringgicks genom sammansättningsverksamhet via Vietnam i den mening som avses i artikel 13.1 och 13.2 i grundförordningen.

               (68)

               I enlighet med artikel 13.1, första meningen, i grundförordningen bör de ursprungliga åtgärderna beträffande import av den berörda produkten därför utvidgas till att omfatta import av den undersökta produkten, dvs. samma produkt men avsänd från Vietnam, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Vietnam eller inte.

               (69)

               Med tanke på den bristande samarbetsviljan i den här undersökningen bör de åtgärder som utvidgas vara de som fastställs i artikel 1.2 i förordning (EG) nr 1458/2007, dvs. en slutgiltig antidumpningstull på 0,065 EUR per tändare.

               (70)

               I enlighet med artiklarna 13.3 och 14.5 i grundförordningen, enligt vilka eventuella utvidgade åtgärder bör tillämpas på import till unionen som varit föremål för registrering i enlighet med förordningen om inledande, bör tull tas ut på registrerad import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten som avsänts från Vietnam. Med hänvisning till att de ursprungliga åtgärderna löpte ut den 13 december 2012 och registreringen avslutades samma dag, skulle uttagandet av tull endast gälla fram till detta datum.

         4.   ANSÖKNINGAR OM BEFRIELSE FRÅN TULL

               (71)

               De sju företag i Vietnam som besvarade frågeformuläret ansökte om befrielse från de eventuella utvidgade åtgärderna i enlighet med artikel 13.4 i grundförordningen.

               (72)

               Samtliga sju företag befanns ha lämnat oriktiga eller vilseledande uppgifter. I enlighet med artikel 18.4 i grundförordningen underrättades dessa företag om att kommissionen avsåg att bortse från de uppgifter som de lämnat, och de gavs tillfälle att lämna ytterligare förklaringar inom en viss tid.

               (73)

               De kompletterande förklaringarna från dessa företag var inte sådana att slutsatserna förändrades. I enlighet med artikel 18.1 i grundförordningen grundades därför undersökningsresultaten för dessa företag på tillgängliga uppgifter.

               (74)

               Med beaktande av de oriktiga och/eller vilseledande uppgifternas karaktär enligt ovan kunde dessa sju företags ansökningar om befrielse i enlighet med artikel 13.4 i grundförordningen inte beviljas.

         5.   MEDDELANDE AV UPPGIFTER

               (75)

               Alla berörda parter informerades om de viktigaste uppgifter och överväganden som ledde fram till ovannämnda slutsatser och de ombads att lämna synpunkter. Parternas muntliga och skriftliga synpunkter har beaktats. Inget argument medförde dock någon ändring av undersökningsresultaten.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   1.   Den slutgiltiga antidumpningstull som infördes genom artikel 1.2 i förordning (EG) nr 1458/2007 på import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten med ursprung i Kina utvidgas härmed till att även omfatta import av ej påfyllningsbara gasficktändare med tändsten som avsänts från Vietnam, oavsett om produktens deklarerade ursprung är Vietnam eller inte, och som för närvarande klassificeras enligt KN-nummer ex 9613 10 00.
   2.   Den tull som utvidgas genom punkt 1 i denna artikel ska tas ut på import som avsänts från Vietnam från och med den 27 juni 2012 till och med den 13 december 2012, oavsett om dess deklarerade ursprung är Vietnam eller inte, och som registrerats i enlighet med artikel 2 i förordning (EU) nr 548/2012 och artiklarna 13.3 och 14.5 i förordning (EG) nr 1225/2009.
   3.   Om inget annat anges, ska gällande bestämmelser om tullar tillämpas.
   Artikel 2
   Denna förordning träder i kraft dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

      Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
      Utfärdad i Bryssel den 18 mars 2013.

            På rådets vägnar

         S. COVENEY

            Ordförande

      (1)  EUT L 343, 22.12.2009, s. 51.

      (2)  EGT L 326, 28.11.1991, s. 1.

      (3)  EGT L 101, 4.5.1995, s. 38.

      (4)  EGT L 22, 29.1.1999, s. 1.

      (5)  EGT L 248, 18.9.2001, s. 1.

      (6)  EUT L 326, 12.12.2007, s. 1.

      (7)  EUT C 382, 12.12.2012, s. 12.

      (8)  EUT L 340, 13.12.2012, s. 37.

      (9)  EUT L 165, 26.6.2012, s. 37.


title: Kommissionens genomförandeförordning (EU) 2016/1930 av den 4 november 2016 om godkännande av klorokresol som existerande verksamt ämne för användning i biocidprodukter i produkttyperna 1, 2, 3, 6 och 9 (Text av betydelse för EES )

text:
               5.11.2016

               SV

               Europeiska unionens officiella tidning

               L 299/29

         KOMMISSIONENS GENOMFÖRANDEFÖRORDNING (EU) 2016/1930
   av den 4 november 2016
   om godkännande av klorokresol som existerande verksamt ämne för användning i biocidprodukter i produkttyperna 1, 2, 3, 6 och 9
   (Text av betydelse för EES)
   EUROPEISKA KOMMISSIONEN HAR ANTAGIT DENNA FÖRORDNING
   med beaktande av fördraget om Europeiska unionens funktionssätt,
   med beaktande av Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 528/2012 av den 22 maj 2012 om tillhandahållande på marknaden och användning av biocidprodukter (1), särskilt artikel 89.1 tredje stycket, och
   av följande skäl:

               (1)

               I kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1062/2014 (2) fastställs en förteckning över existerande verksamma ämnen som ska utvärderas för att eventuellt godkännas för användning i biocidprodukter. I förteckningen ingår klorokresol.

               (2)

               Klorokresol har utvärderats för användning i produkter i produkttyp 1, mänsklig hygien, produkttyp 2, desinfektionsmedel och algicider som inte är avsedda att användas direkt på människor eller djur, produkttyp 3, veterinärhygien, produkttyp 6, konserveringsmedel för produkter under lagring samt produkttyp 9, konserveringsmedel för fibrer, läder, gummi och polymeriserade material, som beskrivs i bilaga V till förordning (EU) nr 528/2012.

               (3)

               Frankrike utsågs till utvärderande behörig myndighet och överlämnade bedömningsrapporterna tillsammans med sina rekommendationer den 8 oktober 2013, den 15 november 2013 och den 18 december 2013.

               (4)

               Kommittén för biocidprodukter avgav i enlighet med artikel 7.2 i delegerad förordning (EU) nr 1062/2014 Europeiska kemikaliemyndighetens yttranden den 13 april 2016, med beaktande av den utvärderande behöriga myndighetens slutsatser.

               (5)

               Enligt yttrandena kan biocidprodukter i produkttyperna 1, 2, 3, 6 och 9 som innehåller klorokresol förväntas uppfylla kriterierna i artikel 19.1 b i förordning (EU) nr 528/2012, förutsatt att vissa specifikationer och användningsvillkor uppfylls.

               (6)

               Klorokresol bör därför godkännas för användning i biocidprodukter i produkttyperna 1, 2, 3, 6 och 9, förutsatt att vissa specifikationer och villkor uppfylls.

               (7)

               Innan ett verksamt ämne godkänns bör berörda parter medges en rimlig tidsperiod för att vidta de förberedande åtgärder som behövs för att uppfylla de nya kraven.

               (8)

               De åtgärder som föreskrivs i denna förordning är förenliga med yttrandet från ständiga kommittén för biocidprodukter.

         HÄRIGENOM FÖRESKRIVS FÖLJANDE.
   Artikel 1
   Klorokresol godkänns som verksamt ämne för användning i biocidprodukter i produkttyperna 1, 2, 3, 6 och 9, förutsatt att de specifikationer och villkor som anges i bilagan är uppfyllda.
   Artikel 2
   Denna förordning träder i kraft den tjugonde dagen efter det att den har offentliggjorts i Europeiska unionens officiella tidning.

      Denna förordning är till alla delar bindande och direkt tillämplig i alla medlemsstater.
      Utfärdad i Bryssel den 4 november 2016.

            På kommissionens vägnar

         Jean-Claude JUNCKER

            Ordförande

      (1)  EUT L 167, 27.6.2012, s. 1.

      (2)  Kommissionens delegerade förordning (EU) nr 1062/2014 av den 4 augusti 2014 om arbetsprogrammet för en systematisk granskning av alla existerande verksamma ämnen som används i biocidprodukter som avses i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 528/2012 (EUT L 294, 10.10.2014, s. 1).

      BILAGA

                  Trivialnamn

                  IUPAC-namn
                  Identifikationsnummer

                  Det verksamma ämnets minsta renhetsgrad (1)

                  Datum för godkännande

                  Godkännandeperioden löper ut

                  Produkttyp

                  Särskilda villkor

                  Klorokresol

                  IUPAC-namn:
                  4-kloro-3-metylfenol
                  EG-nr: 200-431-6
                  CAS-nr: 59-50-7

                  99,8 % (w/w)

                  1 maj 2018

                  30 april 2028

                  1

                  För godkännanden av biocidprodukter ska följande villkor vara uppfyllt:
                  Produktbedömningen ska särskilt ta hänsyn till exponeringar, risker och effektivitet som har samband med något av de användningsområden som ingår i en ansökan om godkännande, men som inte ingick i riskbedömningen av det verksamma ämnet på unionsnivå.

                  2

                  För godkännanden av biocidprodukter ska följande villkor vara uppfyllda:

                              1.

                              Produktbedömningen ska särskilt ta hänsyn till exponeringar, risker och effektivitet som har samband med något av de användningsområden som ingår i en ansökan om godkännande, men som inte ingick i riskbedömningen av det verksamma ämnet på unionsnivå.

                              2.

                              Med hänsyn till de risker som påvisats för de bedömda användningsområdena ska produktbedömningen särskilt ta hänsyn till

                                          a)

                                          industriella och yrkesmässiga användare,

                                          b)

                                          barn, när det gäller produkter som används privat och vid institutioner.

                  3

                  För godkännanden av biocidprodukter ska följande villkor vara uppfyllda:

                              1.

                              Produktbedömningen ska särskilt ta hänsyn till exponeringar, risker och effektivitet som har samband med något av de användningsområden som ingår i en ansökan om godkännande, men som inte ingick i riskbedömningen av det verksamma ämnet på unionsnivå.

                              2.

                              Med hänsyn till de risker som påvisats för de bedömda användningsområdena ska produktbedömningen särskilt ta hänsyn till

                                          a)

                                          yrkesmässiga användare,

                                          b)

                                          marklevande organismer.

                              3.

                              För produkter som kan leda till resthalter i livsmedel eller foder ska behovet av att fastställa nya eller att ändra befintliga gränsvärden (MRL-värden) i enlighet med Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 470/2009 (2) eller Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 (3) kontrolleras, och varje lämplig riskbegränsande åtgärd ska vidtas för att säkerställa att gällande gränsvärden inte överskrids.

                  6

                  För godkännanden av biocidprodukter ska följande villkor vara uppfyllda:

                              1.

                              Produktbedömningen ska särskilt ta hänsyn till exponeringar, risker och effektivitet som har samband med något av de användningsområden som ingår i en ansökan om godkännande, men som inte ingick i riskbedömningen av det verksamma ämnet på unionsnivå.

                              2.

                              Med hänsyn till de risker som påvisats för de bedömda användningsområdena ska produktbedömningen särskilt ta hänsyn till

                                          a)

                                          yrkesmässiga användare vid beredning av den produkt som ska konserveras och vid användning av den konserverade produkten i papperstillverkning,

                                          b)

                                          barn som kryper på en yta som har rengjorts med den konserverade produkten.

                  9

                  För godkännanden av biocidprodukter ska följande villkor vara uppfyllda:

                              1.

                              Produktbedömningen ska särskilt ta hänsyn till exponeringar, risker och effektivitet som har samband med något av de användningsområden som ingår i en ansökan om godkännande, men som inte ingick i riskbedömningen av det verksamma ämnet på unionsnivå.

                              2.

                              Med hänsyn till de risker som påvisats för de bedömda användningsområdena ska produktbedömningen särskilt ta hänsyn till yrkesmässiga användare.

         (1)  Den renhet som anges i denna kolumn är den minsta renhetsgraden för det verksamma ämne som utvärderats i enlighet med artikel 89.1 i förordning (EU) nr 528/2012. Det verksamma ämnet i den produkt som släpps ut på marknaden kan ha samma renhetsgrad eller annan renhetsgrad, om det har bevisats vara tekniskt ekvivalent med det utvärderade verksamma ämnet.

         (2)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 470/2009 av den 6 maj 2009 om gemenskapsförfaranden för att fastställa gränsvärden för farmakologiskt verksamma ämnen i animaliska livsmedel samt om upphävande av rådets förordning (EEG) nr 2377/90 och ändring av Europaparlamentets och rådets direktiv 2001/82/EG och Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 726/2004 (EUT L 152, 16.6.2009, s. 11).

         (3)  Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 396/2005 av den 23 februari 2005 om gränsvärden för bekämpningsmedelsrester i eller på livsmedel och foder av vegetabiliskt och animaliskt ursprung och om ändring av rådets direktiv 91/414/EEG (EUT L 70, 16.3.2005, s. 1).